Справа № 194/68/20
Номер провадження 2-з/194/1/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2020 року м. Тернівка

Суддя Тернівського міського суду Дніпропетровської області Соколова Ю.І., розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Шчекіч Інни Вікторівни про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

21 січня 2020 року представник позивача - адвокат Шчекіч І.В. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якій просить суд встановити факт проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01 березня 2004 року по 23 лютого 2010 року; визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; визнати право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , право власності на іншу 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 залишити за ОСОБА_2 .

Разом з позовною заявою представником позивача - адвокатом Шчекіч І.В. подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просить накласти заборону відчуження кв. АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 та заборонити іншим особам діяти за довіреністю від імені ОСОБА_2 з метою відчуження кв. АДРЕСА_1 . В обґрунтування заяви зазначає те, що ОСОБА_1 відомо, що відповідач - ОСОБА_2 має намір виключити спірну квартиру зі складу спільно набутого майна. Відчуження спірної квартири на теперішній час можливо навіть без письмової згоди на це ОСОБА_1 , оскільки з правовстановлюючих документів не вбачаться, що спірна квартира є об`єктом спільного сумісного майна подружжя. У разі якщо таке відчуження буде здійснене, це істотно ускладнить виконання рішення, яке може бути ухвалено на користь позивача.

Дослідивши матеріали заяви, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до вимог ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з законодавством, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази, що невжиття заходів забезпечення позову може привести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

Узаяві про забезпечення позову заявником повинні бути зазначені причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, обґрунтування необхідності такого заходу, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

За приписами п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Значення цього інституту полягає в тому, що ним захищаються права позивача у разі несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, продати чи знищити його та з метою попередження інших потенційних труднощів, що виникають під час реалізації рішення суду у конкретній справі.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Тобто, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Підставою заборони відчуження майна відповідача є докази, що свідчать про наявність такого майна, їх належність особі на праві власності. Також докази повинні свідчити про фактичне знаходження майна у особи.

Суд, вивчивши надані представником заявника докази, дійшов висновку, що між сторонами дійсно виник спір, але доказів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову суду не надано.

Представник заявника у заяві про забезпечення доказів зазначила, що позивачу ОСОБА_1 відомо, що відповідач - ОСОБА_2 має намір виключити спірну квартиру зі складу спільно набутого майна, а відчуження спірної квартири на теперішній час можливо навіть без письмової згоди на це ОСОБА_1 , оскільки з правовстановлюючих документів не вбачається, що спірна квартира є об`єктом спільного сумісного майна подружжя, а тому у разі якщо таке відчуження буде здійснене, це істотно ускладнить виконання рішення, яке може бути ухвалено на користь позивача.

Суд вважає, що доводи представника заявника ґрунтуються виключно на припущенні, при цьому ризик невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову недоведений.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Наявність ризику вчинення будь-якою особою дій, які в подальшому зможуть призвести до неможливості виконання відповідного судового рішення, має бути не ілюзорним, а підтверджуватись доказами, які б давали сторонньому незалежному спостерігачу зробити висновок про реальність такого ризику.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення вимоги чи позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Зазначаючи у заяві про забезпечення позову про ймовірність виключення ОСОБА_1 зі складу спільно набутого майна та відчуження відповідачем спірного майна третім особам, представник заявника не надала суду жодного доказу на підтвердження реального існування цього ризику (наприклад, оголошення чи рекламні відомості з інтернет-сайтів, попередній договір тощо).

Таким чином, суд приходить до висновку, що представник заявника належним чином не обґрунтував підстави забезпечення позову, не надав суду жодного доказу того, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відчуження квартири може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, що відповідач після того, як дізнається про подачу позовної заяви буде мати намір виключити ОСОБА_1 зі складу спірної квартири та відчужувати вказану квартиру. З метою недопущення порушення прав інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

До того ж, провадження у цій цивільній справі, станом на час розгляду заяви, не відкрито.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити, роз`яснивши представнику заявника, що вона не позбавляється права звернутись із заявою про забезпечення позову в будь який час протягом розгляду справи в суді.

Керуючись ст.ст. 81, 149-151,153, 260 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 - адваката ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.І. Соколова