Дата документу 22.01.2020 Справа № 310/8170/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 310/8170/18Головуючий у 1-й інстанції Черткова Н.І. Повний текст рішення складено 11.03.2019 року.
Пр. № 22-ц/807/168/20Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Подліянової Г.С., Маловічко С.В.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-4), в якому просив розірвати шлюб із відповідачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований 24 травня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 211.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що подружнє життя у них з відповідачкою не склалося через несумісності характерів, різні погляди на сімейне життя, втрати порозуміння між подружжям, шлюбні відносини між ними на даний час фактично припинилися, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливими.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Черткову Н.І. (а.с. 12).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 15) відкрито провадження у цій справі.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 березня 2019 року (а.с. 57-59) позов ОСОБА_2 у цій справі задоволено повністю.

Шлюб, зареєстрований 24 травня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 211, розірвано.

Після розірвання шлюбу, залишено сторонам прізвища: позивачу «Ізотов», відповідачу « ОСОБА_3 ».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 вересня 2019 року (а.с. 95-97) заяву ОСОБА_1 про перегляд вищезазначеного заочного рішення суду першої інстанції у цій справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 100-101) просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 104).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 113), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 115).

Позивач ОСОБА_2 подав апеляційному суду заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (а.с. 127-130).

У судове засідання 22 січня 2020 року повідомлені апеляційним судом належним чином про дату, час і місце розгляду цієї справи (а.с. 121, 124-126) всі учасники цієї справи, не з`явилась, окрім позивача ОСОБА_2 ; про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали, окрім представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_4

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_4 у своєму клопотанні від 22.01.2020 року (а.с.131-132) просив розгляд цієї справи відкласти, оскільки він проходить курс лікування від інфекційного захворювання «вітряна віспа», додав копію відповідної довідки на підтвердження останнього.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання відповідача ОСОБА_1 та представника позивача ОСОБА_5 і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_4 про відкладення розгляду цієї справи відмовити, оскільки неявка представника відповідача з будь-яких причин не є перешкодою для розгляду цієї справи апеляційним судом, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю відповідача ОСОБА_1 , представника останньої адвоката Корнієнка М.О. (а.с.102) та представника позивача ОСОБА_2 адвоката Железняка В.С. (а.с.24) за присутністю позивача ОСОБА_2 , який наполягав на розгляді цієї справи апеляційним судом саме у даному судовому засіданні, оскільки він прибув у дане судове засідання із Харківської області, проти розгляду цієї справи за відсутності його представника, відповідача та представника останньої вважав можливим та доцільним, додатково зазначав, що примирення із відповідачем ОСОБА_1 є неможливим, дана справа розглядається судами з вересня 2018 року, він вже утворив нову сім`ю, жодного разу відповідач ОСОБА_1 не з`являлась до суду раніше у цій справі, просив апеляційний суд не надавати сторонам більше строку для примирення, оскільки, останнє неможливо, під час строку на примирення, наданого судом першої інстанції, замість примирення відповідач ОСОБА_1 подавала суду першої інстанції заяву в іншій справі ЄУН 310/10529/18 про визнання його недієздатним, проте, у подальшому ця заява була залишена без розгляду ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20.02.2019 року також за заявою останньої; він визнав той факт, що переніс інсульт, але він є дієздатним, працює, судом недієздатним не визнавався, розуміє значення своїх дій та може керувати ними.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі у повному обсязі, керувався п.1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), ст. ст. 4 ч. 1, 258-259, 263, 264-265, 273, 280, 353, 354 ЦПК України (2017 р.) та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, суд першої інстанції при вирішенні цієї справи правильно виходив із такого.

Згідно із вимогами ст. 105 ч. 3СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" звернуто увагу судів на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В силу положень ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 24 травня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 211, що підтверджено свідоцтвом про одруження № НОМЕР_1 (а.с.9).

Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Дошлюбне прізвище відповідача - ОСОБА_6 .

Встановлено, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені з липня 2018 року. Спір про розподіл спільно нажитого майна не існує.

Відповідно до 51 ч.1 Конституції України, ст. 24 ч. 1 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Приписами ст. 24 ч. 1 СК України встановлено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним.

При вищевикладених обставинах, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову позивача у цій справі, розірвавши шлюб між сторонами у справі.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку вона та її представник вважають єдино вірною та правильною.

За змістом ст. 12 ч. 5 п. 3 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами.

В силу вимог ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Встановлено, що ухвалою від 13 грудня 2018 року (а.с. 42) суд першої інстанції у цій справі в порядку часткового задоволення клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Корнієнка М.О., який просив строк на примирення подружжя 6 (шість) місяців, (а.с.40) надавав сторонам строк для примирення 2 (два) місяці.

Проте, примирення сторін у цій справі, як подружжя, не відбулося. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Відповідач та її представник не зазначили суду першої інстанції та не надали належні, допустимі докази того, що мають місце інші причини для розірвання шлюбу сторін у цій справі.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник не просили апеляційний суд надавати строк на примирення подружжя у цій справі.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 особисто був присутній у даному судовому засіданні у цій справі в апеляційному суді, надав апеляційному суду паспорт громадянина України на підтвердження своєї особи, наполягав на розгляді цієї справи апеляційним судом саме у даному судовому засіданні, оскільки він прибув у дане судове засідання із Харківської області, додатково зазначав, що примирення із відповідачем ОСОБА_1 є неможливим, він вже утворив нову сім`ю, дана справа розглядається судами з вересня 2018 року, жодного разу відповідач ОСОБА_1 не з`являлась до суду у цій справі, просив апеляційний суд не надавати сторонам строку для примирення, оскільки, останнє неможливо, під час строку на примирення, наданого судом першої інстанції, замість примирення відповідач ОСОБА_1 подавала суду першої інстанції заяву в іншій справі ЄУН 310/10529/18 про визнання його недієздатним, проте, у подальшому ця заява була залишена без розгляду ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20.02.2019 року також за заявою останньої; він визнав той факт, що переніс інсульт, але він є дієздатним, працює, судом недієздатним не визнавався, розуміє значення своїх дій та може керувати ними.

Також встановлено, що ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 лютого 2019 року у справі ЄУН № 310/10529/18 за заявою ОСОБА_1 про визнання недієздатним ОСОБА_2 , встановлення опіки, заінтересована особа Виконавчий комітет Бердянської міської ради Запорізької області, як орган опіки та піклування, зазначена заява ОСОБА_1 була залишена без розгляду за заявою останньої (копія ухвали із Єдиного державного реєстру судових рішень а.с.133-134, яка може бути прийнята апеляційним судом до уваги у цій справі як доказ, передбачений ст. 367 ч. 3 ЦПК України, про який заявлено позивачем у його запереченнях на апеляційну скаргу відповідача у цій справі, на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача).

Відповідач та її представник не надали суду у матеріали цієї справи належних, допустимих доказів того, що позивач у цій справі - ОСОБА_2 є чи визнаний судом недієздатним після перенесеної ним хвороби (інсульту) або є таким, що не може розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Дійсно, при розірванні шлюбу сторони мають діяти особисто, а не через представників.

Однак, як вбачається із змісту вищезазначеного позову ОСОБА_7 про розірвання шлюбу із відповідачем ОСОБА_1 у цій справі, останній підписаний ним особисто (а.с.2-4).

Також встановлено, що обидві сторони у цій справі позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 не брали особисто участі у судових засіданнях у цій справі у суді першої інстанції, користувались послугами представників (адвокатів).

Проте, встановлено, що суд першої інстанції не визнавав у цій справі обов`язковою явку сторін у судові засідання у цій справі.

В силу вимог ст. 43 ЦПК України брати участь у судових засіданнях є правом сторін, а не їх обов`язком.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач та її представник не надали суду першої інстанції належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, відповідачем та представником останньої апеляційному суду у цій справі не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції мав право розглядати дану справу взагалі в загальному порядку, однак розглядав у заочному. Проте, це не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції у цій справі за результатами розгляду апеляційним судом вищезазначеної апеляційної скарги відповідача.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України у цій справі було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

Отже, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування заочного рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на заочне рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок позивача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 березня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 24.01.2020 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Подліянова Г.С.Маловічко С.В.