П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2020 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 757/42158/17-ц

Номер провадження 22-ц/824/10435/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Шахової О. В., Саліхова В. В.,

за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 травня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Остапчук Т. В. у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Державного підприємства «Укржитлосервіс», третя особа: Управління адміністративних будинків ГФД Секретаріату Кабінету Міністрів України, Державне управління справами, про визнання укладеним договору найму жилого приміщення та про зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У липні 2017 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулись до Печерського районного суду міста Києва, з урахуванням подальших уточнень, до Державного підприємства «Укржитлосервіс», третя особа: Управління адміністративних будинків ГФД Секретаріату Кабінету Міністрів України, Державне управління справами, про визнання укладеним договору найму жилого приміщення та про зобов`язання вчинити дії.

Позовна заява обґрунтована тим, що з вересня 1984 року ОСОБА_2 працює прибиральницею службових приміщень Кабінету Міністрів України.

У 1984 році ОСОБА_2 , а в подальшому її сім`ї надано в користування на правах та обов`язках наймача, житлові приміщення в квартирі АДРЕСА_1 та відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . У вказаній квартирі позивачі зареєстровані та постійно проживають.

Згідно технічного паспорту на квартиру відповідачі користуються кімнатами № 7 та № 10 .

Так, спірне житлове приміщення було надано в користування ОСОБА_2 у час перебування його на балансі Кабінету Міністрів України.

Згідно Указу Президента України № 278/200 від 23 лютого 2000 року «Про державне управління справами», спірне житлове приміщення передано у встановленому порядку новоствореному Державному управлінню справами, зокрема ДП «Укржитлосервіс».

Позивачі зазначають, що з 11 листопада 1989 року ОСОБА_2 разом з сім`єю перебувають на квартирному обліку осіб, потребуючих поліпшення житлових умов.

На думку позивачів, починаючи з 1984 року, а в подальшому із 23 лютого 2000 року, здійснивши поселення та реєстрацію в спірне житло ОСОБА_2 , відкривши особовий рахунок, надавши право на проживання та реєстрацію (прописку) членам сім`ї наймача житла, відповідачем було фактично укладено із ОСОБА_2 безстроковий договір найма житла у відповідності до норм чинного законодавства України.

Позивачі зазначають, що починаючи з червня 2017 року їм усно та письмово повідомлялось про те, що вони повинні звільнити спірне житлове приміщення у зв`язку із припиненням договору найму. Разом з тим, останні вважають, що вказані звернення є незаконними. Крім того, позивачі зазначають, що не мають іншого житла ні в місті Київ ні в Україні.

Враховуючи вищенаведене, позивачі вважають, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 27 травня 2020 року (т. III а.с. 03 - 06) у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Державного підприємства «Укржитлосервіс», третя особа: Управління адміністративних будинків ГФД Секретаріату Кабінету Міністрів України, Державне управління справами, про визнання укладеним договору найму жилого приміщення та про зобов`язання вчинити дії, відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду, 09 липня 2020 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 направила апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність рішення суду, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 травня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким визнати укладеним між ОСОБА_2 (наймачем), членами її сім`ї: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та відповідачем Державним підприємством «Укржитлосервіс» (наймодавцем) договір найму жилого приміщення в квартирі АДРЕСА_1 , а саме: кімнати № 7, площею 14,1 кв.м., кімнати № 10 площею 13,6 кв.м., всього жилою площею 27,7 кв.м.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення судом першої інстанції було прийнято, зокрема, в частині тих позовних вимог, які не розглядалися в судовому засіданні та від яких позивачі відмовилися під час проведення підготовчого судового засідання, чим порушено норми процесуального права.

На думку скаржників, в оскаржуваному рішенні судом безпідставно не зазначено про те, чи стосувався договір найму житлового приміщення від 02 січня 2007 року саме позивачів; чому саме позивачами, згідно відкритого на ОСОБА_2 особового рахунку № НОМЕР_1 , проводилася оплата за користування житлом та наданими комунальними послугами; чому позивачам було надано дозвіл на постійну реєстрацію місця проживання в спірному помешканні, тощо.

Скаржники зазначають, що з наявних в матеріалах справи документів вбачається, що в 1984 році ОСОБА_2 було надано в користування на правах та обов`язках наймача, житлове приміщення, а саме одну кімнату в чотирьохкімнатній квартирі АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим, було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . В подальшому, ОСОБА_2 та членам її сім`ї було надано в користування ще одну кімнату у вищевказаній квартирі.

Наразі скаржники постійно користуються кімнатами № 7 та № 10 які знаходяться у квартирі АДРЕСА_1 .

Скаржники зазначають, що встановити на підставі якого документу ОСОБА_2 була поселена в спірну квартиру встановити не можливо.

Враховуючи вищенаведене, скаржники вважають, що висновок суду про те, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 не було видано ордер на час вселення в спірну квартиру, є безпідставним.

На думку скаржників, про факт законного, а не самовільного вселення позивачів, як наймачів, у спірну квартиру свідчать належно встановлені безспірними доказами обставини, які суд безпідставно не прийняв до уваги та не надав належної оцінки, зокрема: поселення в 1984 році позивачки ОСОБА_2 та її тимчасову реєстрацію; постійну реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 в спірній квартирі з 1992 року по теперішній час; відсутність даних про те, що ОСОБА_2 самовільно зайняла спірне житлове приміщення; після одруження ОСОБА_2 було надано в користування ще одну кімнату; відсутність скарг чи заяв до правоохоронних органів з приводу незаконного проживання чи реєстрації у спірному жилому приміщенні; відсутність позовів про виселення ОСОБА_2 та членів її сім`ї із займаного приміщення; відкриття на займані спірні житлові приміщення окремого особового рахунку № НОМЕР_1 ; систематичного проведення позивачами (без заперечення з боку відповідача та третіх осіб) ремонтних робіт в займаному помешканні, задля забезпечення належного побутово-технічного стану квартири.

Скаржники зазначають, що безспірною підставою, яка вказує на те, що це є інше ізольоване приміщення, що складається з кількох кімнат, є наявність відкритого особового рахунку на ім`я ОСОБА_2 .

На думку скаржників, посилання суду першої інстанції на невідповідність необхідних розмірів площі для договору найму жилого приміщення є безпідставним, оскільки розмір житлової площі, яка знаходиться в користуванні скаржників відповідає як нормі житлової площі у місті Києві, так і розміру житлової площі зазначеної в технічному паспорті на квартиру від 22 вересня 2016 року.

Таким чином, на думку скаржників, вказані ними обставини разом з наявними в матеріалах справи доказами підтверджують те, що ОСОБА_2 разом з членами своєї сім`ї є наймачем спірного житла, згідно фактично укладеного договору найму жилого приміщення в квартирі АДРЕСА_1 у відповідності до норм житлового законодавства України.

Разом з тим, починаючи з червня 2017 року ОСОБА_5 усно та письмово повідомлялось про те, що вона з членами сім`ї має звільнити спірне житлове приміщення у зв`язку із припиненням договору найму від 12 січня 2007 року. Проте, на думку скаржників, вищевказаний договір між ОСОБА_5 та відповідачем було укладено безстроково, що зокрема, підтверджується наявними в матеріалах справи листами відповідача та третьої особи.

Скаржники зазначають, що іншого житла в місті Києві або в Україні вони не мають.

Скаржники зазначають, що відповідно до п. 10.6. договору 04/07 від 02 січня 2007 року укладеного між відповідачем та третьою особою, строк дії договору з 02 січня 2007 року до 31 грудня 2011 року, а відповідно до п. 10.7. вказаного договору, сторони мають право продовжити строк дії договору виключно у двохсторонньому порядку під час дії даного договору, про що складається відповідне доповнення. Так, додаткова угода № 3 до вищевказаного договору, згідно п. 1 якої, термін дії договору було продовжено до 30 червня 2017 року, була укладена між сторонами лише 12 січня 2017 року. А метою укладення вказаної угоди, на думку скаржників, є можливість в надуманий та незаконний спосіб припинити право постійного користування скаржниками спірним житлом. Разом з тим, скаржники не давали відповідачу та третій особі зобов`язання про припинення користування житлом, виселення та зняття із реєстрації місця проживання у зв`язку з закінченням строку дії договору.

Скаржники зазначають, що оскільки по правовим характеристикам ОСОБА_2 та члени її см`ї безстроково користуються спірним жилим приміщенням відповідно до фактично укладеного договору найму жилого приміщення, але встановити що було підставою для вселення та реєстрації в спірне жиле приміщення є неможливим, скаржники вважають, що у суду достатньо підстав для визнання договору найму спірного жилого приміщення, укладеним.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 липня 2020 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 липня 2020 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

28 жовтня 2020 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від Державного управління справами з відповідними підтвердженнями про направлення його всім учасникам справи, з якого вбачається, що останнє не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення, без змін.

Вказаний відзив обґрунтовано тим, що 02 січня 2007 року між ДП «Укржитлосервіс» за погодженням з Державним управлінням справами та Управлінням адміністративних будинків Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України укладено договір найму житлового приміщення № 4/07, предметом якого було надання наймачу у тимчасове користування квартиру АДРЕСА_3 .

Відповідно до п. 2.1.вказаного договору, наймач зобов`язався своєчасно і повністю оплачувати платежі відповідно до обсягів та строків, що встановлені в договорі. Разом з тим, наданий час, термін дії договору закінчився. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що позивачу-1 було видано ордер на вселення у службове жиле приміщення, а саме у кімнату № 7 у вищевказаній квартирі, про що неодноразово наголошувалось й представником скаржників.

Державне управління справами зазначає, що кімнати у квартирі АДРЕСА_4 не є ізольованими приміщеннями, не обліковуються на балансі підприємства як окремі інвентарні одиниці, а відтак, не обліковуються за таким номером. Таким чином, відсутній предмет договору найму житлового приміщення.

Державне управління справами зазначає, що особовий рахунок позивачу-1 було відкрито з міркувань гуманізму задля отримання субсидій.

На думку Державного управління справами, суд першої інстанції установив обставини справи та прийшов до обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позову.

25 листопада 2020 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від ДП «Укржитлосервіс» з відповідними підтвердженнями про направлення його всім учасникам справи, з якого вбачається, що останнє не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення, без змін.

На думку ДП «Укржитлосервіс» суд першої інстанції, під час ухвалення оскаржуваного рішення, повно та об`єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну оцінку обставинам справи та правильно, з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права вирішив спір у даній справі.

У судовому засіданні представник скаржників - адвокат Желіховська Р. М. підтримала доводи апеляційної скарги в повному обсязі, просила її задовольнити, з підстав викладених у ній.

Представник третьої особи Державного управління справами - Любавська І. Р. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, без змін.

Представник відповідача ДП «Укржитлосервіс» та представник третьої особи Управління адміністративних будинків ГФД Секретаріату Кабінету Міністрів України до суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про доставлення судової повістки-повідомлення на електронні адреси сторін у зв`язку з чим, колегія суддів вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що кімнати у квартирі АДРЕСА_1 не є ізольованими приміщеннями, ордер на них не видавався, у зв`язку з чим, відсутні підстави для укладення договору найму відповідно до ст. 61, 63 ЖК України.

Колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що згідно довідки № 77 від 27 жовтня 2016 року про підтвердження місця роботи, ОСОБА_2 працює в Управлінні адміністративних будинків Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України з 06 вересня 1984 року (т. І а.с. 09).

Згідно довідок з місця проживання про склад сім`ї та прописку (т. І а.с. 10, 11, 12, 13) та довідок про склад сім`ї розмір платежів за житлово-комунальні послуги (т. І. а.с. 14, 15) ОСОБА_2 проживає та прописана в АДРЕСА_5 (на даний час АДРЕСА_6 ) у квартирі № 90 та займає 2 кімнати. У житловому приміщенні проживає: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (т. І а.с. 10, 11, 12, 13).

Як вбачається з довідки № 1032 від 03 листопада 2016 року, ОСОБА_2 перебуває на квартирному обліку з 11 грудня 1989 року у складі сім`ї з 3 осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (т. І а.с. 18).

Згідно довідки № 1025 від 09 грудня 2004 року ОСОБА_2 на протязі 01 січня 2001 року по 30 листопада 2004 року сплачувала квартирну плату та комунальні послуги в повному обсязі (т. І а.с. 23).

Листом № 495 від 20 червня 2017 року Господарсько-фінансовий департамент Секретаріату Кабінету Міністрів України повідомив ОСОБА_2 про те, що у зв`язку з припиненням 30 червня 2017 року дії договору № 4/07 від 02 січня 2007 року просило звільнити надані у користування житлові приміщення протягом 10 календарних днів (т. І а.с. 28).

Листом № 01-19/19.3/1178 від 12 червня 2017 року Державне управління справами повідомило начальнику Управління адміністративних будинків Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України про те, що у зв`язку з відсутністю вільного житла для працівників Державного управління справами немає можливості продовжити дію договору найму квартири № 4/07 від 02 січня 2007 року та просило вивільнити приміщення в передбачений вказаним договором термін (т. І а.с. 29).

02 січня 2007 року між ДП «Укржитлосервіс» та Управлінням адміністративних будинків Господарського-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України укладено договір № 4/07 найму житлового приміщення, предметом якого є квартира АДРЕСА_3 . Строк дії договору з 02 січня 2007 року 31 грудня 2011 року (т. І а.с. 139-141).

Додатковою угодою № 1 до договору № 4/07 від 02 січня 2007 року укладеною між Управлінням адміністративних будинків Господарського-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України та ДП «Укржитлосервіс» 16 березня 2012 року продовжено термін дії вищевказаного договору до 31 грудня 2016 року (т. І а.с. 143).

Додатковою угодою № 3 до договору № 4/07 від 02 січня 2007 року укладеною між Управлінням адміністративних будинків Господарського-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України та ДП «Укржитлосервіс» від 01 січня 2017 року продовжено термін дії вищевказаного договору до 30 червня 2017 року (т. І а.с. 144).

У березні 2017 року ОСОБА_2 зверталась до Державного підприємства «Укржитлосервіс» та до Управління адміністративних будинків ГФД Секретаріату Кабінету Міністрів України із зверненнями у яких просила укласти з нею безстроковий договір найма (оренди) житлового приміщення, а саме, на частину квартири АДРЕСА_1 (2-і кімнати, ж/п 43,5 кв.м.) (а.с. 149, 150).

Як вбачається з листа Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерського районної в місті Києві державної адміністрації від 09 серпня 2019 року, останнє немає можливості надати інформацію на підставі яких документів була зареєстрована громадянка ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_8 . Згідно даних архівної картотеки з питань реєстрації місця проживання, гр.. ОСОБА_2 була тимчасово зареєстрована за вищевказаною адресою у періоди з 25 грудня 1984 року по 25 грудня 1985 року; з 21 січня 1986 року по 21 січня 1989 року; з 31 січня 1989 року по 31 січня 1992 року, з 03 березня 1992 року по даний час (т. ІІ а.с. 155-156).

З листа № 708 від 28 жовтня 2016 року Управління адміністративних будинків Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України вбачається, що згідно договору оренди між ДП «Укржитлосервіс» та Управлінням адміністративних будинків, у квартирі АДРЕСА_7 мешкають дві сім`ї працівників Управління адміністративних будинків Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .. Для отримання субсидії вказаним мешканцям, останнє просило відкрити особові рахунки (т. ІІ а.с. 183).

Як вбачається зі службової записки Генерального директора ДП «Укржитлосервіс» ОСОБА_7 , згідно архівних даних підприємства, квартиру № 90 більше 25 років орендує Управління адміністративних будинків для тимчасового проживання своїх працівників. На кожний рік між підприємствами укладався договір оренди на квартиру, згідно якого, УАБ сплачувало всі платежі за проживаючих. Станом на день складення даної службової записки, в даній квартирі проживають п`ять осіб, з яких сім`я: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 які прописані з 1984 року та займають дві кімнати, та ще дві особи які займають по одній кімнаті без реєстрації (т. ІІ а.с. 173).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЖК УРСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЖК УРСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Як вбачається з ч.ч. 1, 2 ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Згідно ч. 1 ст. 63 ЖК УРСР предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Згідно ч. 1 ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2000 року № 165-р «Про передачу об`єктів державної власності в управління Державному управління справами» квартира АДРЕСА_3 ) була передана Кабінетом Міністрів України в управління Державному управлінню справами.

Згідно Розпорядження Керівника Державного управління справами від 27 вересня 2002 року № 439 (т. І а.с. 121) та Статуту ДП «Укржитлосервіс» (т. І а.с. 122-137), ДП «Укржитлосервіс» утворено для забезпечення виконання покладених на Державне управління справами Президента України функцій щодо утримання житлових та нежитлових об`єктів і прибудинкових територій, реконструкції, капітального та поточного ремонтів житлових будинків, що перебувають в оперативному управлінні Державного управління справами.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що в 1984 року позивачу-1 надано в користування одну кімнату в чотирьохкімнатній квартирі АДРЕСА_1 . Пізніше, позивачу-1 з сім`єю було надано в користування ще одну кімнату у вищевказаній квартирі. Таким чином, на даний час позивачі користуються кімнатами № 7 та № 10 у вищевказаній квартирі. Крім того, ОСОБА_2 була тимчасово зареєстрована за вищевказаною адресою у наступні періоди: з 25 грудня 1984 року по 25 грудня 1985 року; з 21 січня 1986 року по 21 січня 1989 року; з 31 січня 1989 року по 31 січня 1992 року та з 03 березня 1992 року по даний час.

У листі від 09 серпня 2019 року Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської районної у місті Києві державної адміністрації повідомив про те, що надати інформацію про те, на підставі яких документів ОСОБА_2 була зареєстрована у вищевказаній квартирі, є не можливим, оскілки строк зберігання заяв про реєстрацію місця проживання/перебування та зняття з реєстрації місця проживання осіб та за необхідності відповідних копій документів, які подаються для здійснення реєстрації місця проживання /перебування або зняття з реєстрації місця проживання в паперовому вигляді, становить три роки. Таким чином, встановити на підставі яких документів позивач-1 була вселена та зареєстрована у спірній квартирі, на даний час є неможливим.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, будинок АДРЕСА_6 перебуває в державній власності в особі Державного управління справами, у оперативному управлінні Державного підприємства «УКРЖИТЛОСЕРВІС», який і здійснює його утримання, а квартира № 90 за цією адресою перебуває на балансі підприємства.

В свою чергу, позивач-1 проживаючи у вказаній квартирі, починаючи з 1984 року добросовісно сплачувала кошти за користування житлом та за надані комунальні послуги. Крім того, останній було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , проте доказів на підтвердження того, коли саме вказаний рахунок було відкрито, матеріали справи не містять.

Як вбачається з матеріалів справи, договір найму житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_3 було укладено між ДП «Укржитлосервіс» та Управлінням адміністративних будинків Господарського-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України лише 02 січня 2007 року в той час як позивач-1 була вселена у вищевказану квартиру ще у 1984 році.

Таким чином, хоча на даний час і не можливо з`ясувати на підставі яких документів позивачів було вселено в спірну квартиру, проте наявні підстави вважати, що останні були вселені до вказаної квартири та проживають в ній на законних підставах.

Разом з тим, позивачами не доведено те, що останні зверталися до Державного підприємства «Укржитлосервіс» щодо укладення договору найму кімнати № 7 розміром 14,1 кв.м. та кімнати № 10 розміром 13,6 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 , житловою площею 27,7 кв.м.

Крім того, як вбачається з приписів ст. 51 ЦПК України, визначати коло відповідачів по справі належить до виключної компетенції позивача, разом з ти, Управлінні адміністративних будинків ГФД Секретаріату Кабінету Міністрів України, в якому працює позивач-1 та яким останній надавалися спірні кімнати у користування, не було залучено до участі у справі в якості відповідача.

Слід також зазначити, що спірна квартира є комунальною. В той же час, з відкритого особового рахунку відкритого на ім'я позивача-1 не вбачається на які конкретно кімнати він відкритий.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що даний позов заявлено передчасно.

Колегія суддів погоджується з доводами скаржників про те, що останні були законно, а не самовільно вселені в спірну квартиру, проте доказів на підтвердження того, на якій підставі відбулося таке вселення, матеріали справи не містять.

Колегія суддів критично ставиться до посилання скаржника на те, що наявність відкритого особового рахунку на ім`я ОСОБА_2 свідчить про те, що кімнати № 7 та № 10 у квартирі АДРЕСА_4 є ізольованими приміщеннями, оскільки в ньому чітко не зазначено кімнати.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 травня 2020 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 11 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: О. В. Шахова

В. В. Саліхов