Провадження № 4-с/742/35/20
Єдиний унікальний № 742/3060/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі: головуючого судді Бездідька В.М., при секретарі судових засідань Голушко А.С., за участю представника ДВС Шибіко Є.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Прилуки цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на на дії державного виконавця Прилуцького міськрайонного ВДВС Північно-східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою в якій просить поновити строк на оскарження постанови державного виконавця Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Шибіко Євгенії Миколаївни про закінчення виконавчого провадження №17733424 від 21.12.2019 року за виконавчим листом: № 2-279, виданим 12.02.2010 року за рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати неправомірними дії державного виконавця Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Шибіко Євгенії Миколаївни та скасувати постанову про закінчення ВП № 17733424 від 21.12.2019 року за виконавчим листом № 2-279, виданим 12.02.2010 року за рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення повноліття; зобов`язати державного виконавця Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) ОСОБА_5 усунути порушення прав скаржника шляхом відновлення виконавчого провадження 17733424 за виконавчим листом № 2-279, виданим: 12.02.2010 року за рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області; стягнути на користь скаржника понесені по справі судові витрати; оскільки, як посилається заявник рішення виконано не в повному обсязі.

Скаржник у судове засідання не з`явилася, від представника скаржника надійшла заява про розгляд скарги за відсутності скаржника та представника, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі.

Державний виконавець Шибіко Є.М. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення скарги, аргументуючи свої заперечення тим, що провадження закрито в зв`язку з закінченням строку та повним виконанням, про що свідчать розрахунки заборгованості.

Вислухавши скаржника та дослідивши матеріали виконавчого провадження, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного дня з дня їх винесення.

Стаття 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає підстави закінчення виконавчого провадження , в тому числі в зв`язку з скасуванням або визнання не чинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню ( п.5 ч.1), 7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів (п.9 ч.1) та 9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом( п.9 ч.1).

Відповідно до ст.447 ЦПК України,сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК Україниу разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З аналізу вимог статті 447 ЦПК України вбачається, що під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою на рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, якщо порушено їхні права чи свободи.

За таких обставин, задоволенню підлягає лише скарга на рішення, дією або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, за умови, що судом встановлено, що оскаржувані рішення, дія чи бездіяльність державного виконавця порушують права чи свободи скаржника.

За положеннями ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що у Прилуцькому міськрайонному відділі державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) перебувало виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа № 2-279 виданий 12.02.2010 року за рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення повноліття (ВП №17733424). 21.12.2019 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» та направлено сторонам простою кореспонденцією (а.с.8-9).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах по виконавчому листу №2-279 від 12.12.2010 станом на 10.11.2018 день досягнення дитиною повноліття, за ОСОБА_2 рахувалася заборгованість в розмірі 14837,44 грн., яка була повністю сплачена (а.с.10).

21.12.2019, керуючись п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження" державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №17733424 в зв`язку із закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення.

21.12.2019 листом №18-43/12/14.15/36311 державним виконавцем направлено стягувачу та боржнику постанову від 21.12.2019 (а.с.9).

Судом встановлено, що заявниця за час здійснення виконавчого провадження №17733424 за даним виконавчим листом із заявою про перерахунок заборгованості або про оскарження розрахунку заборгованості по аліментах до державного виконавця не зверталася, отже, не оспорювала його.

Таким чином суд констатує, що на користь скаржниці перераховано кошти по заборгованості по сплаті аліментів на дитину в повному обсязі, а отже виконавець правомірно прийняв рішення про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до частини 5 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Таким чином, дізнавшись 26.10.2020 року про постанову про закінчення виконавчого провадження від 21.12.2019 року у скаржниці розпочався відлік часу, який дає їй право на оскарження даної постанови саме з 26.10.2020 року, яким вона і скористалася звернувшись до суду 04.11.2020 року.

Отже, суд не знаходить підстав для поновлення скаржниці процесуальних строків, оскільки остання дізналася про постанову про закінчення виконавчого провадження 26.10.2020 року звернулася зі скаргою в межах 10 денного строку, а отже не порушила процесуальні строки передбачені для звернення з відповідною скаргою.

На підставі Закону України «Про виконавче провадження», статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод , керуючись ст.ст.447-453 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Прилуцького міськрайонного ВДВС Північно-східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження - відмовити.

Ухвала суду першої інстанції може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.М. Бездідько