Справа № 510/2177/19
Провадження № 2/510/335/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.01.2020 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на навчання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач позовні вимоги про стягнення аліментів визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив про розгляд справи без його участі.

Представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_3 на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу у її відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи були досліджені наступні докази: копія свідоцтва про народження дитини доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копія квитанції про оплату за гуртожиток від 29.08.2019р.; копія свідоцтва про шлюб ОСОБА_5 із ОСОБА_6 ; копія перепустки до гуртожитку №2 ІТМЕСГ; копія паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_7 ; копія рішення Ренійського районного суду від 05.10.2012р. про розірвання шлюбу; копії квитанцій про оплату за навчання у ТОВ «Измаїльське медичне училище»; копія свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 ; копія довідки ТОВ «Ізмаїльське медичне училище» від 04.07.2019р. № 281 про строк навчання ОСОБА_7 .

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка просить стягнути аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (на період її навчання у навчальному закладі) в розмірі 1/4 частини доходів щомісячно з відповідача ОСОБА_2 , із яким вона розлучена і який є батьком дитини, зазначивши, що після розпаду сім`ї сторони сімейних стосунків не підтримують, мешкають окремо. Донька сторін Михаєла 05.06.2019р. досягла повноліття. З 25.08.2018р. вона навчається у ТОВ «Ізмаїльське медичне училище» на контрактній основі (форма навчання денна), ніде не працює, оскільки ще не отримала спеціальність («Фармація»), потребує матеріальної допомоги, закінчує навчання у ВУЗі 30.06.2020р. В даний час донька ОСОБА_4 перебуває на утриманні позивачки. У зв`язку із тим, що донька сторін поступила до ДНЗ і навчається, вона потребує матеріальної допомоги від батька, яка необхідна для її належного забезпечення та всебічного розвитку під час учбового процесу.

Крім того, позивачкою також заявлені вимоги і про стягнення додаткових витрат на дитину в порядку ст. 185 СК України. Щодо цих вимог позивачка зазначила, що вона сплатила за навчання доньки ОСОБА_4 у ТОВ «Ізмаїльське медичне училище» 52225 грн. (оплата підтверджена відповідними платіжними квитанціями), вважає необхідним компенсувати їй Ѕ частину даних матеріальних витрат, у зв`язку із чим просить стягнути їх з відповідача в сумі 26112, 50 грн.

Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання доньки не надає, зі слів позивачки працює на паромі в с.Орлівка Ренійського району та отримує заробітну плату. Позивачка не працює, отримує пенсію по догляду за хворою сестрою, займається вихованням доньки, її утриманням самостійно.

Вивчивши матеріали справи, надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 обґрунтовані і підлягають задоволенню, у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину слід відмовити.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

І. Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно із ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Також відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Як було встановлено під час судового розгляду у справі, ОСОБА_7 згідно свідоцтва про її народження є донькою сторін, відповідач у справі є її батьком. Судом встановлено та підтверджено відповідними доказами, що ОСОБА_7 в даний час є студенткою ДНЗ - ТОВ «Ізмаїльське медичне училище», вона навчається на контрактній основі, на денній формі навчання, відповідний професійно-кваліфікаційний рівень навчання ще не отримала, оскільки навчається тільки другий рік. У зв`язку із навчанням, донька сторін у справі не працює, навчається на контракті, несе певні витрати у зв`язку із проходження учбового процесу. Отже, донька сторін потребує матеріальної допомоги від батька.

Як передбачено ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

За ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Виходячи з вищенаведених положень законодавства, суд зазначає, що матеріальний стан сторін майже однаковий, оскільки вони обоє отримують певний прибуток (розміри прибутку суд не мав змоги дослідити, оскільки такі дані суду сторонами не надані).

Таким чином, суд вважає, що відповідач матеріально забезпечений, має реальну змогу надавати матеріальну допомогу доньці, що навчається у ДНЗ.

Враховуючи обставини справи, матеріальне та сімейне положення відповідача та позивачки, суд задовольняє вимоги позивачки в повному обсязі та стягує з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно до закінчення навчання донькою ОСОБА_4 .

При цьому, на підставі ч. 1 ст. 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 07 листопада 2019 року. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

ІІ. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років: продовження ними навчання: потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

У відповідності до ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно ч. 1ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Вказана глава передбачає стягнення аліментів на період навчання і не передбачає стягнення додаткових витрат.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, зумовлених особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат.

Аліментні зобов`язання між батьками і повнолітніми дітьми регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, та спосіб стягнення аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

Враховуючи правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6?1296цс15, при визначенні розміру даного виду аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми глави 16 СК України не встановлюють обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли повнолітня дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, норми статті 185 СК України не застосовуються.

Вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, передбачені статтею 185 СК України, можуть бути пред`явлені лише до досягнення дитиною повноліття, та не поширюються на правовідносини, які виникають між батьками та повнолітньою дитиною, яка продовжує навчання. Такий висновок міститься у рішенні Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі №478/2108/16-ц, предметом розгляду якої було «стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, та стягнення додаткових витрат».

Відповідно до змісту статті 185 СК України, участь у додаткових витратах батьків, які сплачують аліменти або до яких не заявлялися вимоги про сплату аліментів, може бути лише у випадках, що викликані особливими обставинами (розвитком здібності дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). У витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою. Такого висновку дійшов ВС справі № 753/19306/16-ц від 06 червня 2018 року, предметом розгляду якої було «стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину».

Згідно зі статтею 6 СК України дитиною визнається особа до досягнення нею повноліття. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина передбачений главою 16 СК України. Вказана глава передбачає стягнення аліментів на період навчання і не передбачає стягнення додаткових витрат. До такого висновку прийшов ВС у справі № 642/36/16-ц від 29.03.2018 року.

Згідно до ч.ч.5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо стягнення додаткових витрат на дитину, заявлена позивачкою у сумі 26112,50 грн., виходячи з норм ст. 185 СК України, не підлягає задоволенню.

Оскільки з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання доньки на період її навчання, суд стягує з нього в порядку ст. 141 ЦК України судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3, 12, 13, 76 - 81, 141, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355, 430 ЦПК України, ст. ст. 150, 182, 185, 191, 198-201 Сімейного кодексу України, п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Рені Одеської області на користь ОСОБА_1 (паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 24.03.2009р. Ренійським РВ ГУМВС України в Одеській області, картка НОМЕР_2 -ПП НОМЕР_3 ) аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07.11.2019 р. до ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто до закінчення навчання донькою ОСОБА_7 у ДНЗ - ТОВ «Ізмаїльське медичне училище».

У разі припинення навчання, право на отримання аліментів донькою ОСОБА_7 припиняється.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий 12.08.2014р. Ренійським РС ГУ ДМС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) 840 грн. 80 коп. судового збору в дохід держави.

Згідно із ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник