РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 грудня 2020 року Київський районний суд м. Харкова
у складі головуючого судді Колесник С.А.,
за участю секретаря судового засідання Кудінової К.А.,
представника позивача Івченко К.О.,
відповідача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
30.07.2020 представник позивача КП «Харківводоканал» звернулась до суду із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,відповідно до якої просить: визнати поважними причини пропуску позовної давності з для звернення КП «Харківводоканал» до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідачів; стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість в сумі 8369 грн. 02 коп., із них: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.11.2015 по 31.05.2020 у розмірі 2100 грн. 77 коп., за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.11.2015 по 31.05.2020 у розмірі 5312 грн. 84 коп., інфляційні витрати 663 грн. 08 коп., 3% річних від простроченої суми 292 грн. 33 коп. та суму судового збору, сплаченого за подання даної позовної заяви у сумі 2102,00 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог, представник позивача посилається на те, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 та являються споживачами послуг з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення, облік нарахувань та оплат за які здійснюються за абонентським особовим рахунком № НОМЕР_1 .
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.07.2020 справу передано для розгляду судді Колесник С.А.
На виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України судом направлено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи відповідачів у справі та 03.08.2020 отримано відповідну довідку.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 03.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.
28.08.2020 до суду надійшов відзив відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , відповідно до якого просять у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, оскільки немає підстав для стягнення заборгованості, адже вони мають пільги як інвалід війни (а.с.19-20).
Відзив мотивовано тим, що 26.12.2005 ОСОБА_1 визнано особою з інвалідністю II групи при виконанні службових обов`язків, на підставі пункту 2 частини 2 статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту № 3551-XII від 22.10.1993.
Згідно зі пунктами 4,5 статті 13 Закону № 3551-ХІІ особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам надаються такі пільги: 100-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством 21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю та 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами).
Також зазначає, що оскільки він, ОСОБА_1 підпадає під дію закону № 3551-ХІІ, то інформацію щодо наявності пільг містить Єдиний державний автоматизований реєстр осіб,які мають право на пільги, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №117 від 29.01.2003 року.
Відповідно до пункту 1 статті 10 Закону 3551-ХІІ, чинність норм правового акту поширюється також і на сім`ї осіб сім`ї осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, тобто норми щодо пільгового користування комунальними послугами розповсюджуються і на його дружину ОСОБА_3 .
Звернув увагу суду на те, що він неодноразово звертався із заявами до КП ХАРКІВВОДОКАНАЛ із вимогою роз`яснити чому виникає заборгованість, адже інформацію щодо наявності пільги подає своєчасно, що вбачається з листа відповіді КП ХАРКІВВОДОКАНАЛ від 02.03.2020 року №Г-897/1-20.01.02-05.
Зазначив, що співвідповідач ОСОБА_5 , також підпадає під дію Закону 3551-ХІІ є учасником бойових дій та має пільги на сплату комунальних послуг, інформація щодо яких міститься в реєстрі, що підтверджується відповідним посвідченням.
Співвідповідач ОСОБА_4 більше 10 років не проживає за місцем реєстрації, а саме АДРЕСА_1 . Наразі місце проживання ОСОБА_4 . ОСОБА_1 не відоме.
Таким чином, вважає, що позов не відповідає чинному законодавству та порушує його права, як особи з інвалідністю, що настала при виконанні службових обов`язків та визнається на підставі пункту 2 частини 2 статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту № 3551-ХІІ від 22.10.1993.
30.09.2020 ОСОБА_1 подано до суду заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог КП «Харківводоканал» (а.с.33).
20.10.2020 представником позивача подано відповідь на відзив (а.с.42-43).
Представник позивача, мотивуючи обґрунтованість заявлених позовних вимог, вказує, що звернення до суду та визначення меж своїх вимог є правом, а не обов`язком позивача, розпорядження правом передбаченим у законодавстві надається особі, якій передбачене таке право.
З питання застосування строків позовної давності представник позивача зазначила, що ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється.
У судвому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав викладених у позові та відповіді на відзив.
Відповідач, представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_1 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце проведення судового розгляду повідомлена (а.с.63), 01.12.2020 до канцелярії суду подано заяву, відповідно до якої ОСОБА_3 зазначила, що підтримує правову позицію, викладену у відзиві на позовну заяву, просить розглядати спарву у її відсутності (а.с.66).
В силу положень ч. ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідачів, які не з`явились у судове засіданні.
Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Судом встановлені наступні фактичні обставини.
Судом встановлено та не відповідачами не заперечується, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова (а.с.13, 15).
З матеріалів справи вбачається, що у КП «Харківводоканал» на ім`я ОСОБА_3 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , що свідчить про надання позивачем відповідачам послуг з централізованого водопостачання і водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 .
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги".
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
Відповідно до ст. 13, 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з централізованого водопостачання та водовідведення віднесено до комунальних.
Приписами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом.
Згідно зі ст.68 ЖК України, плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться, крім квартирної плати, за затвердженими у встановленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.
Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, споживачі зобов`язані оплачувати комунальні послуги. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
Оплата за надані послуги вноситься щомісячно, згідно норм і тарифів встановлених обласними державними адміністраціями.
Порядок формування та затвердження цін і тарифів на житлово-комунальні послуги встановлені ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
До повноважень позивача не входить зменшення або збільшення тарифів, встановлених для оплати наданих послуг.
Згідно з п. 8 «Правил надання населенню послуг по водо-теплопостачанню і водовідводу», послуги надаються відповідно до умов договору. Але це не означає, що під час відсутності такого договору, відповідач має право користуватися послугами, що фактично надаються і не оплачувати їх.
Це випливає з положення ст. 11 ЦК України відповідно до якої, цивільні права і зобов`язання виникають не тільки з основ передбачених законодавством, а також з дії громадян.
Такими діями відповідачів є фактичне користування послугами, що надаються позивачем.
Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Оскільки відповідачі офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовилися від послуг, які надавало їм КП «Харківводоканал», то в них виник обов`язок сплатити ці послуги.
За приписами ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
Відповідачі належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого водопостачання та водовідведення не виконували, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносили, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем утворилась заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.11.2015 по 31.05.2020 у розмірі 2100,77 грн.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.11.2015 по 31.05.2020 у розмірі 5312,84 грн., що підтверджується сводкою карткою абонента (а.с.4-7).
Доказів того, що послуги відповідачам не надавались, що вони не користувалися наданими послугами і потреби в таких послугах не мали, належними та допустимими доказами не доведено та матеріалами справи не підтверджено.
Досліджуючи вимоги позивача в частині періоду виниклої заборгованості, суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Частиною 1 ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Відповідно до ч. ч. З, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності до даного позову, оскільки визначений законодавством трирічний строк позивачем було пропущено, клопотання про поновлені строків позовної давності представником позивача заявлено не було.
Згідно наданого розрахунку суми заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_3 , заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.07.2017 по 31.05.2020 становить 717,73 грн.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.07.2017 по 31.05.2020 3202,87 грн.
В решті позовних вимог, а саме стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.11.2015 по 30.06.2017 та за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.11.2015 по 30.06.2017, слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.
Вирішуючи питання щодо можливості стягнення виниклої заборгованості суд враховує наступне.
Так, судовим розглядом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , його дружина відповідач ОСОБА_3 та їх неповнолітній син, мають встановлену 100% пільгу, є обґрунтованими, оскільки з розрахунку до позову та з пояснень представника позивача судом дійсно встановлено, що три особи - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , користуються 100% пільгами за користування централізованим водопостачанням та водовідведенням.
Посилання ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_5 також користується пільгою щодо сплати комунальних послуг в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження.
У зв`язку з чим, суд вважає, що обов`язок по сплаті боргу, який було пред`явлено до суду, існує саме у ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .
Разом з тим судом встановлено, що нарахування КП «Харківводоканал» з 01.07.2017 по 30.09.2017 проводилось виходячи із п`яти зареєстрованих у квартирі осіб (три з яких мають 100% пільгу).
Однак з жовтня 2017 року КП «Харківводоканал» здійснював нарахування на чотирьох зареєстрованих осіб (три з яких мають 100% пільгу), оскільки ОСОБА_5 , знявся з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .
Також, починаючи з березня 2020 року нарахування за надані послуги позивачем знову проводилось на п`ять зареєстрованих у квартирі осіб (три з яких мають 100% пільгу), оскільки ОСОБА_5 зареєстрував місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про те, що за період з 01.07.2017 по 30.09.2017 заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення слід стягувати солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , за період з 01.10.2017 по 28.02.2020 лише з ОСОБА_4 , та за період з 01.03.2020 по 31.05.2020 - солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .
Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідачів інфляційних витрат та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання слід зазначити наступне.
У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.
Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
В даному випадку правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням і на ці правовідносини поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Закріплена в п. 10 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати житлово-комунальних послуг у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
У зв`язку із простроченням відповідачами сплати комунальних послуг, позивачем нараховано 663,08 грн. - індексу інфляції за час прострочення та 292,33 грн. - 3% річних від простроченої суми.
Враховуючи, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних не є штрафними санкціями та в даному випадку не застосовується положення ст..258 ЦК України, суд приходить до висновку, що суми нарахувань проведено в межах позовної давності та підлягають задоволенню у повному обсязі, однак стягуються з відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 пропорційно розміру задоволених позовних вимог щодо кожного з них.
Згідност. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як напідставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2102,00 грн. (а.с.3).
Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 КПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (58,26%) та стягує з відповідачів у рівних частках на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 1224,63 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст..2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 89, 141, 223, 258-259, 263-266, 268, 2723 273 ЦПК України, ст.11, 256, 253, 257, 261, 525, 526, 625 ЦК України, ст..64, 68 ЖК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», суд -
Позовні вимоги Комунального підприємства «Харківводоканал» - задовольнити частково.
У задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2020.

Позивач - Комунальне підприємство «Харківводоканал», місце знаходження: м.Харків, вул..Шевченка, 2, ,

Відповідачі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено та підписано 15.12.2020.

Суддя Колесник С.А.