КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна набутого в шлюбі і свої вимоги обґрунтовував тим, що з 16 вересня 1995 року перебував з відповідачкою у шлюбі і за цей час ними було придбано наступне майно: трикімнатна квартира по АДРЕСА_1 , вартістю 3 489 000грн.; нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 , вартістю 4 250 000 грн.; нежитлові приміщення 1, 2, 3 (групи приміщень № 29) по АДРЕСА_3 , вартістю відповідно 6 030 000 грн. та 9 877 000 грн.; земельна ділянка, розташована в АДРЕСА_4 , площею 0,25 га, вартістю 827 000 грн.; житловий будинок, розташований в АДРЕСА_4 , загальною площею 446,3 кв.м., вартістю 2 730 000 грн. та два нежитлових приміщення по АДРЕСА_5 , вартістю 1 114 000 грн. та 1 940 000 грн. відповідно.

Проте, земельна ділянка, житловий будинок в с. Великі Дмитровичі та нежитлові приміщення 1, 2, 3 (групи приміщень № 29) по АДРЕСА_3 , є його особистою власністю, не дивлячись на те, що хоча вказане майно придбане в період шлюбу, але за кошти, що отримані ним до шлюбу, а саме від продажу квартири в АДРЕСА_6 та двох квартир з гаражними боксами в м. Варна (республіка Болгарія) на загальну суму 60 000 євро. Окрім цього позивач посилається на те,що до шлюбу з відповідачкою він займався підприємницькою діяльністю на території республіки Болгарія та був акціонером компанії "Advaced sales korporation" та отримав, протягом 1994-1995 років від підприємницької діяльності дивіденди а загальну суму 731 000 доларів США. Зазначені кошти отримала його рідна сестра ОСОБА_3 , яка в той час проживала в Болгарії і на його прохання займалася управлінням його активами.

Окрім цього, позивач зазначав, що за його особисті кошти, в шлюбі з ОСОБА_1 були придбані також і нежитлові приміщення 1, 2, 3 (групи приміщень АДРЕСА_7 , загальною площею 217 кв.м., які були зареєстровані за відповідачкою і до припинення шлюбних стосунків передавались нею в тимчасове користування (найм) юридичним особам, за що остання отримувала дохід, які позивач вважає його особистою власністю.

З посиланням на зазначене та після збільшення позовних вимог (т. 3 а.с. 159-160, т. 6 а.с. 221, 222, 235-236), ОСОБА_2 просив суд остаточно визнати його особистою приватною власністю земельну ділянку площею 0,25 га та житловий будинок розташовані в АДРЕСА_4 , нежитлові приміщення 1,2,3 (групи приміщень № 29) загальною площею 217 кв.м. по АДРЕСА_3 .

Провести поділ майна, що є спільною сумісною власністю та виділити йому: - нежилі приміщення, площею 493,10 кв.м. та площею 285,60 кв.м., по АДРЕСА_5 ;

- автомобілі марки Mercedes-Benz, модель CL 63, кабріолет 2008 року, державний номер НОМЕР_1 та Land Rover, державний номер НОМЕР_2 .

Визнати за ним право власності на 1/2 ч. нежитлових приміщень загальною площею 45,80 кв.м., по АДРЕСА_2 ;

За відповідачкою просив визнати право власності на:

- трикімнатну квартиру АДРЕСА_8 .

- 1/2 частину нежилих приміщень (в літ. В) з № 1 по № 6 (групи приміщень 39) загальною площею 45,80 м.кв. по АДРЕСА_2 ;

- автомобілі марки Меrcedes-Benz, модель ML 350, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , та марки Mercedes-Benz, модель G400CDI, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_4 .

Стягнути з ОСОБА_1 на його користь грошові кошти в розмірі 2 970 116 грн., які остання безпідставно отримувала після припинення шлюбних стосунків з листопада 2013 року по жовтень 2014 року за оренду нежитлових приміщень по АДРЕСА_3 .

Не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_2 , в грудні 2014 ОСОБА_1 заявила зустрічний позов про поділ спільного майна набутого в шлюбі з ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 48-53), і свої вимоги обґрунтовувала тим, що в період шлюбу, спільною працею та за спільні кошти було придбане майно, яке її колишній чоловік не бажає розділити мирно.

Після уточнення та збільшення своїх вимог (т. 7 а.с. 10-15, т.8 а.с. 139-140), ОСОБА_1 просила остаточно поділити майно набуте в шлюбі в рівних частках, а саме по 1/2 ч. закожним:

- на житловий будинок розташований на двох земельних ділянках зальною площею 0,2906 га в АДРЕСА_4 оціночною вартістю 9 297 655 грн.;

- трикімнатну квартиру АДРЕСА_9 , оціночною вартістю 3 378 700 грн.;

- нежилі приміщення № 1, № 2 та № 3 (групи приміщень № 29) загальною площею 211,10 кв.м в АДРЕСА_3 , оціночною вартістю 12 713 700 грн.;

- нежилі приміщення (в літ. В) з № І по № 6 (групи приміщень № 39) загальною площею 45,80 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , оціночною то 2 869 500 грн.;

- нежилі приміщення 1-го поверху (в літ. Б), загальною площею 493,10 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_5 , оціночною вартістю 1 940 000 грн.; нежилі приміщення (в літ. Б) II та III поверхів, загальною площею 285,60 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_5 , оціночною вартістю 1 114 000 грн.;

- автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «S 350» 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_5 , орієнтовною вартістю 388 500 грн.;

- автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «CL 63», кабріолет 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , орієнтовною вартістю 1 036 000 грн.;

- автомобіль марки «Land Rover», 5 л. бензин, державний номер НОМЕР_2 , орієнтовною вартістю 906 500 грн.;

- елітні предмети інтер`єру, орієнтовною вартістю 1 432 495 грн., а саме:люстра фарфорова «Sitzendorf», орієнтовною вартістю 98 340грн.; торшер дизайнерський «JEAN BOGGIO», орієнтовною вартістю 81 850 грн.; ваза фарфорова «HEREND», орієнтовною вартістю 261 920 грн.; світильники італійські, 2 шт., орієнтовною вартістю 81 850 грн.; шафа та комод «VITTORIO GRIFONI», орієнтовною вартістю 98 220 грн.; тумби дизайнерські «Tom Drag», 3 шт., орієнтовною вартістю 40 925,00 грн.;

- інші меблі, які знаходяться в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_4 , орієнтовною вартістю 41 100 грн.;

- винний холодильник, орієнтовною вартістю 32 740 грн.; колекція елітних вин, 150 бут., орієнтовною вартістю 245 550 грн.;

- кошти, які обліковувались в банківських установах України на час припинення шлюбних стосунків на ім`я ОСОБА_2 , відповідно, в сумі 169,563,85 дол. США, що складає еквівалент 3 858 748,76 грн. по курсу на листопад 2015 року та в сумі 130 497,13 грн.

Просила також поділити 23 829 98 грн. 33 коп., з яких 2 013 999 грн. повернення поворотної фінансової допомоги, 57 000 грн. отриманих ОСОБА_2 від оренди приміщень та 25 900 грн. доходу отриманого останнім від реалізації товару.

Оскільки після припинення шлюбних стосунків вона не проживає та не має доступу до житлового будинку в с. В.Дмитровичі, ОСОБА_4 просила стягнути на її користь вартість придбаних меблів,які залишились в будинку на суму 825 718 грн. 94 коп. та вартість на купівлю та обладнання басейну на суму 658 378 грн. 55 коп.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_2 земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_4 площею 0,25 га; житловий будинок за адресою АДРЕСА_4 , загальною площею 446,3 кв.м.; нежилі приміщення (групи приміщень № 29) в літері А по АДРЕСА_3 , загальною площею 217 кв.м.

Поділено між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 майно, що є спільною сумісною власністю шляхом визнання:

- за ОСОБА_2 права власності на 1 / 2 частину нежилих приміщень (в літ. В) з № 1 по № 6 (групи приміщень 39) загальною площею 45,80 кв.м., розташованих за адресою АДРЕСА_2 ; на нежилі приміщення, загальною площею 493,10 кв.м. та загальною площею 285,60 кв.м., розташованих за адресою АДРЕСА_5 ; автомобілі марки Mercedes-Benz, модель CL 63, кабріолет 2008 року, державний номер НОМЕР_1 та Land Rover, 5 л. бензин, державний номер НОМЕР_2 ;

- за ОСОБА_1 визнано права власності на: трикімнатну квартиру АДРЕСА_8 ; 1/2 частину нежилих приміщень (в літ. В) з № 1 по № 6 (групи приміщень 39) загальною площею 45,80 кв.м., розташованих за адресою АДРЕСА_2 ; автомобілі марки Mercedes-Benz, модель ML 350, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_6 , номер кузову НОМЕР_7 та марки Mercedes-Benz модель G400DI, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_4 , номер двигуна НОМЕР_8 , номер кузову НОМЕР_9 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 2 970 116 грн. 90 коп.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу і, посилаючись на порушення судом норм процесуального та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволені позову та задовольнити її зустрічний позов.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що висновок суду щодо особистої приватної власності її колишнього чоловіка ОСОБА_2 є помилковими та не підтверджено належними доказами, а саме те, що до шлюбу він займався підприємницькою діяльністю і від продажу корпоративних прав отримав 731 000 дол. США, а від продажу майна квартир 60 000 євро.

Видатковий касовий ордер, який ОСОБА_2 надав суду про отримання його сестрою ОСОБА_3 та передачі йому грошей в сумі 731 000 дол. США не містить жодних реквізитів компанії "Advanced sales corporation", засновником якої нібито був ОСОБА_2 , а також доказів передачі грошей ОСОБА_2 .

В справі відсутні митні декларації щодо ввозу цих коштів до України. Не надано також доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 в м. Варна (Болгарія) мав дві квартири та два гаражі, які за його дорученням продавала також його сестра.

Щодо придбання нежитлових приміщень по АДРЕСА_3 , суд не врахував, що ці приміщення придбано нею на підставі інвестиційних договорів та за рахунок отриманих нею кредитних коштів.

Є також помилковим висновок суду про те, що отриманий нею прибуток складав 2 970 116,90 грн., в той час як згідно аудиторського звіту від 20.11.15 року за період її підприємницької діяльності з 01.12.13 року по 31.10.15 року прибуток становив 1 063 901 грн.

Окрім цього судом не враховано, що отримані доходи, в тому числі орендна плата, не є об`єктом особистої приватної власності та не підлягають поділу як спільне майно подружжя.

Вартість нежитлових приміщень, розташованих по АДРЕСА_5 , виділених ОСОБА_2 , становить 6 118 400 грн., а вартість квартири на АДРЕСА_10 , виділеної її - 5 699 700 грн., але розподіляючи майно, суд не врахував рівність грошового еквіваленту виділеного сторонам майна і визнав за чоловіком майна на 7 553 150 грн., а за нею 7 134 450 грн., тобто виділив її майна на 418 700 грн. менше та не вирішив питання про стягнення на її користь цієї різниці.

При розподілі автомашин суд не встановив їх вартість і в своїх висновках припустився помилки щодо існування порядку користування ними.

Суд не прийняв до уваги її доводи, що в лютому 2006 року,без її згоди чоловік продав автомобіль Меrcedes-Benz" S 350.

Не спростовані, на думку ОСОБА_1 , також висновки суду щодо її доводів про поділ грошових коштів, доходів за отриманий товар, повернення фінансової допомоги та елітних товарів інтер`єру докази того, що це майно є особистою власністю ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутні.

Суд також, на думку ОСОБА_1 , припустився порушення ч.2 ст.71 СК України та не врахував, що присудження грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку передбачено лише за наявності згоди цієї особи,крім випадків передбачених ст. 365 ЦК - за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

На підставі викладеного у апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданніОСОБА_1 та її представник - адвокат Власюк К.П. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Голубничий О.І. заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 16 вересня 1995 року перебували у зареєстрованому шлюбі, шлюбні відносини сторін припинено з 01 листопада 2013 року.

03 жовтня 2001 року ОСОБА_2 уклав інвестиційний договір щодо будівництва квартири АДРЕСА_9 .

Згідно зі свідоцтвом про право власності від 28 вересня 2004 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_9 .

Згідно з інвестиційними договорами від 07 жовтня 2004 року ОСОБА_1 інвестовано будівництво нежитлових приміщень № 1, 2, 3 (групи приміщень № 29) загальною площею 217 кв. м на АДРЕСА_3 .

Відповідно до свідоцтва про право власності від 21 березня 2006 року за ОСОБА_1 визнано право власності на зазначені нежитлові приміщення.

Згідно з договором купівлі-продажу від 15 червня 2006 року ОСОБА_2 придбав дві земельні ділянки, площею 406 кв. м та площею 2 500 кв. м на АДРЕСА_4 , на яких протягом 2006-2010 років побудовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами площею 446,3 кв. м.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 07 жовтня 2010 року ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_4 .

У 2006 році за рахунок отримання ОСОБА_2 кредиту в сумі 250 000,00 дол. США останній придбав за договором купівлі-продажу від 02 листопада 2006 року нежитлові приміщення першого поверху (в літ. Б), загальною площею 493,10 кв. м на АДРЕСА_5 та на підставі договору купівлі-продажу від 10 листопада 2006 року - нежитлові приміщення (в літ. Б) другого та третього поверхів, загальною площею 285,60 кв. м за цією ж адресою.

На підставі договору купівлі-продажу від 24 жовтні 2008 року ОСОБА_2 придбав нежитлові приміщення (в літ. В) з № 1 по № 6 (групи приміщень № 39) загальною площею 45,80 кв. м, що розташовані на АДРЕСА_2 .

Згідно з повідомленням Регіонального сервісного центру МВС України в м. Києві від 17 грудня 2018 року за ОСОБА_2 зареєстровані такі автомобілі:

19 серпня 2006 року автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «S 350», 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_10 , реєстраційний номер НОМЕР_11 ;

14 червня 2008 року автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «CL 63», 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_12 , реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

01 грудня 2011 року автомобіль марки «Land Rover», номер кузова НОМЕР_13 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який 04 серпня 2017 року перереєстровано на нового власника.

За ОСОБА_1 29 березня 2003 року зареєстрований автомобіль марки «Меrcedes-Benz», модель «ML 350», 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_14 , який 11 березня 2004 року перереєстровано на нового власника та автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «G400CDI», 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_15 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , який 30 грудня 2005 року знято з обліку для реалізації.

Згідно з повідомленням АТ «Сбербанк Росії» на ім`я ОСОБА_2 01 листопада 2013 року на депозитному рахунку № НОМЕР_16 розміщені грошові кошти, відповідно 70 100 та 84 000 дол. США, що складає разом 169 563,85 дол. США, і що станом на листопад 2015 року становило еквівалент 3 858 748,76 грн.

На час припинення шлюбних відносин сторін на банківському рахунку № НОМЕР_17 у ОСОБА_2 з 13 листопада 2013 року обліковувались також кошти в сумі 130 497,13 грн. 11 грудня 2013 року на рахунок ОСОБА_2 перераховано 25 900,00 грн. за реалізацію товару.

Після припинення шлюбних відносин сторін з 13 листопада 2013 року по 29 жовтня 2014 року на рахунки ОСОБА_2 від ТОВ «Вента» надходили кошти в рахунок повернення наданої фінансової допомоги (позики) на загальну суму 1 853 999,00 грн.

Згідно з рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 травня 2015 року з ТОВ «Альвіс» на користь ОСОБА_2 стягнуто 160 000,00 грн. поворотної фінансової допомоги за договором від 15 серпня 2013 року.

Згідно з прибутковими касовими ордерами за договором оренди нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 від 31 жовтня 2013 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , останній отримав 57 000,00 грн.

13 липня 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» укладений договір оренди нежитлових приміщень на АДРЕСА_3 строком на 84 місяці та щомісячною орендною платою у розмірі 70 274,46 грн.

Згідно з виписками з рахунків ОСОБА_1 за період з 01 листопада 2013 року по 19 березня 2015 року останній перераховувались кошти за оренду.

03 травня 2012 року між ОСОБА_1 та ТО «Інтереко» укладений договір оренди нежитлових приміщень на АДРЕСА_3 , строком до 30 березня 2014 року, з щомісячною платою у розмірі 60 000,00 грн., яка в 2014 році була збільшена до 67 584,53 грн.

Суд встановив також, що ОСОБА_2 до шлюбу з ОСОБА_1 , мав у власності квартиру АДРЕСА_11 , а також дві квартири та два гаражі в м. Варна (Болгарія), які він під час шлюбу продав,відповідно за 31 500 грн. та 60 000 євро., а виручені гроші вклав у придбання об`єктів нерухомості.

ОСОБА_2 до укладення шлюбу займався на території Болгарії підприємницькою діяльністю і протягом 1994-1995 років отримав дивіденди на загальну суму 731 000 дол. США, які отримала за його дорученням та передала йому його рідна сестра ОСОБА_3 .

З огляду на встановлене,суд першої інстанції вважав доведеними позовні вимоги ОСОБА_2 про те, що перебуваючи у шлюбі останній за особисті, дошлюбні кошти придбав земельну ділянку по АДРЕСА_4 на якій збудував житловий будинок, погасив кредити, отримані колишньою дружиною на інвестування нежитлових приміщень розташованих в АДРЕСА_3 , а тому дійшов висновку, що ці об`єкти не є спільним майном подружжя, не підлягають поділу та є особистою приватною власністю ОСОБА_2 .

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд свої висновки обґрунтовував тим, що до шлюбу він був співвласником Колективного підприємства "Елегант" та Організації орендарів швейного ательє "Елегант", які в подальшому були реорганізовані в ТОВ "Альвіс", де ОСОБА_2 мав частку в статутному капіталі та отримував доходи, а тому вважав підтвердженим, що більшість майна сторін придбавалось саме за рахунок особистих коштів ОСОБА_2 , в той час як заробітна плата та доходи ОСОБА_1 були незначними, що свідчить про її неспроможність набути спірне майна.

Суд вважав також, що оскільки нежитлові приміщення по АДРЕСА_3 , які є особистою власністю ОСОБА_2 , ОСОБА_1 передавала в оренду та отримувала після припинення шлюбних стосунків від цього доходи, то ці доходи мають належати ОСОБА_2 , а тому стягнув з ОСОБА_1 на його користь 2 970 116 грн.

Окрім цього, судом встановлено, що під час шлюбу сторони набули спільно квартиру АДРЕСА_9 , нежитлові приміщення на АДРЕСА_2 та два нежитлові приміщення на АДРЕСА_5 , тому вважав за правильне виділити квартиру ОСОБА_1 (оскільки у власності ОСОБА_2 є житловий будинок), нежитлові приміщення по АДРЕСА_5 - ОСОБА_2 та виділити кожному по 1/2 частині нежитлових приміщень по АДРЕСА_2 .

Щодо поділу автомобілів, суд виходив з встановленого між сторонами порядку користування автомобілями, а тому виділив ОСОБА_2 автомобілі які перебувають у його користуванні - Mercedes-Benz, модель CL 63 та Land Rover, а автомобілі Mercedes-Benz, модель ML 350, а Mercedes-Benz модель G400DI - виділив ОСОБА_1 .

Відмовляючи в задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що остання не надала доказів на підтвердження того, що спірне майно, зокрема, житловий будинок з земельними ділянками та нежитлове приміщення по АДРЕСА_3 є спільним майном подружжя.

Суд вважав також, що не підлягає поділу автомобіль «Mercedes-Benz», модель «S 350» 2006 року випуску, державний НОМЕР_5 , оскільки він не значиться зареєстрованим за ОСОБА_2 .

Стосовно поділу поворотної фінансової допомоги, отриманого ОСОБА_2 доходу від оренди приміщень, доходу від реалізації товару, суд виходив з того, що ці кошти отримано ОСОБА_2 після припинення шлюбних стосунків, є його особистою приватною власністю і останній був більш матеріально забезпечений порівняно з його колишньою дружиною.

З таких же міркувань суд виходив відмовляючи ОСОБА_1 в задоволені вимог щодо коштів, які обліковувались на банківських рахунках ОСОБА_2 .

Суд не знайшов також підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині поділу меблів, елітних предметів інтер`єру, колекції елітних вин та вартості басейну, з посиланням на те, що остання не надала доказів на підтвердження того, що це майно знаходиться особисто у ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає,з огляду на що рішення підлягає скасуванню з ухваленням по суті нового судового рішення.

У частині першій статті 22 КпШС України, чинного на час набуття спірного нерухомого майна сторін, передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до частини першої статті 28 КпШС України раз поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Вищевказані положення закону кореспондуються зі статтею 60, частиною першою статті 70, частинами першою та другою статті 71 СК України.

Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання за ним права особистої приватної власності на житловий будинок розташований в АДРЕСА_4 , земельної ділянки та нежитлових приміщень розташованих по АДРЕСА_3 апеляційний суд вважає, що на підтвердження зазначених вимог ОСОБА_2 належних та допустимих доказів не надано.

Так статтею 57 СК України надано визначення майна, яке належить до особистої приватної власності кожного з подружжя, зокрема, до такого майна, віднесено майно набуте до шлюбу.

Конструкція статті 22 КпШС України та статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує ( постанова Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі 6-843 цс 17).

Як вбачається на підтвердження позовних вимог та існування особистих коштів отриманих до укладення шлюбу з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 надано, зокрема: нотаріально засвідчені копії розпорядження №17 від 11.07.1995 року про наміри продати компанію "ADVANCED SALES CORPORATION" (т.2 а.с. 82); розрахунковий касовий ордер "ADVANCED SALES CORPORATION" від 12.07.1995 року про отримання ОСОБА_3 731 000 дол. США (т.2 а.с. 83); переклад свідоцтва про юридичний статус та фінансовий стан компанії "ADVANCED SALES CORPORATION" (т.3 а.с. 75-82); переклад рахунку на сплату вартості обслуговування діяльності компанії "ADVANCED SALES CORPORATION" в період з 01.04.1996 по 31.03.1997 року (т. 6 а.с. 211-212) та банківські виписки по рахунку від 11.04.1996 року (т.6 а.с. 213-217).

Відповідно до цивільного процесуального закону, який був чинний на час звернення сторін до суду та розгляду справи в суді першої інстанції, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема аудіо- і відеозаписів, висновків експертів. (ст.60 ЦПК України, 2004р).

Згідно ст.59 цього Кодексу суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) .

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_2 та спростовуючи за законом його доводи, що частина майна придбана за його особисті (дошлюбні) кошти, отримані від підприємницької діяльності в компанії "ADVANCED SALES CORPORATION", ОСОБА_1 зазначала про відсутність належної за законодавством республіки Болгарія реєстрації представництва, його статуту, протоколу (рішення) про призначення ОСОБА_2 директором, або включення його до засновників чи акціонерів компанії, а також на відсутність рішень учасників компанії щодо закриття представництва, його продажу та розподілу дивідендів та порядку їх видачі. Зазначені доводи ґрунтуються на вимогах закону і апеляційний суд погоджується з ними.

Відповідно до Закону про комерційні компанії ОСОБА_6 , документами, що підтверджують створення/заснування компанії у Британських Вірджинських островах є: реєстраційне свідоцтво; статут/засновницький договір, підписаний першим засновником товариства/компанії; протокол про призначення директора (перелічені документи мають бути завірені нотаріально та апостильовані на ОСОБА_6 островах); протокол перших зборів директорів; генеральні довіреності/доручення, які мають бути завірені та апостильовані (легалізовані); угоду щодо надання номінального сервісу/послуги; сертифікати акцій та печатку компанії. Статут компанії визначає перелік засновників/учасників компанії, а також містить перелік прав та зобов`язань засновників, які рішення може приймати засновник компанії, встановлює порядок виплати дивідендів тощо.

З огляду на зазначене, надана ОСОБА_2 виписка з торгового реєстру (Sertificate of Good Standing) підтверджує лише факт реєстрації 15 березня 1994 року за № 112026 компанії в юрисдикції Британських Вірджинських островів, не є належним доказом та не може свідчити про його відношення до компанії «Advanced sales corporation».

Не можливо визнати також допустимими, достатніми та достовірними доказами, подані ОСОБА_2 на підтвердження отримання ним 731 000 дол. США, видатково-касовий ордер від 12.07.1995 року та розпорядження №17 від 11 липня 1995 року, оскільки за висновками науково-практичної експертизи при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України від 21 листопада 2018 року, проведеного за зверненням ОСОБА_4 , на спростування зазначених доводів ОСОБА_2 , встановлено, що станом на 12 липня 1995 року на території Республіки Болгарія діяв Закон про бухгалтерський облік (далі - Закон), що набув чинності 01.04.1991, до якого на 1995 р. були внесені зміни і доповнення Законом про доповнення Закону про бухгалтерський облік від 31.03.1992 та Законом про державний бюджет Республіки Болгарії на 1993 р. від 26.06.1993. Цим Законом (із змінами і доповненнями) встановлювалися вимоги щодо форми та змісту первинної бухгалтерської документації. Згідно Закону первинна бухгалтерська інформація - це носії інформації про комерційні операції, що проводяться вперше (ч. 1 ст. 7).

Відповідно до ст. 8 Закону, первісні бухгалтерські документи повинні містити наступні реквізити: назву документа; назву та адресу підприємства,яке склало документ; сторони та особи, що здійснюють комерційну операцію; місце і дату складання документа; ім`я та прізвище особи, що складала документ; основу та предмет комерційної операції; матеріальну та вартісну оцінку комерційної операції; підписи осіб, відповідальних за здійснення та оформлення комерційної операції. Водночас, виходячи з наданої для експертного аналізу копії видатково-касового ордеру можна підсумувати, що в ордері є відсутніми такі реквізити первинної бухгалтерської документації, як: не зазначена адреса підприємства, яке склало ордер; відсутня інформація про особу, яка здійснювала комерційну операцію і видавала кошти, а також особу, яка складала документ; не вказано місце складання документу. Також, згідно наданої для експертної оцінки копії видатково-касового ордеру, в документі міститься підпис, але не зрозуміло, кому він належить.

Окрім цього, відповідно до ч. 3 ст. 36 Конституції Республіки Болгарії, законами визначаються випадки, коли має обов`язково використовуватися офіційна мова. Зокрема, згідно ст. 4 Закону, всі бухгалтерські документи на підприємствах мали складатися болгарською мовою. Окрім цього, відповідно до ст. 4 Закону, вони мали складатися арабськими цифрами і в офіційній валюті Республіки Болгарії - в левах. В бухгалтерських документах, що надходили на підприємство й були складені іноземною мовою, реквізити, які відображали комерційну операцію, мали бути перекладені на болгарську мову. Наданий на експертизу видатково-касовий ордер (копія) було складено російською мовою і сума визначалася не в левах, а в доларах США.

З огляду на викладене, науковим експертом зроблено висновок, що видатково-касовий ордер від 12 липня 1995 року, не відповідає ряду вимог Закону про бухгалтерський облік, що набув чинності 01.04.1991 (із змінами і доповненнями від 31.03.1992 та від 26.06.1993) та діяв у Республіці Болгарія у 1995 р.

Виходячи із Закону про бухгалтерський облік, що набув чинності 01.04.1991 (із змінами і доповненнями від 31.03.1992 та від 26.06.1993) та діяв у Республіці Болгарія у 1995 р., експертом зазначається також,що копія видатково-касового ордеру не відповідає ряду вимог цього Закону, зокрема, вона не містить такі передбачені в Законі реквізити: не зазначена адреса підприємства, яке склало ордер; відсутня інформація про особу, яка здійснювала комерційну операцію і видавала кошти, а також особу, яка складала документ; не вказано місце складання документу; відсутня інформація про особу, яка підписала документ. Відповідно ж до ст. 11 Закону, бухгалтерський документ, який не містить визначені в Законі реквізити, а тому не має доказової сили.

Враховуючи вищезазначене, документ, який на думку ОСОБА_7 має підтверджувати факт виникнення у нього грошових коштів у розмірі 731 000 дол. США, складений із грубими та не допустимими порушеннями законодавства Болгарії та свідчать про його неправомочність.

Відповідно до статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" в редакції Декрету з 19 лютого 1993 року по 27 вересня 2014 року, валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов`язковому декларуванню у Національному банку України.

Статтею 10 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" встановлено, що порядок, види, форми і терміни подання звітності резидентами і нерезидентами про їх валютні операції визначаються Національним банком України за погодженням з Міністерством статистики України з урахуванням чинного законодавства України. Несвоєчасне подання, приховування або перекручення звітності про валютні операції тягне за собою відповідальність, передбачену статтею 16 цього Декрету.

На вимогу закону, ОСОБА_2 не надано жодного доказу на підтвердження декларування грошових коштів, валютних цінностей та іншого майна, яке за його твердженням отримано ним (чи його сестрою) за межами України, зокрема в республіці Болгарії. Крім того, Наказом Державного митного комітету України від 31 грудня 1991 року № 9 "Про Тимчасові правила митного контролю за переміщенням через митний кордон України предметів, валюти і цінностей громадян" встановлено, що ці Тимчасові правила визначають права і обов`язки громадян у зв`язку з переміщенням ними через митний кордон України предметів, валюти і цінностей та порядок їх переміщення, а також права і обов`язки службових осіб митних органів України при здійсненні ними митного контрою за ввезенням та вивезенням зазначених вище предметів, валюти і цінностей громадян та їх митного оформлення.

Пунктом 2.2.3.5. Тимчасових правил передбачено, що іноземна валюта,що ввозиться громадянами із-за кордону, пропускається без будь-яких обмежень, ввезена іноземна валюта в сумі 200 дол. США і більше або еквівалент цієї суми в другій іноземній валюті підлягає реєстрації в митній декларації.

Апеляційний суд не приймає посилання ОСОБА_2 на висновки судової технічної експертизи від 29.08.2018 року, які на його думку не спростовують дійсності та оригінальності розрахунково-касового ордеру від 12.07.1995 року, оскільки зазначені висновки не містять категоричних висновків та зводяться до неможливості встановлення точного часу виготовлення вказаного документу та виконання підпису який міститься в ньому (т.10 а.с.177-186).

Крім того, з аналізу заявлених ОСОБА_2 позовних вимог щодо визнання частини майна особистою приватною власністю взагалі не вбачається, що свої вимоги останній обґрунтовував, зокрема, тим, що його доходи були значно вищими за доходи дружини,а тому ступень участі його в придбанні майна під час шлюбу є більшим в порівнянні з дружиною (т.1 а.с.2-7, т. 3 а.с. 159-160, т. 6 а.с. 221, 235-236).

Проте, на порушення ст.13 ЦПК України, суд вийшов за межі заявлених ОСОБА_2 вимог та зробив висновки про те, що участь ОСОБА_2 у створені спірного майна є більшою, у зв`язку з тим, що він окрім коштів отриманих від підприємницької діяльності та відчуження особистого дошлюбного майна, мав особисті кошти від іншої підприємницької діяльності, зокрема Колективного підприємства "Елегант" та Організації орендарів швейного ательє "Елегант".

Поряд з цим є такими, що знайшли своє підтвердження, ґрунтуються на вимогах закону та підлягають частковому задоволенню (в 1/2 ч.) позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення на його користь з ОСОБА_1 коштів отриманих нею від оренди нежитлового приміщення по АДРЕСА_3 , а саме в розмірі 1 485 058 грн. (2 970 116 грн.: 2 = 1 485 058).

Щодо поділу спільного майна набутого в шлюбі подружжям ОСОБА_8 зокрема автомобілів, апеляційний суд вважає, що ці вимоги підлягають також частковому задоволенню.

За вимогами частини першої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За змістом статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Як вбачається, під час перебування шлюбу та до припинення шлюбних стосунків в жовтні 2013 року, ОСОБА_2 видав доручення, а в лютому 2014 року відчужив автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «S 350» 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_10 державний номер НОМЕР_11 , що підтвердив сам ОСОБА_2 та надав копію доручення на відчуження автомобіля (т.2 а.с.192)

Щодо автомобілів заявлених до виділу ОСОБА_1 , а саме Меrcedes-Benz, модель ML 350, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_14 та автомобіль Mercedes-Benz, модель G400CDI, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_15 ,державний номер НОМЕР_4 , встановлено, що ці автомобілі також відчужено в період шлюбу та до припинення шлюбних стосунків, але ОСОБА_2 не надав належних та достовірних доказів про те, що кошти від продажу автомобілів були використані не в інтересах сім`ї.

З аналогічних підстав не підлягають також задоволенню і вимоги ОСОБА_1 про стягнення на її користь 1/2 частини вартості відчуженого її колишнім чоловіком автомобіля марки «Mercedes-Benz», модель «S 350» державний номер НОМЕР_11 .

В установленому законом порядку сторонами та, зокрема, ОСОБА_1 недійсність договору купівлі-продажу автомобіля з підстав відчуження його без її згоди не оспорювалась.

Щодо поділу автомобіля марки «Land Rover», номер кузова НОМЕР_13 , державний номер НОМЕР_2 набутого сторонами під час шлюбу, судом встановлено, що 04 серпня 2017 року,тобто після винесення рішення яке оскаржується та яке не набрало чинності, ОСОБА_2 його відчужив, у зв`язку з чим на користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення з останнього грошова компенсація в розмірі 1/2 частини вартості.

Згідно висновку суб`єкту оціночної діяльності, наданого ОСОБА_1 вартість автомобіля марки «Land Rover», номер кузова НОМЕР_13 станом на січень 2014 року становила 906 500 грн., відповідно 1/2 частина її вартості складатиме 452 750 грн.

Таким чином встановлено, що на теперішній час в володінні ОСОБА_2 перебуває лише автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «CL 63», державний номер НОМЕР_1 ,з урахуванням чого апеляційний суд вважає за правильне залишити зазначений автомобіль у власності ОСОБА_2 , стягнувши з нього на користь ОСОБА_1 1/2 частину його вартості,а саме 518 000 грн. також виходячи з оцінки її вартості за висновком наданим ОСОБА_1 - 1 036 000 грн. в цінах січня 2014 року.

Доказів того, що ці автомобілі мають іншу вартість матеріали справи не містять і на своїх варіантів вартості зазначених автомобілів ОСОБА_2 не надав, з огляду на що апеляційний суд приймає звіти про оцінку автомобілів надані ОСОБА_1 .

Суд не приймає доводи представника ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 не заявлялись вимоги про стягнення грошової компенсації за відчуженні автомобілі, оскільки такі твердження не ґрунтуються на законі.

Стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості Ѕ автомобіля, апеляційний суд виходить з того, що автомобіль є неподільною річчю, а тому може бути виділений у власність лише одному із подружжя, таким чином право власності іншого подружжя на цей автомобіль припиняється.

Разом із тим,вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (зокрема, неподільної речі), суд має застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може відбуватися з підстав, передбачених статтею 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Якщо жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їхніх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно в їхній спільній частковій власності.

Відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

В даному випадку є згода ОСОБА_1 на отримання грошової компенсації за частку у майні, яке виділяється ОСОБА_2 , оскільки вона прямо про це заявила у своєму позові.

Щодо внесення коштів на депозитний рахунок суду, то вказана норма стосується випадків, коли відсутня згода на отримання компенсації того із співвласників, право власності якого на майно припиняється, а тому ця компенсація зараховується іншим співвласником на депозитний рахунок суду і це є умовою для задоволення позову про визнання права власності на майно за одним із співвласників, з виплатою іншому компенсації вартості належної йому частки.

В даному випадку, ОСОБА_1 не претендує на автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «CL 63», державний номер НОМЕР_1 , просить його виділити ОСОБА_2 , її право власності на цей автомобіль припинити з виплатою їй компенсації вартості Ѕ частки.

За таких обставин вона не зобов`язана вносити кошти на депозитний рахунок суду.

В свою чергу, ОСОБА_2 також просив виділити вказаний автомобіль йому, однак без сплати компенсації ОСОБА_1 за половину його вартості, оскільки їй він просив виділити інші автомобілі.

Враховуючи, що судом встановлено про відсутність інших автомобілів, вони не можуть бути виділені ОСОБА_1 , а тому автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «CL 63», державний номер НОМЕР_1 підлягає поділу між подружжям. При цьому залишати його у спільній частковій власності сторони не просять, отже реальний поділ може відбутись лише з виділенням автомобіля у власність одному із подружжя, а саме ОСОБА_2 , який ним користується і у володінні якого цей автомобіль знаходиться з виплатою ОСОБА_1 компенсації його вартості. Саме такий поділ реально відповідає інтересам сторін і вирішує спір щодо даного автомобіля.

Ураховуючи вище наведені положення закону та з урахуванням встановленого, при вирішенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 щодо квартири АДРЕСА_9 , житлового будинку розташованого на двох земельних ділянках загальною площею 0,2906 га в АДРЕСА_4 , нежилих приміщень розташованих по АДРЕСА_12 та по АДРЕСА_5 , апеляційний суд вважає за правильне задовольнити ці вимоги, визнавши за кожним з подружжя ОСОБА_8 право власності по 1/2 частині переліченого майна.

Є такими, що ґрунтуються на доказах та вимогах закону вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення на її користь 57 000 грн. отриманих ОСОБА_8 від оренди нежитлових приміщень по АДРЕСА_13 та 25 000 грн. від реалізації товару.

За принципом спільності майна подружжя набутого в шлюбі, апеляційний суд вважає також за правильне поділи по 1/2 частині кожному поворотної фінансової допомоги, депозитних вкладів та коштів, які обліковувались на рахунках ОСОБА_2 на час припинення шлюбних відносин, стягнувши з нього на користь ОСОБА_1 , відповідно, 1 06 999,50 грн.,65 248,5 грн. та 84 781,5 дол. США (що еквівалентно 1 929 374,38 грн.).

Посилання представників ОСОБА_2 на те, що депозитні рахунки на ім`я ОСОБА_2 було розміщено після припинення шлюбних стосунків спростовується встановленими обставинами та матеріалами справи.

Факт внесення цих коштів 01.11.14 року (тобто час коли сторони визначили часом припинення шлюбних стосунків) не свідчить про те, що ці кошти є особистою власністю ОСОБА_2 і апеляційний суд розцінює цю обставину, як таку що підтверджує, що саме в цей період часу між сторонами стосунки погіршилися і останній намагався скрити від поділу майно (кошти), яке є спільним з ОСОБА_1 .

Не знайшло свого об`єктивного підтвердження також посилання ОСОБА_2 , що частина коштів які використовувались в шлюбі, належать його сину.

Так ОСОБА_2 надав суду Акт прийняття на зберігання від 16 березня 2008 року відповідно до якого ОСОБА_2 прийняв від ОСОБА_9 100000 доларів США, свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_14 , оригінал договору про іпотечний кредит від 10.12.2017 року. В цьому акті також містить підпис ОСОБА_10 в присутності якого ці кошти були передані. (а.с.168-169 т.5)

Також відповідно до Акту приймання на зберігання від 9 січня 2013 року, ОСОБА_2 прийняв від ОСОБА_9 грошові кошти у розмірі 92000 долари США та зобов`язався повернути їх повністю за першою вимогою ОСОБА_9 (а.с. 167 т.5)

23 січня 2013 року ОСОБА_2 відкрив у ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» депозитний рахунок № НОМЕР_18 із сумою вкладу 70100 доларів США строком на 1 рік.. (а.с. 200 т.5)

15 березня 2013 року ОСОБА_2 відкрив у ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» депозитний рахунок із сумою вкладу 84000 доларів США строком на 1 рік. (а.с. 203 т.5)

30 травня 2013 року ОСОБА_2 відкрив у ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» депозитний рахунок із сумою вкладу 62500 гривень строком на 3 роки. (а.с. 201 т.5)

27 січня 2013 року ОСОБА_2 відкрив у ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» Вкладний рахунок із сумою вкладу 75934 доларів США. (а.с. 213 т.5)

Крім того, 15 березня 2013 року ОСОБА_2 видав довіреність ОСОБА_9 здійснювати по поточному рахунку № НОМЕР_16 та депозитному рахунку № НОМЕР_18 наступні операції: подавати від імені ОСОБА_11 заяви та інші документи, одержувати необхідні довідки та документи, в т.ч. про наявність та рух грошових коштів, одержувати грошові кошти в межах залишку на рахунку. ( а.с. 215 т.5)

Разом із тим, наведені докази, на думку апеляційного суду, не доводять того, що кошти на депозитних рахунках ОСОБА_2 належать не йому, а його сину ОСОБА_9 .

Надані позивачем акти приймання на зберігання грошових коштів виготовлені рукописним шляхом. Суд не володіє знаннями щодо визначення дати їх написання, але при цьому візуально встановив, що акти написані одним кольором, не відрізняються між собою не дивлячись на те, що між датами їх складання минуло 5 років. З врахуванням наведеного, суд вважає, що такі акти позивачем та його сином ОСОБА_9 могли бути написані в будь-який час, оскільки інших доказів, які б підтверджували виниклі між позивачем та його сином ОСОБА_9 цивільні правовідносин щодо зберігання грошових коштів, суду не надано. Також самі по собі акти можуть посвідчувати лише певний факт, вчинений в певний час. Разом з тим, правовідносини які виникають між особами щодо зберігання коштів, оформлюються відповідним договором і саме на підтвердження факту укладання договору сторони договору можуть складати відповідні акти. Однак відповідного договору між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не укладалось.

Крім того, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що саме ті кошти, які ОСОБА_9 передав позивачу на зберігання, були останнім розміщені на депозитних рахунках. Довіреність на розпорядження рахунком видана ОСОБА_8 його синові ОСОБА_9 не доводить, що ці кошти належали не позивачу, а його сину. Позивач не зміг логічно і послідовно довести в судовому засіданні необхідність укладення таких угод між ним та його сином, обставини, за яких такі угоди укладались.

Між тим, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо заявлених до поділу елітних предметів інтер`єру, люстри фарфорової, світильників італійських, 2 шт., шафи, тумб дизайнерських 3 шт, басейну та інших меблів, винного холодильника, колекції елітних вин, 150 пляшок які знаходяться в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_4 , виходячи з того,що в разі існування цього майна в будинку, в майбутньому позивачка не позбавлена за законом права поставити питання про поділ цього майна в натурі, з огляду на те, що за нею визнається право власності на половину зазначеного будинку.

Щодо торшеру дизайнерського, вази фарфорової та комодів,ці предмети згідно оборотно-сальдової відомості знаходяться на балансі ТОВ "Вєнта" (т.2 а.с.227),а відтак не підлягають поділу як спільне майно подружжя.

Враховуючи, те що позовні вимоги та апеляційна скарга задовольняються частково, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат, здійсненого судом першої інстанції та судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.

Згідно ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є,зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи,які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позови ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Провести поділ спільного майна ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , визнавши за кожним із них право власності по 1/2 частині на:

трикімнатну квартиру АДРЕСА_9 ;

житловий будинок розташований на двох земельних ділянках загальною площею 0,2906 га в АДРЕСА_4 ;

нежилі приміщення № 1, № 2 та № 3 (групи приміщень № 29) загальною площею 211,10 кв.м в АДРЕСА_3 ;

нежилі приміщення (в літ. В) з № І по № 6 (групи приміщень № 39) загальною площею 45,80 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_13 ;

нежилі приміщення 1-го поверху (в літ. Б), загальною площею 493,10 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_5 ;

нежилі приміщення (в літ. Б) II та III поверхів, загальною площею 285,60 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_5 .

Виділити ОСОБА_2 автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «CL 63» НОМЕР_12, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 1 036 000 грн., стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 518 000 (п`ятсот вісімнадцять тисяч грн.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 452 750 грн.(чотириста п`ятдесят дві тисячі сімсот п`ятдесят грн.) грошової компенсації за відчужений ним автомобіль марки «Land Rover», державний номер НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 006 999,50 грн.(один млн. шість тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять грн.) поворотної фінансової допомоги, 57 000 грн. отриманого доходу від оренди приміщень та 25 900 грн. отриманого доходу від реалізації товару.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину коштів, які обліковувались на рахунку ОСОБА_2 на час припинення шлюбних відносин, стягнувши з нього на користь ОСОБА_1 , відповідно, 65 248,5 грн. та 84 781,5 дол. США.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 485 058 грн. (один млн. чотириста вісімдесят п`ять тис. п`ятдесят вісім грн.), отриманих ОСОБА_1 від оренди нежитлових приміщень по АДРЕСА_3 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня її проголошення.

Повне судове рішення складено 17 грудня 2020 року.

Реквізити учасників справи:

Позивач:ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_15 ; РНОКПП: НОМЕР_19 .

Відповідач:ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_16 , РНОКПП: НОМЕР_20 .

Суддя-доповідач

Судді: