Справа № 503/934/20
Провадження № 2/503/493/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Калашнікової Т.О.,

при секретарі судового засідання Поліковській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 , мотивуючи позовні вимоги тим, що вказаний житловий будинок належить позивачу на праві приватної власності. В зазначеному будинку зареєстрований його син ОСОБА_2 , однак не проживає там вже більше 14 років. На даний час, місце його проживання невідоме, а тому позивач просить визнати його таким, що втратив право на користування вищевказаним житловим будинком.

В судове засідання позивач не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Виклик відповідача було здійснено відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Наявних у справі доказів достатньо для її розгляду у відсутності відповідача.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . Ця обставина підтверджується копією договору купівлі-продажу будинку від 02.03.1993 року, посвідченого посадовою особою секретарем Олексіївської сільської Ради народних депутатів та зареєстрованого в реєстрі за №І (а.с.9) та випискою з погосподарської книги №03, особовий рахунок № НОМЕР_1 за 2016-2020 роки, виданої Олексіївською сільською радою №02-16/88 від 06.03.2019 року (а.с.19).

Відповідач ОСОБА_2 є рідним сином ОСОБА_1 . Ця обставина підтверджується відомостями, вказаними у паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 12 лютого 1998 року Кодимським РВ УМВС України в Одеській області на ім`я ОСОБА_1 (а.с.6).

Відповідно до виписок із домової книги для прописки громадян, що проживають на території Олексіївської сільської ради Кодимського району Одеської області №02-17/87 від 06.03.2019 року та погосподарської книги №03, особовий рахунок НОМЕР_1 погосподарського обіку на 2016-2020 роки №02-16/88 від 06.03.2019 року (а.с.18,19), а також актів обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_1 №02-17/86 від 01.03.2019 року та №02-17/50 від 03.02.2020 року (а.с.20,21), відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як син власника житлового будинку, з 12.01.1996 року зареєстрований по АДРЕСА_1 .

Крім того, з обох актів обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_1 №02-17/86 від 01.03.2019 року та №02-17/50 від 03.02.2020 року (а.с.20,21), вбачається, що в житловому будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 не проживає з 2005 року.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна особа зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 Цивільного Кодексу України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно абзацу 2 п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 2 березня 2016 року № 207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла; і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї; колишніми членами його сім`ї; а також членами сім`ї колишнього власника житла.

Натомість, в обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на ст.ст.71, 72 ЖК України, які не поширюються на спірні правовідносини. Тому суд не застосовує ці норми закону при вирішенні спору. Однак зі встановлених обставин вбачається, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст.405 ЦК України.

Відповідно до ч.2 цієї статті член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Водночас, право члена сім`ї власника жилого будинку (квартири), який не є співвласником, на користування цим будинком (квартирою) згідно зі ст.156 ЖК України обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку (квартирі). Виходячи з цього особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням у належному власникові жилому будинку (квартирі), якщо вона вийшла зі складу сім`ї останнього і перейшла проживати в інше місце.

В даному випадку, відповідач за вказаною адресою не проживає з 2005 року, тобто майже 15 років, без поважних причин. Він не сплачує будь-які кошти за житлово-комунальні послуги, не веде з позивачем спільне господарство, вони не пов`язані спільним побутом, тобто підстав для продовження терміну зберігання за ним права користування спірним житловим будинком немає.

Крім того, в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження поважності причин відсутності ОСОБА_2 в житловому будинку.

З огляду на ці обставини в сукупності суд вважає, що відповідача належить визнати таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Встановлено, що ухвалою судді про відкриття провадження у цивільній справі від 11.09.2020 року (а.с.29-30) позивача звільнено від сплати судового збору.

За таких обставин, на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265, 280 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, на користь держави судовий збір, в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Кодимський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складення тексту рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду складено 11.11.2020 року.

Суддя Т.О. Калашнікова