КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Музичко С.Г., Коцюрби О.П.

при секретарі Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Печерського районного суду м. Києва Матійчук Г.О.,

у цивільній справі №757/55838/19 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Держави Україна через ДКСУ за рахунок Державного бюджету України на свою користь 250 000 грн. у відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Обгрунтовуючи свої вимоги тим, що слідчим Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області - Кузьмиченком І.І.,ведеться досудове розслідування, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001409 від 12.04.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України. Понад 3,5 роки триває повна злочинна бездіяльність у даному кримінальному провадженні, що вже є протиправним та таким, що грубо порушує права позивача як потерпілого, у зв`язку з не проводженням всіх необхідних слідчих дій. Навіть не зважаючи на те, що про обов`язковість їх проведення слідчому вказує прокурор Львівської місцевої прокуратури.

Позивач вважав, що систематичною бездіяльністю слідчого, незаконність якої встановлена ухвалою слідчого судді, у вказаному кримінальному провадженні йому було завдано моральної шкоди, яка виразилась у нервовому стресі, переживаннях, порушеннях режиму сну, тощо, яку він оцінює в 250 000 грн., та яка підлягала стягненню виходячи з положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, суду».

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом фактичних обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив рішення суду скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Сторони, будучин належним чином повідомленими про розгляд справи в судове засідання не з`явилися, поважність причин неявки суду не повідомили,.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність в силу вимог ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом при розгляді справи було встановлено, що 10.12.2018 року слідчий Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області Кузьмиченко І.І. виніс постанову, якою закрив кримінальне провадження № 0001409 від 22.04.2016 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Потерпілим у вказаному кримінальному провадженні, відомості про яке було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань ще 22.04.2016 року, є позивач - ОСОБА_1 .

Ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 13.08.2019 року постанову слідчого Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Кузьмиченка І.І. від 10.12.2018 року про закриття кримінального провадження №0001409 скасовано. Матеріали кримінального провадження №0001409 направлено до Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області для продовження досудового розслідування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначав про ненадання позивачем суду належних та допустимих доказів, того, що внаслідок дій слідчого по закриттю кримінального провадження йому ( позивачу) завдано моральну шкоду. В матеріалах справи відсутні рішення суду або інші акти, передбачені законодавством України, якими б визнавалась незаконність дій слідчого.

Проте погодитися повністю з такими висновками суду не можна, виходячи з наступного.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановленні рішення не було взято до уваги, те, що потерпілий тривалий час вимагає від органу розслідування будь-яких дій у кримінальному провадженні направлених на розкриття злочину. Оскаржуючи його бездіяльність. Скаргу потерпілого (позивача) в рамках кримінального провадження, було розглянуто як слідчим суддею Залізничного районного суду м. Львова так і прокурором Львівської місцевої прокуратури та встановлено факт невиконання слідчими службових обов`язків і зобов`язано орган розслідування провести слідчі дії. На підставі цього рішення суду потерпілий звернувся вже із цивільним позовом про стягнення з держави моральної шкоди.

Тобто в даному випадку орган розслідування виступає як окрема юридична особа і відповідачем щодо вимоги про стягнення шкоди заподіяною бездіяльністю слідчих повинен виступати саме орган розслідування. Існує вичерпний перелік незаконних дій органу ОРД, розслідування, прокуратури, суду встановлений частиною 1 ст. 1176 ЦК України, коли заподіяна шкода відшкодовується державою. Невиконання слідчим службових обов`язків навіть підтверджених не відноситься до такого переліку, тому заподіяна у такому випадку шкоду має відшкодовуватись на загальних підставах.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Єдиним відповідачем у справі ОСОБА_1 вказав Державу Україна в особі Державної казначейської служби, разом з тим спірні правовідносини між сторонами виникли з підстав неправомірних дій посадової особи (слідчого Кузьмиченко І.І.) Залізничного Відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області щодо закриття кримінального провадження та відмови у визнанні позивача потерпілим.

ДКСУ є лише суб`єктом, який здійснює управління рахунком, на якому розміщені грошові кошти відповідача (держави в особі органу, яким допущено порушено прав особи).

Відтак, має місце порушення принципу змагальності сторін, встановленого ст. 12 ЦПК України, оскільки саме з незаконними діями/бездіяльністю посадової особи(слідчого) ГУ Національної поліції у Львівській області пов`язується право ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди.

У той час як орган досудового слідства позбавлений можливості будь-яким чином реалізувати власні процесуальні права та обов`язки щодо надання доказів на підтвердження або спростування незаконності дій або бездіяльності його посадових осіб, оскільки такий орган взагалі не залучений до участі у справі.

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом ст.ст. 4, 48 ЦПК України відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку, позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

При цьому, у відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого засідання, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Тобто, виходячи з системного аналізу вищенаведених положень цивільного процесуального законодавства, можна дійти висновку, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, в той час як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи ( висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 552/6381/17).

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що можливість заміни належної сторони передбачена виключно на стадії розгляду справи у суді першої інстанції, в той час як при здійсненні апеляційного перегляду справи суд не уповноважений на вчинення таких дій, колегія суддів вважає за необхідне, скасувати рішення суду першої інстанції, як таке що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, та постановити нове судове рішення у порядку визначеному положеннями ст. 376 ЦПК України, яким у задоволенні позову відмовити з зазначених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову, за якою;

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: