КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 372/3241/19 Головуючий у І інстанції - Тихановський О.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Суханової Є.М., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору про поділ майна подружжя,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання дійсним договору про поділ майна подружжя. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що з 09 жовтня 1986 року перебуває в зареєстрованому шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 . За час перебування в шлюбі, було набуто у власність житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 614,9 кв.м., який на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 10.11.2011, оформлено за відповідачем ОСОБА_2 10.11.2011 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір про поділ спільного майна подружжя, відповідно до якого здійснено розподіл спірного житлового будинку, частка дружини становить 55,86 % частки майна, а чоловіка 44,13 %. Проте нотаріальне посвідчення договору не здійснено, оскільки відповідач ухиляється від явки до нотаріуса. Тому, позивач просить в судовому порядку визнати договір дійсним, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору та фактично виконали його умови.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки відповідач визнала позовні вимоги. Порушено норми матеріального права, оскільки неправильно застосовано судом норми ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 09.10.1986 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 .

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.11.2011 року, житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 614,9 кв.м. належить ОСОБА_2 .

10.11.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про поділ спільного майна подружжя, а саме: житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . Згідно умовами вказаного договору, сторони погодили, що частка дружини складає 343,5 кв.м., що дорівнює 55,86 % частки майна, а частка чоловіка складає 271,4 кв.м., що дорівнює 44,13 % частки майна.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що договір про поділ нерухомого майна підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, тому цей договір не є укладеним.

Крім того, ОСОБА_1 не надав суду належних доказів того, що ним вчинялися дії направлені на нотаріальне посвідчення договору про поділ нерухомого майна, нотаріальне посвідчення якого є обов`язковим, доказів ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. При розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилась від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи не має інших підстав нікчемності правочину.

Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року роз`яснив, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України щодо визнання договору дійсним не застосовується до правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, оскільки їх вчинення на підставі ст.ст. 210 та 640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією правочину і до такої реєстрації вони не є укладеними.

Отже, передбачена в ч.2 ст.220 ЦК можливість визнання договору дійсним поширюється лише на ті договори, які підлягають тільки нотаріальному посвідченню, від якого сторона ухиляється, проте даний договір підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації в зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального права не заслуговують на увагу.

Доводи про те, що відповідач позов визнала і відповідно до ст. 82 ч. 1 ЦК України ці обставини звільнені від доказування правового значення, за відсутності державної реєстрації цього договору, для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України, не мають.

За таких обставин рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги вказаних судом висновків не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді А.С. Сержанюк

Є.М. Суханова