КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 369/170/18

номер провадження: 22-ц/824/478/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2018 року у складі судді Дубас Т.В., у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа - Банк», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ( ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , як законні представники неповнолітнього ОСОБА_3 ), третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лахно Юлія Вікторівна, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду з указаним позовом, який мотивувало тим, що 10 серпня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №405/98-1/07-1, за умовами якого позичальник отримав кредит частинами у вигляді окремих траншів в межах максимального ліміту в розмірі 1 000 000,00 доларів США, зі сплатою 13% річних, на строк до 09 серпня 2022 року. Позивач належним чином виконав свій обов`язок за кредитним договором щодо надання позичальнику кредитних коштів кошти, однак позичальник свій обов`язок належним чином не виконав. Позивач вказував, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 30 серпня 2016 року задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» та на його користь із ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 10 серпня 2007 року у розмірі 1 625 332,50 доларів США, що еквівалентно 45 279 315 грн 79 коп.

Вказував, що на забезпечення виконання зобов`язань позичальника за договором про надання відновлювальної кредитної лінії, 17 грудня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір №04/1-931, за умовами якого ОСОБА_5 передала банку в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно: домоволодіння, загальною площею 661,7 кв.м, житловою площею 196,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,158 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розташована за тією ж адресою.

Зазначав, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебувало виконавче провадження №28051151 з примусового виконання виконавчого напису №2065, вчиненого 06 червня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 17 грудня 2007 року.

16 листопада 2013 року на адресу ПАТ «Укрсоцбанк» надійшла постанова державного виконавця про закінчення вказаного виконавчого провадження № 28051151 з тих підстав, що відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 03 жовтня 2012 року ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

15 травня 2014 року ПАТ «Укрсоцбанк» направило на адресу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лахно Ю.В. вимогу №08.305-186/14310 про повідомлення спадкоємців про наявність кредитних зобов`язань померлої ОСОБА_5

04 червня 2014 року на адресу ПАТ «Укрсоцбанк» надійшла відповідь від приватного нотаріуса Лахно Ю.В. за вих. №77/02-14 від 30 травня 2014 року про те, що 20 травня 2014 року нею було зареєстровано вимогу банку від 15 травня 2017 року в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ про повідомлення спадкоємців померлої ОСОБА_5 .

Вказував, що 15 серпня 2017 року банком на адресу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лахно Ю.В. було направлено лист за вих.№18.1-186/84-1599 про встановлення наявності спадкоємців у спадковій справі №54713997, про повідомлення осіб, які подали заяви про прийняття спадщини та про надання відомостей про осіб, що отримали свідоцтво про право на спадщину, оскільки станом на 15 серпня 2017 року зобов`язання ОСОБА_5 перед ПАТ «Укрсоцбанк» не було виконано та жоден із спадкоємців не повідомив банк про прийняття спадщини.

Згідно відповіді нотаріуса від 07 вересня 2017 року відомості, які просить витребувати банк у листі за вих.№18.1-186/84-1599 є нотаріальною таємницею і порядок її розкриття встановлено законодавством. Також нотаріус зазначив, що у разі наявності заборони нотаріус письмово повідомляє кредитора про те, що спадкоємцям боржника видано свідоцтво про право на спадщину.

Позивач вказував, що його не було повідомлено про те, що спадкоємцям боржника видано свідоцтво про спадщину і йому не було відомо чи спадкоємці вступили у спадщину, чи подали заяву про відмову від спадщини, а відсутність оформлення права на спадщину, не є підтвердженням того, що відсутні спадкоємці.

Оскільки позичальник порушив зобов`язання за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №405/98-1/07-1 від 10 серпня 2007 року, то ПАТ «Укрсоцбанк», як іпотекодержатель, має право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу з прилюдних торгів в межах виконавчого провадження з встановленням початкової ціни у сумі 8 269 809 грн 00 коп., яка визначена на підставі висновку про вартість майна від 17 листопада 2017 року суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Українська експертна група».

З урахуванням наведеного, ПАТ «Укрсоцбанк» просило звернути стягнення на предмет іпотеки: домоволодіння, загальною площею 661,7 кв.м, житловою площею 196,7 кв.м, з наступними будівлями та спорудами: «А» - жилий будинок; «Б» - сарай; «В» - альтанка; «Г» - альтанка; №(1-3) - огорожа; №(4-6) - доріжка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,158 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташованої за тією ж адресою, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною 8 269 809 грн 00 коп. в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №405/98-1/07-1 від 10 серпня 2007 року.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 липня 2018 року залучено до участі у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як законних представників неповнолітнього ОСОБА_3 .

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2018 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки: домоволодіння, загальною площею 661,7 кв.м, житловою площею 196,7 кв.м, з наступними будівлями та спорудами: «А» - жилий будинок; «Б» - сарай; «В» - альтанка; «Г» - альтанка; №(1-3) - огорожа; №(4-6) - доріжка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку загальною площею 0,158 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що знаходиться за тією ж адресою, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною 8 269 809 грн 00 коп. в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №405/98-1/07-1 від 10 серпня 2007 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовано заходи забезпечення позову, що були вжиті згідно ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 червня 2018 року, шляхом зняття арешту та заборони вчиняти дії щодо відчуження домоволодіння, загальною площею 661,7 кв.м, житловою площею 196,7 кв.м, з наступними будівлями та спорудами: «А» - жилий будинок; «Б» - сарай; «В» - альтанка; «Г» - альтанка; №(1-3) - огорожа; №(4-6) - доріжка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 не є належним відповідачем у даній справі, оскільки жодних позовних вимог до нього у позовній заяві не зазначено, а належними відповідачами у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки можуть бути виключно спадкоємці іпотекодавця ОСОБА_5 . Вказує, що він на час відкриття спадщини із померлою ОСОБА_5 не проживав, спадщину після її смерті не прийняв, а тому він не є спадкоємцем померлої та до нього не перейшли її обов`язки за іпотечним договором. Зазначає, що він не порушував прав та законних інтересів ПАТ «Укрсоцбанк» за іпотечним договором, оскільки він не є стороною вказаного правочину. Порушені права та інтереси ПАТ «Укрсоцбанк» були захищені шляхом пред`явлення банком позову до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ПАТ «Укрсоцбанк» втратило право вимоги до спадкоємців іпотекодавця, оскільки твердження позивача про те, що про смерть іпотекодавця ОСОБА_5 він дізнався l6 листопада 2013 року не обґрунтовано належними доказами. Зазначає, що доказом отримання копії постанови державного виконавця від 14 серпня 2013 року про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі смертю іпотекодавця ОСОБА_5 може бути лише конверт з відміткою відділення поштового зв`язку про дату його відправлення, а не відмітка банку на листі про дату реєстрації вхідної кореспонденції, яка не є належним доказом отримання листа саме цього дня. Наголошує, що ПАТ «Укрсоцбанк» могло дізнатися про смерть ОСОБА_5 ще 14 серпня 2013 року якби сумлінно користувалося своїми правами у виконавчому провадженні, зокрема, правом на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Крім того, вказує, що вимога (претензія) від кредитора до спадкоємця, яка була направлена на адресу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лахно Ю.В. від 15 травня 2014 року не може вважатися вимогою у розумінні ст.1281 ЦК України, оскільки в ній не зазначено жодних вимог до спадкоємців, а лише міститься прохання довести до відома потенційного спадкоємця про наявність кредитних зобов`язань спадкодавця. Тому вважає, що ПАТ «Укрсоцбанк» позбавлено право вимоги до спадкоємців ОСОБА_6 , оскільки протягом 6 місяців від дня, коли могло дізнатися про відкриття спадщини, не пред`явило такої вимоги.

Також зазначає, що судом першої інстанції не застосовано наслідки пропуску строку позовної заяви, про застосування якої було заявлено. Вказує, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 14 серпня 2013 року надійшла на адресу ПАТ «Укрсоцбанк» 16 листопада року 2013 року. Проте з даним позовом до спадкоємців іпотекодавця ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось лише у грудні 2017 року, тобто після спливу встановленого законом строку позовної давності. Крім того, вказує, що встановлення початкової ціни продажу предмета іпотеки в сумі 8 269 809 грн 00 коп. є необґрунтованим, оскільки долучений до позовної заяви висновок про вартість майна не є належним, допустимим та достатнім доказом, який підтверджує ринкову вартість предмета іпотеки.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Укрсоцбанк» - адвокат Калітіна О.В. зазначає, що доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не є належним відповідачем у даній справі є безпідставними, оскільки він є позичальником за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №405/98-1/07-1. На забезпечення виконання його зобов`язань за цим договором про надання відновлювальної кредитної лінії, 17 грудня 2007 року з його матір`ю ОСОБА_5 банком було укладено іпотечний договір №04/1-931. Вказує, що судом першої інстанції встановлено, що 10 липня 2013 року ОСОБА_1 подав заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , а 18 липня 2013 року із заявою про прийняття спадщини звернулися законні представники неповнолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Тому посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини не звертався, є необґрунтованими. Також вказує, що доводи апеляційної скарги про те, що банком заявлено вимогу до спадкоємців з пропущенням встановленого шестимісячного строку, не ґрунтуються на матеріалах справи. Зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів початкова вартість майна не має зазначатись в рішенні суду, оскільки оцінка майна підлягає встановленню в межах виконавчого провадження. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року залучено до участі у справі акціонерне товариство «Альфа - Банк» правонаступником процесуальних прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» (а.с.96-98, т.3).

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, які наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу (ч.2 ст. 509 ЦК України). Однією з таких підстав є договори (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (ч.1 ст.546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст.575 ЦК України).

Поняття іпотеки деталізує абзац третій ст. 1 Закону України «Про іпотеку», який визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 17 Закону України «Про іпотеку», ст. 593 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10 серпня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №405/98-1/07-1, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит частинами у вигляді окремих траншів в межах максимального ліміту в розмірі 1 000 000,00 доларів США, зі сплатою відсоткової ставки в розмірі 13% річних, на строк до 09 серпня 2022 року.

08 травня 2009 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір №1 про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії №405/98-1/07-1, за умовами якого сторони дійшли згоди з моменту укладення цього договору змінити назву договору на договір про надання невідновлювальної кредитної лінії та сторонами встановлено, що розмір фактичної заборгованості по всіх траншах кредиту станом на 08 травня 2009 року становить 888 880,00 доларів США (а.с.19, т.1).

Встановлено, що на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №405/98-1/07, 17 грудня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір з майновим поручителем №04/І-931 (далі - іпотечний договір), за умовами якого вона передала банку в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно: домоволодіння, загальною площею 661,7 кв.м, житловою площею 196,7 кв.м, з наступними будівлями та спорудами: «А» - жилий будинок; «Б» - сарай; «В» - альтанка; «Г» - альтанка; №(1-3) - огорожа; № (4-6) - доріжка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, на якій знаходиться домоволодіння, загальною площею 0,158 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрований в реєстрі за №7187 (а.с.20-25, т.1).

Згідно з п. 4.1 іпотечного договору, у разі порушення основного зобов`язання, а також у випадку порушення п.п.2.1.11 та в інших випадках передбачених цим договором та/або чинним законодавством України, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У пункті 4.2 іпотечного договору передбачено, що у разі смерті іпотекодавця або позичальника, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання.

Згідно з п.4.6 іпотечного договору, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішенні суду.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 03 жовтня 2012 року (а.с.142, т.1). Після її смерті відкрилась спадщина на предмет іпотеки.

До майна померлої ОСОБА_5 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу заведена спадкова справа № 06-2013.

10 липня 2013 року до приватного нотаріуса надійшли заяви від синів померлої ОСОБА_5 - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про прийняття спадщини після її смерті (а.с.137, 149, т.1).

18 липня 2013 року законними представниками малолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було подано заяву до нотаріуса, згідно якої ОСОБА_1 та ОСОБА_4 прийняли спадщину після померлої ОСОБА_7 для малолітнього сина ОСОБА_3 (а.с.152, т.1).

Судом першої інстанції встановлено, що у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебувало на виконанні виконавче провадження №28051151 з примусового виконання виконавчого напису №2065, вчиненого 06 червня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором з майновим поручителем № 04/1-931 від 17 грудня 2007 року.

16 листопада 2013 року на адресу ПАТ «Укрсоцбанк» надійшла постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 28051151 від 14 серпня 2013 року з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №2065 від 06 червня 2011 року на підставі п.3 ч.1 ст.49, 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження), у зв`язку з тим, що іпотекодавець ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.39,40, т.1).

15 травня 2014 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лахно Ю.В. з вимогою за вих. №08.305-186/14310 про долучення цієї вимоги до матеріалів спадкової справи, а також для повідомлення потенційних спадкоємців про наявність кредитних зобов`язань спадкодавця ОСОБА_5 (а.с.42-43,161-162, т.1).

30 травня 2014 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лахно Ю.В. надіслала на адресу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 листи про наявність у померлої ОСОБА_5 кредитних зобов`язань перед ПАТ «Укрсоцбанк» та про обов`язок виконання зобов`язань відповідно до ст.ст. 1281, 1282 ЦК України (а.с.165-167, т.1).

04 червня 2014 року на адресу ПАТ «Укрсоцбанк» надійшла відповідь від приватного нотаріуса Лахно Ю.В. від 30 травня 2014 року про те, що вимогу банку від 15 травня 2014 року було зареєстровано в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ 20 травня 2014 року за №7 та про повідомлення спадкоємців ОСОБА_5 (а.с.45- 46, 168, т.1).

Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно з ч.2 ст.1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Відповідно до ч.3 ст. 1281 ЦК України, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження №14-53цс18) викладено такі правові висновки.

Приписи ст.ст. 1281 і 1282 ЦК України та ст.23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів: 1) у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; 2) спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; 3) спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; 4) спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; 5) кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; 6) наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом ч.1 ст.1282 ЦК України та ч.1 ст.23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється.

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються ст.ст.1281 і 1282 ЦК України. Тобто, ст.1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, ч.4 ст.1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, визначені ст. 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Відповідно до ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом п.1 ч.1 ст. 593 ЦК України та ч.1 ст.17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Сплив визначених ст.1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються ст.ст. 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, ст.1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Установивши, що позивачу ПАТ «Укрсоцбанк» стало відомо про відкриття спадщини після смерті іпотекодавця ОСОБА_5 лише 16 листопада 2013 року, тобто, в день надходження на його адресу постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 14 серпня 2013 року, а 15 травня 2014 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу з вимогою про повідомлення спадкоємців померлої про наявність у неї кредитних зобов`язань, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ПАТ «Укрсоцбанк» пред`явило вимогу до спадкоємців, які прийняли спадщину, у строк, визначений ч.2 ст.1281 ЦК України.

Відповідно до приписів ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачами не надано суду належних та допустимих доказів того, що позивач міг дізнатися про відкриття спадщини раніше 16 листопада 2013 року, не містять таких доказів і матеріали справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що ПАТ «Укрсоцбанк» могло дізнатися про смерть ОСОБА_5 ще 14 серпня 2013 року, якщо б представник ПАТ «Укрсоцбанк» сумлінно користувався своїми правами під час виконавчого провадження, зокрема, правом на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, то вони не заслуговують на увагу, оскільки є припущеннями ОСОБА_1 , а рішення суду відповідно до вимог ст.81 ЦПК України не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до положень ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки є порушення зобов`язань з боку боржника.

По справі встановлено та не заперечується сторонами, що у 2014 році ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 30 серпня 2016 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено та стягнуто на його користь із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 625 332,50 доларів США, що еквівалентно 45 279 315 грн 79 коп. (а.с.26-29, т.1).

Згідно з висновком про вартість майна від 17 листопада 2017 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Українська експертна група» ОСОБА_8 , вартість спірного домоволодіння, загальною площею 661,7 кв.м, та земельної ділянки загальною площею 0,158 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , станом на дату оцінки складала 8 269 809 грн 00 коп. (а.с.51, т.1).

Відповідно до ч.2 ст.43 Закону України «Про іпотеку» початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Установивши, що ПАТ «Укрсоцбанк» пред`явило вимоги до спадкоємців іпотекодавця, які прийняли спадщину, у строк, встановлений ч.2 ст.1281 ЦК України, та приймаючи до уваги, що у відповідності до положень п.4.1, п.4.2 іпотечного договору, у зв`язку з порушенням основного зобов`язання та смертю іпотекодавця ПАТ «Укрсоцбанк» має право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обгрунтованість вимог позивача.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст. 253-255 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.1, 5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

У відзиві на позовну заяву, поданому до суду першої інстанції 13 серпня 2018 року, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_9 просив застосувати позовну давність до позовної вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.67-69, т.2).

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.

Переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний.

Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Однією з підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників.

При цьому позовна давність переривається саме пред`явленням позову, а не постановленням судового рішення.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 522/31199/13-ц (провадження 61-3872св18).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Оскільки у зв`язку із зверненням ПАТ «Укрсоцбанк» у 2014 році до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором від 10 серпня 2007 року №405/98-1/07-1 був змінений строк виконання основного зобов`язання і кредитор зобов`язаний пред`явити позов до боржника протягом трьох років від дати, коли він дізнався про порушення його права, тобто, з часу невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання, коли відбулося переривання позовної давності, перебіг якої з того часу почався заново, то, пред`явивши у грудні 2017 року даний позов про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, ПАТ «Укрсоцбанк» не пропустило позовну давність.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, так як про порушення свого права йому стало відомо ще 16 листопада 2013 року, а саме, з часу отримання постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 14 серпня 2013 року, є необгрунтованими з наведених вище підстав.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_1 не є належним відповідачем у даній справі, оскільки до нього не заявлені і він не є спадкоємцем ОСОБА_5 і до нього не перейшли обов`язки за іпотечним договором, не заслуговують на увагу з таких підстав.

За змістом ст.175 ЦПК України, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 є позичальником за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №405/98-1/07-1 у забезпечення якого було укладено іпотечний договір із ОСОБА_5 10 липня 2013 року ОСОБА_1 подав заяву до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , а 18 липня 2013 року із заявою про прийняття спадщини для свого сина ОСОБА_3 звернулися його законні представники (батьки) ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Отже, ОСОБА_1 вчиняв дії спрямовані на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 як особисто, так і в інтересах свого сина ОСОБА_3 .

Посилання в апеляційній скарзі на те, долучений до позовної заяви висновок ТОВ «Українська експертна група» про вартість майна не є належним та допустимим доказом на підтвердження ринкової вартості предмета іпотеки у сумі 8 269 809 грн 00 коп., не заслуговують на увагу, виходячи з такого.

По справі встановлено, що висновок про вартість майна від 17 листопада 2017 року, складений оцінювачем ТОВ «Українська експертна група» ОСОБА_8 , який має кваліфікаційне свідоцтво ФДМУ та ТОВ «Формула вартості» МФ №201 від 19 листопада 2016 року, а також кваліфікаційне свідоцтво оцінювача з експертно-грошової оцінки земельних ділянок, видане ДКУ із земельних ресурсів та НАУ, серія АК №00740 від 29 вересня 2008 року. Доказів того, що визначена оцінювачем вартість предмета іпотеки не відповідає ринковій вартості станом на час проведення оцінки ОСОБА_1 суду не надав, що є його процесуальним обов`язком відповідно до ст.81 ЦПК України.

Матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення суду не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді