КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Кирилюк Г.М.

Секретаря судового засідання Рудик О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою Крилової Олени Леонідівни - представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 січня 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и л а:

У квітня 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відповідно до укладеного між банком та відповідачем договору б/н від 28 лютого 2013 року.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 13 січня 2020 року в позові Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», мотивуючи тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального і матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не враховані надані позивачем докази, з яких вбачається, що відповідач приєднався до запропонованої банком пропозиції, а тому відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правил не свідчить про те, що договір не був укладений. Підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи часткове погашення заборгованості відповідач висловив свою згоду з формою договору та його умовами, а тому зобов`язаний повернути суму отриманих кредитних коштів, сплатити проценти за користування грошовими коштами, пеню та інші суми відповідно до кредитного договору. Відповідачем надані банком докази не спростовані.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є обґрунтоване і законне, ухвалене із правильним застосуванням норм матеріального права.

Просив врахувати, що умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», згідно з якими банк самостійно може встановлювати та змінювати кредитний ліміт та умови кредитування ним не підписувались і вони не можуть вважатися складовими частинами укладеного між ним та банком кредитного договору.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку. Відповідач про розгляд справи сповіщався, у тому числі у порядку, передбаченому частиною 11 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, з опублікуванням оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

До суду апеляційної інстанції відповідачем подана заява про розгляд справ за його відсутності, підтримавши доводи відзиву на апеляційну скаргу (а.с. 168).

Відповідно до вимог статей 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що 28 лютого 2013 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», яке змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, з видачею платіжної картки для авторизації (а.с. 13).

Обставини укладення договору та отримання кредиту не заперечуються відповідачем (а.с.157-158).

В анкеті-заяві зазначено, що позичальник (відповідач у справі) згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

На підтвердження обставин приєднання позичальника ОСОБА_1 до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», що викладені на банківському сайті, позивачем до матеріалів позовної заяви долучено Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна COLD» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на банківському сайті: https://privatbank.ua/terms/ (а.с.14, 15-29).

Доказів ознайомлення позичальника ОСОБА_1 з тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умовами і правилами надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», з якими він погодився при підписанні анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, позивачем не надано.

У зв`язку з порушенням позичальником строків повернення грошових коштів, що встановлені договором та виникненням заборгованості, кредитор 04 квітня 2019 року звернувся до суду, пред?явивши вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором в сумі 21 706,22 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 9 356,34 грн.; заборгованості за простроченим тілом кредиту - 4 372,40 грн.; нарахованої пені у розмірі 5 736,96 грн.; 730,70 грн. - нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн.., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500,00 грн. (штраф фіксована частина) та 1 009,82 грн. (штраф процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження одержання, використання та наявності заборгованості у позичальника ОСОБА_1 за договором кредиту.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції в частині правового обґрунтування рішення, керуючись якими суд установив обставини справи, права та обов`язки сторін, з наступних підстав.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 626, 628 ЦК України).

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом - стаття 1054 ЦК України.

Кредитний договір укладається у письмовій формі - стаття 1055 ЦК України.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) - частина перша, друга статті 207 ЦК України.

Досліджені колегією суддів письмові докази: анкета - заява, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, виписка про здійснення операцій та розрахунок заборгованості вказують на те, що між учасниками справи виникли договірні правовідносин, за умовами якого банк надав позичальнику ОСОБА_1 суму кредиту у розмірі 1 000,00 грн., зі збільшенням його ліміту, а останній отримав грошові кошти на платіжну картку та користувався ними (а.с. 13, 71, 72, 79-98).

Отже, встановлені фактичні обставини справи свідчать про існування між сторонами кредитних правовідносин. Кредитний договір укладений та підписаний сторонами у вигляді анкети-заяви б/н від 28 лютого 2013 року, з видачею позичальнику платіжної картки № НОМЕР_1 для авторизації, зі строком дії - до останнього дня місяця серпня 2016 року (а.с. 72).

Умови договору не містять домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами та неустойки (пені, штрафу) за несвоєчасне погашення кредиту, а надана позивачем довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 01 грудня 2009 року, з визначеною щомісячною базовою процентною ставкою за користування кредитними коштами, неустойкою (пені, штрафу) за несвоєчасне погашення кредиту, не є належним та допустимим доказом щодо укладеного з ОСОБА_1 договором від 28 лютого 2013 року, оскільки в часі підписання передує виникненню кредитних правовідносин з ОСОБА_1 та не вказує на засвідчення вказаних умов саме позичальником ОСОБА_1 (а.с. 73).

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в частині складової вимоги щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту - 9 356,34 грн.; заборгованості за простроченим тілом кредиту - 4 372,40 грн.; колегія суддів виходить з такого.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору - частина 4 статті 631 ЦК України.

Перевіряючи розмір, складові та період заборгованості, колегією суддів встановлено, що за умовами укладеного договору позичальник зобов`язується повернути кредитору позику в межах виданого кредитного ліміту, що обліковуються на кредитній картці «Універсальна» № НОМЕР_1 , якою позичальник користувався до 31 серпня 2016 року.

Деталі операцій зазначеної платіжної картки, а також розрахунки заборгованості за два окремих періоди вказують на те, що в межах строку кредитування за період з 28 лютого 2013 року по 31 серпня 2016 року позичальник користувався кредитним лімітом та здійснював погашення платежів. Станом на 31 травня 2015 року борг за позичальником не обліковувався. Починаючи з 01 червня 2015 року і до 31 серпня 2016 року позичальник продовжив користуватись кредитним лімітом та ним знято (використано) грошових коштів на суму 35 335,57 грн., які у повному розмірі сплачені позичальником, у тому числі шляхом автоматичного списання кредитором коштів з карткового рахунку позичальника (а.с. 5-6, 7-12).

Доказів переукладення кредитного договору між банком та відповідачем ОСОБА_1 на таких самих умовах позивачем не надано, а долучена довідка з номерами карток відмінних від ідентифікатора картки, що видана позичальнику при підписані договору № НОМЕР_1, а також виписка про рух коштів, яка містить деталі (опис) платіжних операції з використанням декількох платіжних карток за період 01 вересня 2015 року по 01 березня 2020 року, не підтверджують обставин видачі банком відповідачу ОСОБА_1 електронних платіжних засобів №№ НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 в межах одного й того ж договору, у зв`язку з чим, у колегії суддів відсутні правові підстави ототожнювати вказані платіжні картки з договором № б/н від 28 лютого 2013 року (а.с. 72, 79-98).

Відхиляються колегією суддів доводи позивача в частині приєднання позичальника до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», що викладені на банківському сайті, які передбачають прийняття позичальником умов, зокрема, щодо автоматичної пролонгацію договору на той же строк, розміру та підстав стягнення процентів за користування кредитом, неустойки (пеня, штрафи) за порушення виконання зобов`язання, виходячи з такого.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, сторона, яка розробляє та встановлює умови договору ( у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк») повинна підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, вони доведені до відома споживача послуг та йому зрозумілі, оскільки в силу статей 633, 634 ЦК України другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У справі, що переглядається, договірні відносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XIIспоживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, слід дійти висновку, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк», обґрунтовуючи право вимоги стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту за період з 01 вересня 2016 року по 25 лютого 2019 року, нарахованої пені у розмірі 5 736,96 грн.; 730,70 грн. - нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн.., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500,00 грн. (штраф фіксована частина) та 1 009,82 грн. (штраф процентна складова), посилається на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна COLD» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на банківському сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.

Разом з тим, матеріали справи не містять та позивачем не підтверджено, що саме ці Умови і правила надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними під підпис при укладенні кредитного договору, тому наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору б/н від 28 лютого 2013 року.

Правовий аналіз умов договору сторін та зміст зазначених правових норм не дає підстав для висновку про застосування до спірних правовідносин частини першої статті 634 ЦК України (договір приєднання), оскільки при укладенні договору з ОСОБА_1 банк АТ КБ «ПриватБанк» не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування, а саме: щодо пролонгації договору на таких самих умовах, розміру і порядку нарахування процентів за користування кредитом, а також стягнення неустойки (пеня, штрафи) за порушення виконання зобов`язання.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, колегія суддів дійшла висновку, що в рамках укладеного та підписаного сторонами кредитного договору у вигляді анкети-заяви б/н від 28 лютого 2013 року, з видачею банком кредитної картки «Універсальна» № НОМЕР_1 , з дозволом на проведення позичальником платіжних операцій з визначеним кредитним лімітом до 31 серпня 2016 року, позичальник ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання з повернення фактично отриманих та використаних коштів виконав, заборгованість за цією складовою у позичальника перед банком відсутня.

В межах заявленого позову в частині складової заборгованості зі сплати пені за порушення виконання зобов`язання у розмірі 5 736,96 грн.; 730,70 грн. - нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500,00 грн. (штраф фіксована частина) та 1 009,82 грн. (штраф процентна складова) вимога позивача є безпідставною та задоволенню не підлягає, оскільки аналіз умов договору сторін та зміст зазначених правових норм не дає підстав для висновку про досягнення сторонами згоди щодо сплати неустойки (пені, штрафу) за несвоєчасне погашення кредиту, а тому такий договір не може бути підставою для покладення на позичальника ОСОБА_1 цивільно-правової відповідальності за невиконання позичальником умов кредитного договору в частині сплати неустойки (пені, штрафу) за несвоєчасне погашення кредиту.

Документального підтвердження переукладення кредитного договору між банком та відповідачем ОСОБА_1 після 31 серпня 2016 року позивачем не надано, а тому заявлена вимога позивача щодо стягнення заборгованості за кредитом за період з 01 вересня 2016 року по 25 лютого 2019 року є недоведеною та задоволенню не підлягає.

Перевіривши в межах доводів апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу позивача задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити в частині мотивів вирішення позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», виклавши її в редакції даної постанови. В іншій частині рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 січня 2020 року залишити без змін, оскільки судом першої інстанції по суті ухвалено правильне процесуальне рішення.

Оскільки судове рішення змінено тільки в частині мотивів прийняття, то розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни - представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 січня 2020 року змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції даної постанови, в іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15 грудня 2020 року.

Головуючий

Судді: