Справа № 201/3879/19
Провадження № 2/201/1291/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2020 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Федоріщева С.С.,

при секретарі - Разумняк К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Соборної районної у Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що від шлюбу з відповідачем має доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням суду від 02 квітня 2008 року шлюб між сторонами був розірваний. Дитина сторін залишилась з позивачем, перебуваючи повністю на її утриманні, оскільки відповідач і після розірвання шлюбу жодним чином не приймає участі у вихованні та утриманні своєї дитини, не відвідує її. Тому позивач просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно їхньої доньки.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено.

02 серпня 2019 року до суду звернувся відповідач ОСОБА_2 із заявою про перегляд заочного рішення, у якій зазначив, що при ухваленні заочного рішення судом не було встановлено винної поведінки ОСОБА_2 щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а також того, чи можливо змінити його поведінку в кращу сторону, не сприяв захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування та не врахував того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не вик4онують батьківську обов`язки.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2019 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2019 року у цивільній справі № 201/3879/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Соборної районної у Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав скасувати та призначити вказану цивільну справу до розгляду в загальному порядку.

Від представника позивача ОСОБА_4 до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити з підстав у позові викладених.

Відповідач у судові засідання призначені на 03 грудня 2019 року та 17 січня 2020 року не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Участь у судовому засіданні від 03 грудня 2019 року приймав представник відповідача. Представник відповідача 17 січня 2020 року не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідач у судовому засіданні від 16 листопада 2019 року пояснив, що позовних вимог він не визнає, оскільки він з донькою зустрічається біля її школи, дитині допомагає матеріально та передає речі, але їх побаченням перешкоджає його колишня дружина ОСОБА_1 , тому він не мав можливості відвідувати дитину під час її свят, в тому числі у школі, не відвідував її виступів, тощо. Про необхідність сплати аліментів йому нічого відомо не було, з матеріалами виконавчого провадження щодо стягнення з відповідача аліментів дізнався тільки у червні 2019 року. Відповідач зазначив, що на підтвердження даних обставин має докази, які буде надано у наступне судове засідання.

Від представника третьої особи Органу опіки та піклування Соборної районної у Дніпрі ради Голик О.І. надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити з підстав у позові викладених.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів..

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно положень ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Судом встановлено, що з 07 липня 2006 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний у січні 2008 року судовим рішенням, а прізвище дружини було змінене на дошлюбне « ОСОБА_1 » (а.с. 6, 9). Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8). Прізвище дитини « ІНФОРМАЦІЯ_5 » було змінено на « ІНФОРМАЦІЯ_5 », про що видано повторно свідоцтво про народження, на підставі рішення виконкому Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради № 76 від 22 березня 2013 року «Про дозвіл ОСОБА_1 на зміну прізвища дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » (а.с. 7).

Прізвище позивача « ОСОБА_1 » було змінено на « ОСОБА_1 » внаслідок реєстрації 30 червня 2012 року шлюбу з ОСОБА_9 (а.с. 19).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2007 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання їхньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового віку для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 15 жовтня 2007 року (а.с. 10).

Відповідно до довідки Амур-Нижньодніпровського ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області № 1252 від 11 березня 2019 року ОСОБА_2 ухиляється від сплати аліментів на утримання доньки, тому згідно із розрахунком заборгованості з виплати аліментів така заборгованість ОСОБА_2 становить 134958,82 грн. (а.с 11, 12-14).

Згідно із розрахунком, виданим Соборним ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_2 станом на 24.11.2019 р. становить 154088,50 грн.

Заборгованість зі сплати аліментів Відповідачем не погашалась, незважаючи на твердження відповідача про його працевлаштування та достатній рівень заробітку, а також незважаючи на обізнаність відповідача із наявністю у нього обов`язку сплачувати аліменти на утримання дитини.

Відповідно до Розрахунку заборгованості з виплати аліментів, виданим Соборним ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 28.11.2019 р. становила 152088,50 грн., а банківською квитанцією №ПН1720 від 25.11.2019 р., наданою представником відповідача у судовому засіданні, яке відбулось 03.12.2019 року, підтверджено сплату відповідачем 2000,00 грн. Інших доказів на підтвердження виконання відповідачем свого обов`язку щодо погашення заборгованості зі сплати аліментів, не надано.

ОСОБА_1 і ОСОБА_3 зареєстровані і проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17).

Згідно з документами, складеними учбовим закладом, який відвідує дитина: КЗО «Спеціалізована багатопрофільна школа № 23 з поглибленим вивченням англійської мови Дніпровської міської ради, а також даними медичного закладу та Дніпровського театру льодових мініатюр «Кристал», де дитина займається з 4 років, вихованням, розвитком та піклування про здоров`я дитини займається матір дівчинки ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_9 . Дані документи не містять жодних відомостей про участь у вихованні, розвитку, піклуванні про здоров`я дитини відповідача ОСОБА_2 .

Згідно з письмовими доказами наданими третьою особою, а саме, поясненнями сусідів і осіб, знайомих як з позивачем, так і з відповідачем, відповідач не приймає участі у вихованні доньки, не відвідує її, не турбується про дитину.

Письмовими документами, наданими третьою особою є також твір, виконаний власноруч дитиною та отриманий органом опіки від ОСОБА_3 . Даний твір містить описання сім`ї та рідних ОСОБА_3 . Дитина до складу її сім`ї та її рідних відносить свою маму ОСОБА_1 , свого батька ОСОБА_9 , свого рідного брата ОСОБА_17, дідусів та бабусь - батьків своєї мами ОСОБА_1 та свого батька ОСОБА_9 . Жодних відомостей про те, що дитина має батька ОСОБА_2 , даний твір не містить.

Виконавчим комітетом Соборної районної у місті Дніпрі ради 27 травня 2019 року складено висновок № 117/05-38 про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Представник третьої особи надаючи суду пояснення щодо обставин справи зазначила, що перед вирішенням питання щодо надання даного висновку було опитані сусіди та особи, які є знайомими як з позивачем, так і відповідачем та яким були достеменно знайомі обставини щодо участі батька ОСОБА_2 у вихованні та утриманні дитини. Під час опитування таких осіб було встановлено, що ОСОБА_2 протягом багатьох років участі і вихованні дитини взагалі не приймав. Також було встановлено, що ОСОБА_2 має значну заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини, яку не погашає. Під час особистого звернення ОСОБА_2 до органу опіки, яке відбулось перший, але останній раз 11 червня 2019 р., тобто після відкриття провадження у даній справі, ОСОБА_2 стверджував, що він спілкується з дитиною, але у спілкуванні йому перешкоджає її мати ОСОБА_1 . Дане звернення було єдиним та за результатом його розгляду ОСОБА_2 до органу опіки більше не звертався. ОСОБА_2 жодних підтверджень щодо свого спілкування з дитиною на протязі більш ніж 11 років її життя не надав. Окрім того, представником третьої особи підтверджено, що з метою встановлення сприйняття дитиною кола своєї родини, тобто близьких їй людей, дитині представником органу опіки було запропоновано написати твір про родину дитини, описавши всіх її членів. Даний твір долучено до матеріалів справи і в даному творі дитина описала всіх членів своєї родини, проте даний твір не містив жодних відомостей про відповідача. Враховуючи всі зібрані органом опіки документи, представник третьої особи додатково підтвердила, що даний Висновок винесений обґрунтовано та просила позовні вимоги задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 надаючи суду пояснення по обставинам справи зазначила, що з відповідачем ОСОБА_2 з 07 липня 2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі. Спільне проживання між ними припинилось, коли їх доньці виповнилось 6 місяців, а шлюб було розірвано у січні 2008 року судовим рішенням, тобто, коли дитині виповнилось 1 рік. Окрім того, зважаючи, що позивач не надавав жодної матеріальної допомоги на утримання дитини, а вона знаходилась на той час у відпусті по догляду за дитиною, то вона вимушена була в судовому порядку стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини. В 2009 р. виконавчий лист про стягнення аліментів нею був поданий для примусового виконання до АНД відділу Державної виконавчої служби, тобто за місцем проживання відповідача. Проте аліментів відповідач не сплачував, оскільки офіційно він не працював та жодного майна, яке було зареєстровано на його ім`я не мав. Згодом відповідач змінив місце своєї реєстрації на: АДРЕСА_2 , тому, в 2018 р. виконавче провадження по стягненню аліментів було передано до Соборного відділу ДВС. Однак і після передачі виконавчого провадження ОСОБА_2 аліментів не сплачував.

Позивач підтвердила, що остання зустріч з дитиною відбулась у відповідача, коли Дитині було приблизно 1,5 роки. Відповідач ОСОБА_2 зателефонував позивача та повідомив, що заїде до дитини. Приїхав на автомобілі, але двигун не вимикав. Більше відповідач ОСОБА_2 до дитини не приїздив та про зустрічі з дитиною позивача не просив. Також позивач зазначила, що приблизно в 2010 році відповідач ще раз телефонував позивачу, але включно з питання надання йому документів про їх розлучення, оскільки готувався до нового одруження. Про дитину не питав, про зустріч з дитиною нічого не казав. Більше відповідач ОСОБА_2 ні дзвонив та не приїздив. Дитина жодного разу на протязі всіх цих більш ніж 11 років не зазначала, що з нею зустрічався ОСОБА_2 . Дитина знає єдиного батька, яким для неї є чоловік позивача - ОСОБА_9 , який опікується дитиною та займається питаннями її навчання та розвитку, матеріального утримання.

Допитаний у судовому засіданні від 03 грудня 2019 року свідок ОСОБА_12 , пояснив, що він є свекром ОСОБА_1 . Щодо обставин справи пояснив, що ОСОБА_1 є дружиною його сина ОСОБА_9 . Його син та невістка познайомились, коли її дочка ОСОБА_3 була ще зовсім малою дитиною, а приблизно з віку 4 років вона з матір`ю та його сином проживала у його будинку. Йому достеменно відомо про те, що у ОСОБА_3 є рідний батько ОСОБА_2 , але жодного разу він його не тільки не бачив, та й навіть не чув ні від ОСОБА_1 , ні від свого сина, ні від батьків ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 зустрічався з дитиною, передавав їй речі чи гроші, або просив про такі зустрічі. Від невістки знає, що остання зустріч ОСОБА_2 з ОСОБА_3 була, коли дитині було близько 1,5 роки. Свідок також пояснив, що ніколи за всі ці роки він не бачив не тільки ОСОБА_2 , але й ніколи не бачив його матері - ОСОБА_13 , хоча, наприклад, на день народження ОСОБА_3 до їх будинку приїздили всі знайомі невістки, сина та родичі. Від невістки та сина йому відомо, що протягом вже майже 12 років, відповідач аліментів на утримання дитини не сплачував. Свідок підтвердив, що дитина знає його сина як свого батька.

Допитана у судовому засіданні від 03 грудня 2019 року свідокОСОБА_14 , пояснила, що вона дружить з позивачем ОСОБА_1 вже довгі роки. Їй відомо, що ОСОБА_1 розлучилась з ОСОБА_2 в 2008 році, та від даного шлюбу позивач має дитину - ОСОБА_3 . Свідок пояснила, що її родина та родина ОСОБА_1 дружать та спільно проводять дитячі свята, інші свята, тощо. Але протягом багатьох років їх знайомства вона жодного разу не бачила, щоб до дитини приїздив її колишній чоловік ОСОБА_2 , як ніколи про таку обставину не чула від ОСОБА_1 чи єє чоловіка ОСОБА_9 . Від позивача ОСОБА_1 їй відомо, що ОСОБА_2 взагалі дитиною не цікавиться і до дитини не приїздить, матеріальної допомоги на утримання дитини ніколи не надавав. Також свідок пояснила, що і від ОСОБА_3 , яка як кожна дитина розповідала хто і які іграшки їй подарував, ніколи не чула, щоб їй дарував подарунки ОСОБА_2 . Свідок також пояснила, що якщо б вона не знала, що ОСОБА_3 є дитиною від першого шлюбу ОСОБА_1 , то ніколи б не подумала, що ОСОБА_9 не є рідним батьком ОСОБА_3 .

Допитана у судовому засіданні від 03 грудня 2019 року свідокОСОБА_15 , пояснила, що вона є рідною матір`ю ОСОБА_1 Пояснила, що її донька була одружена з відповідачем ОСОБА_2 не дуже довго. Коли її онучці було близько 6 місяців, донька пішла від відповідача. Позивач та відповідач розлучились внаслідок того, що відповідач ОСОБА_2 ніколи не зважав на те, що він є одруженим. Постійно відвідував клуби та ресторани, ніколи не зважав те, що гроші, які були в родині потрібні родини, а не тільки йому. У її дочки під час декретної відпустки та після народження дитини доволі часто не було грошей на життя, оскільки гроші були необхідними тільки для ОСОБА_2 . Наприклад, всі кошти, що були в їх родині ОСОБА_2 без жодних вагань витрачав на себе: на відвідини ним клубів та задоволення інших, але своїх забаганок (забажав придбати автомобіль - забрав всі гроші, які були, вирішив купити для автомобіля нові колеса - забрав всі гроші, тощо). Питанням як буде жити без грошей його вагітна дружина не переймався. Після народження дитини його відношення ні до дружини, ні до дитини в частині необхідності опікувати ними, не змінилось. Після їх розлучення, ОСОБА_2 дитину відвідав один раз, коли ОСОБА_3 було близько 1,5 роки. Дані відвідини були не тривалими, всього кілько хвилин. Зі слів своєї дочки, під час тієї зустрічі відповідач навіть не вимикав двигун свого автомобіля, швидко передав їй ляльку та поїхав. Більше жодного разу за вже майже 12 років відповідач ОСОБА_2 , який проживає з дитиною в одному місті, з дитиною не зустрічався. Більше ніколи ніяких іграшок чи то речей дитині не передавав, аліментів на утримання дитини не сплачував.

Допитаний у судовому засіданні від 03 грудня 2019 року свідок ОСОБА_16 , пояснив, що від є родичем ОСОБА_2 , оскільки одружений на рідній сестрі останнього, а також, вже багато років, добре знайомий з позивачем ОСОБА_1 , оскільки вона була колись дружиною ОСОБА_2 . Свідок пояснив, що і з ОСОБА_2 , і з ОСОБА_1 він спілкується і донині. Свідок також пояснив, що ОСОБА_2 є людиною егоїстичною, що живе для себе та керується виключно власними інтересами. Свідок зазначив, що відповідач дуже любить дорогі автомобілі, часто їх міняє, любить та купує собі дорогі речі та розповідає, що має дуже хороший заробіток. Також свідок пояснив, що йому відомо, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розлучились в 2008 році, а також відомо, що від шлюбу вони мають дитину ОСОБА_3 . Свідок пояснив, що спілкуючись з ОСОБА_2 вже багато років, жодного разу за всі ці роки не чув від ОСОБА_2 , щоб той казав, що бачив свою доньку, чи купував та передавав їй іграшки чи речі, як ніколи під час їх зустрічей ОСОБА_2 не казав, що ОСОБА_1 перешкоджає його зустрічам з дитиною, як ніколи ОСОБА_2 не відвідував власних рідних племінників та ніколи не питав і в свідка про те, як себе вони почувають.

Відповідно до пояснень наданих представником відповідача у судовому засіданні від 03 грудня 2019 року, відношення відповідача до своїх батьківських прав є наслідком того, що відповідачу при народженні дитини було тільки 19 років, тобто він був занадто молодим.

Суд також зазначає, що протягом слухання справи відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2 спілкувався з дитиною, надавав допомогу матеріально та речами, а також того, що позивач перешкоджала його зустрічам з дитиною, як то стверджував відповідач.

Суд з огляду на викладене вважає, що твердження відповідача про спілкування з дитиною та надання їй матеріальної допомоги, про наявність доказів піклування про дитину, але ненадання доказів на підтвердження таких обставин справи, пояснення позивача та свідків, а також наступна не участь відповідача у судових засіданнях є доказами того, що відповідач не має бажання і в подальшому виконувати свої батьківські обов`язки відносно дочки ОСОБА_3 .

За таких обставин, твердження відповідача про спілкування з дитиною та перешкоди у спілкуванні з дитиною з боку позивача ОСОБА_1 на протязі 11.5 років, спростовуються обставинами справи та дослідженими судом доказами по справі.

Стаття 164 СК України встановлює перелік підстав позбавлення батьків батьківських прав.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України однією з підстав для позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні по справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу «Хазе проти Німеччини», № 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи «Валлова і Валла проти Чеської Республіки», № 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і «Гавелка та інші проти Чеської Республіки», № 23499/06, № 57, від 21 червня 2007 року).

Із рішення Європейського суду з прав людини у справі «М.С. проти України» (Заява № 2091/13) від 11 липня 2017 року вбачається, що вказане рішення підтвердило сталу позицію Європейського Суду, яка зводиться до визначення насамперед «якнайкращих інтересів дитини», а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Окрім того, суд має виходити з того, що батьки мають рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги, але при цьому відповідно до п.76 даного рішення «… При определении лучших интересов ребёнка в конкретном деле необходимо принять во внимание два соображения: во-первых, в лучших интересах ребёнка состоит поддержание связи с семьёй, кроме тех случаев, когда семья оказывается явственно неподходящей или не функционирующей; и во-вторых, в лучших интересах ребёнка состоит его развитие в безопасном и надёжном окружении, которое действительно функционирует (см. Mamchur v. Ukraine, № 10383/09, § 100, 16 июля 2015).

В даному випадку, згідно з наданими та дослідженими судом доказами, суд приходить до висновку, що відповідач проживаючи із дитиною в одному місті, не маючи підтверджених фізичних захворювань, які протягом 11,5 років до звернення відповідача до суду і після порушення провадження у справі перешкоджали відповідачу зустрічатися з дитиною, за відсутності наявності доказів перешкод у спілкуванні з дитиною протягом 11,5 років, дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідомо нехтував та нехтує своїми батьківськими обов`язками, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан її здоров`я, хоча мав би це робити, тобто з власної волі ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, ніякого інтересу до спілкування з дочкою не проявляє.

З огляду на викладене, суд доходить до висновку про те, що позбавлення батьківських прав відповідача відповідатиме інтересам дитини.

Судові витрати необхідно розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 263-265, 430 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Соборної районної у Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев