КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 755/11328/19

провадження № 22-ц/824/ 1326/2020

23 січня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

при секретарі Примушку О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2019 року у складі судді Виниченко Л. М.,

встановив:

У липні 2019 року Департамент патрульної поліції звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди, спричиненої внаслідок неправомірних дій відповідача, що полягали у пошкодженні транспортного засобу «СКС MOV-04 MП», номерний знак НОМЕР_1 , що належить на праві власності позивачу, в сумі 65 623 грн 86 коп.

Заподіяння майнової шкоди сталося 06 червня 2018 року під час керування інспектором управління патрульної служби поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 службовим автомобілем.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2019 року провадження у справі за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування шкодизакрито. Роз`яснено право на звернення до суду з позовом у порядку адміністративного судочинства.

В апеляційній скарзі Департамент патрульної поліції просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2019 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Свої доводи мотивує тим, що під час розгляду справи про відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП, відсутня необхідність досліджувати правомірність дій останнього, оскільки їх незаконність встановлена постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 липня 2018 року у справі №755/911/18, яка набрала законної сили.

Даний спір не пов`язаний із здійсненням жодною із сторін у спірних правовідносинах публічно-владних управлінських функцій, а отже не є адміністративним.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з завданням шкоди та регулюються статтями 22, 1166, 1187 ЦК України.

Вважає, що висновки суду першої інстанції про належність даної справи до юрисдикції адміністративного суду не відповідають обставинам справи, судом допущено порушення ст. 2, 4, 5, 19, 46 КАС України та ст. 19, 186 ЦПК України, що призвело до постановлення незаконної ухвали.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Білицький Р. Б. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Свої доводи мотивує тим, що відповідач, перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, будучи матеріально відповідальною особою, завдав шкоди державі в особі Департаменту патрульної поліції шляхом пошкодження майна в період здійснення ним установлених повноважень, пов`язаних з виконанням завдань і функцій державного органу. У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державно/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових /посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. З огляду на зазначене вказаний спір підсудний адміністративним судам. Зазначена позиція знайшла своє відображення в Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року по справі № 818/1688/16, де суд відійшов від раніше викладених висновків.

В судовому засіданні представник Департаменту патрульної поліції - Поліщук П. П. апеляційну скаргу підтримав та просив ї задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Білицький Р. Б. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За правилами пункту 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 якого публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.

Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Зазначений правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі, обґрунтовано виходив із того, що спір у цій справі підлягає розгляду у порядку адміністративного провадження.

Посилання заявника в апеляційній скарзі на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2018 року у справі № 824/2473/15-а є помилковим, оскільки встановлені у ній обставини не є тотожними обставинам у цій справі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та зводяться до неправильного тлумачення заявником норм законодавства України.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 січня 2020 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк