Дата документу 02.12.2020
Справа № 334/1597/20
Провадження № 2/334/2388/20
02 грудня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Баруліної Т.Є.,
при секретарі Панасюри Н.С.,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
При порушені позичальником будь-якого зобов`язання передбачених п., п. 2.2.2, 2. 2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочки.
Відповідно до п. 5.1 кредитного договору, даний договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим кредитним договором
Відповідач підтвердив свою згоду з «Умовами кредитного договору», своїм особистим підписом в договорі.
При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 1054 ЦК України. Згідно цієї статті, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.
У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.
Ухвалою суду від 15.09.2020 року явку представника позивача у судове засідання було визнано обов`язковою.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник позивача не зміг пояснити на яку суму тіла кредиту були нараховані проценти та пеня, однак зазначив, що після закінчення дії договору було реалізоване заставне майно, тому відповідно до розрахунку тіло кредиту було погашено, а пеня та проценти нараховувалися. Однак будь-яких документів щодо реалізації заставного майна суду не було надано.
Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України, за відсутності відповідача.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Згода відповідача з умовами кредитного договору підтверджується його особистим підписом в договорі /а.с.8-оберт/
Відповідно до п. 2.2.2. Умов договору, позичальник зобов`язаний сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до вимог Договору, в тому числі здійснити повну сплату процентів за користування Кредитом не пізніше дати фактичного повного погашення Кредиту.
Згідно до п. 2.2.3. Умов договору, позичальник зобов`язаний сплатити Банку винагороду і комісію згідно п.1.1, 2.3 Договору.
Відповідно до п. 4.1 Договору, при порушені позичальником будь-якого зобов`язання передбачених п., п. 2.2.2, 2. 2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочки.
Відповідно до п. 5.1 кредитного договору, даний договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим кредитним договором.
Відповідно до п. 1,2 Статуту АТ КБ «ПриватБанк» в новій редакції від 06.09.2019 р., Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є державним банком.
Наказом Мінфіну від 21 травня 2018 р. № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК». Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк».
Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.
На підставі ст.ст. 1048, 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики и позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст.. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
В статті 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті до ст.ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків.
Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.
Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Банк у повному обсязі виконав прийняті на себе зобов`язання за договором і надав відповідачу суму кредиту, а відповідач не в повному обсязі виконав свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим має заборгованість.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Така позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 14-10цс18.
Таким чином якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний повернути суми передбачені статтею 625 ЦК України.
Із матеріалів справи убачається, що кредит надавався на строк з 05.10.2006 року по 05.10.2011 року включно.
Таким чином, право позивача нараховувати проценти за користування кредитом, припинилося зі спливом строку кредитування 06.10.2011 року, у зв`язку з чим, починаючи із зазначеної дати банк не мав права нараховувати проценти за користування кредитом, а тому позовні вимоги банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, нарахованих після 06.10.2011 року, не підлягають задоволенню у зв`язку з їх безпідставністю.
Дослідивши матеріали цивільної справи, зокрема Розрахунок заборгованості за кредитним договором, на який позивач посилається як на належний і допустимий доказ наявності у відповідача заборгованості станом на 16.03.2020р., суд дійшов висновку, що в кредитному договорі чітко встановлений кінцевий термін дії договору 05.10.2011 року включно, при цьому що остання оплата по кредиту надійшла від ОСОБА_1 08.09.2011 року, та на момент закінчення строку дії договору відповідач мав залишок поточної заборгованості за тілом кредиту 2894,77 грн., залишок простроченої заборгованості за кредитом 2463,47 грн., заборгованість по процентам в сумі 299,11 грн., заборгованість по пені в сумі 95,47 грн. та заборгованість по комісії 468,70 грн., які суд вважає обґрунтованими та підтвердженими.
Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, право позивача нараховувати проценти за користування кредитом, припинилося зі спливом строку кредитування 06.10.2011 року, у зв`язку з чим, починаючи із зазначеної дати банк не мав права нараховувати проценти за користування кредитом, а тому позовні вимоги банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, нарахованих після 06.10.2011 року, не підлягають задоволенню у зв`язку з їх безпідставністю.
Зважаючи на той факт, що на час розгляду справи на момент закінчення дії Кредитного договору, зокрема на 06.10.2011 року ОСОБА_1 мав невиконані перед позивачем зобов`язання за кредитним договором, суд дійшов висновку, що є всі передбачені законом підстави для часткового задоволення позовних вимог, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по процентам в сумі 305,21 грн., заборгованість по пені в сумі 96,16 грн. та заборгованість по комісії 468,70 грн., а всього 870,07 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача,понесені ним судові витрати при зверненні до суду з даним позовом у виді судового збору в сумі 25,22 грн. (пропорційно задоволеним вимогам).
Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 247, 263-265, 268, 280-284, 354 ЦПК України, ст. ст. 509, 526, 527, 530, 549-551, 610-612, 629, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд
Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» - задовольнити частково.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 11.12.2020 року.
Суддя: Баруліна Т. Є.