КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 378/1077/20
Головуючий у першій інстанції - Гуртовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником Матвійчуком Дмитром Володимировичем , на ухвалу Ставищенського районного суду Київської області від 03 листопада 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Розумницька сільська рада Ставищенського району Київської області, про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном та просила суд визнати за нею право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , №211 колективного сільськогосподарського підприємства «Розумнянське» в зв`язку з вступом в управління або володіння спадковим майном. Розділити судові витрати відповідно до норм ЦПК України.

Заявник вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 , яка все життя працювала в КСП «Розумнянське» та відповідно до архівної довідки Архівного сектору Ставищенської районної державної адміністрації - у документах архівного фонду КСП «Розумнянське» за 1996 рік є відомості про те, що у списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства «Розумнянське» в науково-технічній документації по паювання земель ОСОБА_3 значиться під номером 211. Рішення про виведення з членів підприємства ОСОБА_3 не виявлено та відповідно до інформації з Міжрайонного управління у Ставищенському та Таращанському районах Головного управління Держгеокадастру у Київській області сертифікат на право на земельну ділянку - пай на ім`я ОСОБА_3 не видавався.

Заявник посилалась на те, що 03 жовтня 2017 року Ставищенською районною державною нотаріальною конторою до спадкового реєстру внесено реєстраційний запис (номер витягу 49318512). Єдиним спадкоємцем померлої ОСОБА_3 є ОСОБА_1 й з ІНФОРМАЦІЯ_1 остання фактично вступила в управління спадковим майном на підставі ст. 549 ЦК Української РСР в редакції станом на 1996 рік.

Ухвалою Ставищенського районного суду Київської області від 03 листопада 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Матвійчук Д.В. подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовано тим, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про наявність між сторонами спору про право з урахуванням наступного.

Апелянт вказує, що судом при постановлені оскаржуваної ухвали було проігноровано факт того, що спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року, адже відповідно до п. 2 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 судам необхідно розмежовувати пропуск строку для прийняття спадщини, прийняття спадщини особами, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном. Та якщо спадщина відкрилась після вказаної дати - не повинні задовольняти вимоги про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном або задовольняти позови про визнання права власності на спадкове майно із зазначених підстав.

ОСОБА_1 зазначає, що спір про право відсутній, оскільки інші спадкоємці відсутні, тому і спору між ними бути не може.

Виходячи із вказаного, апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження по справі мотивував своє рішення тим, що із заяви ОСОБА_1 вбачається спір про право, який вирішується в позовному провадженні, а згідно статті 293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, а тому суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції виходячи із наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі відповідає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про, зокрема, встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Так, із поданої заяви ОСОБА_1 вбачається, що остання просить не встановити факт, що тягне відповідні наслідки, а просить суд визнати за нею право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , №211 колективного сільськогосподарського підприємства «Розумнянське» в зв`язку з вступом в управління або володіння спадковим майном (а.с.1-24).

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 03 жовтня 2017 року вбачається, що спадкодавець ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Вказане свідчить, що після сперті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на майно ще у 1996 році.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року зазначено, що у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

З матеріалів справи вбачається, що заявником ОСОБА_1 було заявлено вимогу не про встановлення факту прийняття спадщини, а про визнання за нею права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , №211 колективного сільськогосподарського підприємства «Розумнянське» в зв`язку з вступом в управління або володіння спадковим майном. Розділити судові витрати відповідно до норм ЦПК України.

Про наявність між заявником та зацікавленою особою спору про право цивільне свідчить і долучена заявником довідка №02-26/65 від 01 вересня 2017 року та відповідь заступника начальника ГУ Держгеокадастру України в Київській області №29-10-0.331-1974/2-20 від 06 лютого 2020 року адресована адвокату Матвійчуку Д.В. із яких вбачається, що зазначеними юридичними особами не визнаються права померлої ОСОБА_3 на земельну частку пай на території Розумницької сільської ради Ставищенського району Київської області.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що висновок суду перешої інстанції про наявний спір про цивільне право, а тому подана ОСОБА_1 заява не може бути розглянута в порядку окремого провадження.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Матвійчуком Дмитром Володимировичем , залишити без задоволення.

Ухвалу Ставищенського районного суду Київської області від 03 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови викладено 16 грудня 2020 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв