Провадження № 6/522/24/20
Справа №522/4201/18
У Х В А Л А

23 січня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

в складі: судді Бондар В.Я.,

за участі секретаря судового засідання Грищук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за заявою головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Парапір А.Д. про визначення частки боржника у спільному майні у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП.

До суду 13.01.2020 року надійшло подання головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Парапір А.Д., згідно якого просить визначити частку у праві спільної сумісної власності боржника ОСОБА_2 на ѕ частин будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви відзначено, що майно боржника на яке можливо звернути стягнення за боржником не зареєстроване. ОСОБА_2 належить на праві спільної сумісної власності ѕ частин будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з тим, що частка боржника у праві власності на будинок не визначена, державний виконавець не може звернути на неї стягнення для виконавчого провадження.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Фіксування судового процесу не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Згідно ст.443 ЦПК України, питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про визначення частки боржника у спільному майні, зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.01.2019 року позов задоволено, ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 57 017, 33 грн. (п`ятдесят сім тисяч сімнадцять) гривень 33 копійки та судовий збір у розмірі 1038 грн. (одна тисяча тридцять вісім) гривень.

Приморським районним судом м. Одеси 01.1.02019 року видано виконавчий лист на виконання рішення суду.

Постановою державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області Гирус О.С. від 21.11.2019 року відкрито виконавче провадження №60683648.

З інформаційної довідки №189945039 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належить ѕ частини будинку АДРЕСА_1 .

Твердження заявника що ОСОБА_2 є власником ѕ частин будинку спростовується вищевикладеним.

Згідно акту державного виконавця від 27.12.2019 року з виходом за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що боржник був відсутній, майно, що підлягає опису та арешту не виявлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК спільною сумісною власністю є та спільна власність двох чи більше осіб, у яких завідомо не визначені частки кожної з них. Отже, праву спільної сумісної власності, як і праву спільної часткової власності притаманні такі риси як множинність її суб`єктів (співвласників) та єдність її об`єкта. Тому єдиною вирішальною ознакою виділення сумісної власності як різновиду права спільної власності є факт відсутності існування в ньому ідеальних часток кожного із співвласників, які б давали можливість виявити обсяг їх прав за наявності бажання одержати конкретну частину у спільному майні та розпорядитися нею.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Ст. 443 ЦПК України регулює визначення частки майна, а не її виділ, відповідно до припису ст. 370 ЦК України.

Відповідно до ч.6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Верховний Суд у постанові від 11.04.2018 року по справі № 464/2227/17 зазначив, що задовольняючи подання державного виконавця про визначення частки майна боржника, яким він володіє спільно із іншими особами, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення з нього боргу. Визначення частки не призведе до звуження належних боржнику прав на житло, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, а саме рішенням від 17.05.2005 року по справі «Чіжов проти України» визначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок і так, щоб ця система (виконання рішень) була ефективною як в теорії, так і на практиці. А виконання рішень має відбуватись таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та, що система ефективна і законодавчо і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, встановленої параграфом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Таким чином, оскільки державним виконавцем встановлено відсутність іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення, борг ОСОБА_2 не погашено, суд вважає, що подання слід задовольнити частково та визначити частку майна боржника ОСОБА_2 у спільному майні, а саме будинку АДРЕСА_2 , що встановлено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а не ѕ як просить головний державний виконавець Парапір А.Д.

На підставі викладеного, керуючись ст.259-261,443 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Подання головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Парапір А.Д. про визначення частки боржника у спільному майні - задовольнити.

Визначити частку майна боржника ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) у спільному майні, а саме житловому будинку АДРЕСА_1 , у розмірі 1/4 ідеальної частки вказаної квартири.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 27.01.2020 року.

Суддя: В.Я.Бондар