ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1514/20 Справа № 213/1356/19 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретаря судового засідання-Голуб О.О.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач- Акціонерне товариство оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 вересня 2019 року, ухваленого суддею Поповим В.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 20 вересня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2019 року представник позивача ОСОБА_1 - Шишов В.М. звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 до ПАТ «Дніпропетровськгаз», предметом якої є визнання незаконними дій відповідача щодо встановлення у лютому 2017 року вузла обліку природного газу на фасадному газопроводі багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 . з метою комерційного обліку, зобов`язання відповідача з 27.02.2017 року здійснити перерахунок об`ємів споживання природного газу по об`єкту побутового споживача ОСОБА_1 - квартирі АДРЕСА_2 , відповідно до Норм споживання природного газу населенням в разі відсутності газових лічильників газу затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 року №143 та зобов`язання відповідача у відповідності до вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС встановити по об`єкту побутового споживача індивідуальний лічильник обліку природного газу (комерційний вузол обліку).

Як на підставу позову представник позивача посилається на те, що ОСОБА_1 є побутовим споживачем природного газу. Нарахування за спожитий природний газ до 27.02.2017 року їй здійснювались згідно норм споживання природного газу населення у разі відсутності газових лічильників. Проте, 27.02.2017 року працівники ПАТ «Дніпропетровськгаз» шляхом реконструкції фасадного газопроводу здійснили монтаж загальнобудинкового вузла обліку (лічильника) природного газу. На звернення позивача щодо встановлення по її квартирі індивідуального лічильника, ПАТ «Дніпропетровськгаз» листом повідомило, що з моменту встановлення на будинку лічильника, всі квартири цього будинку вважаються забезпеченими комерційним обліком газу, а встановити індивідуальний лічильник вона може за власні кошти. Після встановлення під`їзного вузла обліку природного газу та здійснення за ним нарахування, обсяги спожитого газу збільшились, що потягло за собою зміну сум нарахування за послуги газопостачання. Тому позивач вважає дії відповідача незаконними, а нарахування обсягів природного газу з 27.02.2017 року за загальнобудинковим лічильником неправомірними.

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Визнано незаконними дії Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» щодо встановлення у лютому 2017 року вузла обліку природного газу на фасадному газопроводі багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , з метою комерційного обліку.

Зобов`язано АТ «Дніпропетровськгаз» здійснити перерахунок спожитого природного газу, відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників по об`єкту споживача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 за період з 27.02.2017 року по день ухвалення рішення суду, тобто до 10.09.2019 року.

Зобов`язано АТ «Дніпропетровськгаз» у відповідності до вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС встановити індивідуальний лічильник обліку газу (комерційний вузол обліку) по об`єкту побутового споживача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з АТ «Дніпропетровськгаз» на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

Ухвалою Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 жовтня 2020 року виправлена описка в рішенні суду в частині коду ЄДРПОУ АТ Дніпропетровськгаз", правильним слід вважати .

Відповідач АТ «оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», не погоджуючись з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення про повну відмову позивачу ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог та стягненні з позивача на користь відповідача судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції в розмірі 3 457,80 грн.

Зокрема скаржник зазначає, що довільно сформульована позивачем вимога про визнання незаконними дій не могла бути задоволена судом, оскільки вона не обґрунтована ні нормами матеріального, ні нормами процесуального права. При цьому, вказує, що у разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватись за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти. Скаржник наголошує на тому, що відповідач, встановивши у 2017 році загальнобудинковий лічильник в будинку, де мешкає позивач діяв в межах чинного на той час законодавства, Кодексом ГРС покладено обов`язок саме на оператора ГРМ встановлювати загально будинковий ВОГ.

Не погоджується відповідач і з рішенням суду в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок спожитого природного газу за нормами споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, по об`єму спожитого позивачем газу за період з 27.02.2017 по 10.09.2019 (день ухвалення рішення). При цьому, скаржник вказує, що на час встановлення на будинку позивача загальнобудинкового вузла обліку газу діяли Положення №620 які не містили будь яких підстав за конкретними обставинами на припинення нарахувань та здійснення перерахунку відповідачем. Позивач ігнорує зазначену норму закону щодо самостійного встановлення газового лічильника в свою квартиру, обравши інший шлях для вирішення проблемного для себе питання, подавши позов без його належного обґрунтування нормами матеріального права.

Також, відповідач наголошує на тому, що вимога позивача про встановлення індивідуального газового лічильника обліку природного газу в її квартирі є передчасною та безпідставною, оскільки у відповідача на виконання цієї дії є час до 01.01.2021 року.

Відзив на апеляційну скаргу відповідача не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» адвоката Щербачова А.П.-, який у повному обсязі підтримав доводи апеляційної скарги та просив їх задовольнити, думку представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Шишова В.М., який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги відповідача, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановленосудом та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 ( а.с.17), а також побутовим споживачем природного газу відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок природного газу», а саме споживає газ з метою приготування їжі.

Розподіл природного газу побутовому споживачу ОСОБА_1 здійснює оператор газорозподільної системи (Оператор ГРМ) ПАТ «Дніпропетровськгаз» відповідно до «Типового договору розподілу природного газу» затвердженого постановою НКРЕКП №2498 від 30.09.2015 (надалі - Типовий договір), фактом згоди приєднання до якого відповідно до п.1.3 цього Договору, був сплачений рахунок Оператора ГРМ та споживання природного газу.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 приєдналась до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживає природний газ та сплачує рахунки за спожитий природний газ.

Відповідно до п.3.2 Типового договору приймання-передача обсягу газу, належного Споживачу, а також перехід експлуатаційної відповідальності за стан газових мереж від Оператора ГРМ до Споживача відбуваються на межі балансової належності обєкта Споживача.

Отже, фактичний об`єм розподіленого природного газу по обєкту побутового споживача визначається за допомогою лічильника газу, який встановлюється на межі балансової належності об`єкта споживача.

Нарахування за спожитий природний газ Позивачу до 27.02.2017 року здійснювались згідно норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року №203, відповідно 7,1 м3 на 1 особу на плиту газову у разі відсутності централізованого постачання гарячої води та газового водонагрівача, а із змінами, внесеними Постановою КМ № 609 від 18.08.2017 відповідно 5,4 м3 на 1 особу.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 №143, з 09.08.2018 року, норма споживання природного газу побутовими споживачами у разі відсутності лічильників газу становить 5,39 м3 людино-місяць у разі відсутності централізованого постачання гарячої води та газового водонагрівача.

27 лютого 2017 року працівники ПАТ «Дніпропетровськгаз» шляхом реконструкції фасадного газопроводу будинку АДРЕСА_1 , здійснили монтаж загальнобудинкового вузла обліку (лічильника) природного газу.

Згідно листа ПАТ «Дніпропетровськгаз» №49001.3-ЛВ-3772-0219 від 28.02.2019, монтаж загальнобудинкового вузла обліку (лічильника) був здійснений у відповідності до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016 - 2025 роки.

20 червня 2017 року протоколом приймання загальнобудинкового ВОГ у комерційну експлуатацію, вищезазначений вузол обліку (лічильник) був прийнятий в експлуатацію, та з 27.02.2017 об`єми розподіленого природного газу споживачам будинку АДРЕСА_1 , зокрема ОСОБА_1 (за відсутності у споживача індивідуального лічильника газу) визначаються пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщені у відповідності до постанови КМУ від 16.05.2002 №620.

Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами, позивач ОСОБА_1 не відмовлялась від встановлення індивідуального лічильнику газу, а навпаки в 2017 році зверталась до ПАТ «Дніпропетровськгаз» за його встановленням.

На звернення споживача ОСОБА_1 щодо встановлення по її квартирі індивідуального лічильника, ПАТ «Дніпропетровськгаз» листом №Dp01.3-ЛВ-266-0118 від 04.01.2018 року повідомило, що з моменту встановлення на будинку АДРЕСА_1 будинкового вузла обліку газу (лічильника), всі квартири цього будинку вважаються забезпеченими комерційним обліком газу, а встановити індивідуальний лічильник вона може за власні кошти.

Так, після встановлення під`їзного вузла обліку природного газу та здійснення за ним нарахування, обсяги спожитого природного газу за об`єктом Позивача (квартира АДРЕСА_4 ) збільшились з 7.1 (5,4) куб. метрів до 14,32 куб. метрів на 1 людину в місяць, що потягло за собою зміну сум нарахування за послуги газопостачання.

З листа ПАТ «Дніпропетровськгаз» №49001.3-ЛВ-3772-0219 від 28.02.2019, з метою проведення монтажу та зняття показань ВОГ, погодження акта розмежування меж балансової належності, Оператор ГРМ звернувся листом №Dp-СЛ-4334-0317 від 29.03.2017 року із додатками проектів договорів до балансоутримувача ТОВ «УЮТ-2011», але отримав відмову у їх підписанні.

Суд, також встановив, що багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 не має єдиного одноосібного власника (балансоутримувача), оскільки даний будинок як цілісність є спільною власністю власників квартир та приміщень цього будинку, тобто управління здійснюється співвласниками відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Суд першої інстанції частково, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , керувався нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», положенняими Кодексу ГРС, статтями 526,626, 629, 655 ЦК України, й в частині визнання незаконними дії відповідача щодо, встановлення ПАТ «Дніпропетровськгаз» загальнобудинкового приладу обліку природного газу на АДРЕСА_1 виходив з того, що такі дії відповідача ставлять у нерівне становище побутових споживачів цього будинку перед іншими побутовими споживачами багатоквартирних будинків у Дніпропетровській області, в яких Оператором ГРМ встановлені індивідуальні лічильники газу, оскільки приймання-передача та визначення фактичного об`єму спожитого газу буде визначатись не по об`єктам побутових споживачів (квартирах), а за будинком, чим порушуються умови Типового договору та ЗУ «Про захист прав споживачів».

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок спожитого природного газу позивачу за період з 27.02.2017 року по день ухвалення рішення суду, відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, суд виходив з того, що дії відповідача щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу замість індивідуального (квартирного) лічильника газу побутовому споживачу ОСОБА_1 , вчиненні з порушенням положень ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС, Типового договору розподілу природного газу, тому, встановлений ПАТ «Дніпропетровськгаз» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу є визнає незаконним.

Відмовляючи позивачу в частині задоволення її вимог щодо зобов`язання ПАТ «Дніпропетровськгаз» провести перерахунок обсягів спожитого газу на підставі Постанови КМУ від 23 березня 2016 р. № 203, суд виходив з того, що вказаний документ втратив чинність 08.02.2019 року на підставі Постанови КМУ від 30 січня 2019 р. № 63.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 в части зобов`язання відповідача встановити позивачу індивідуальний газовий лічильникза рахунок ПАТ «Дніпропетровськгаз» у строк, передбачений цим законом, суд виходив з того, що позивач, сплачуючи нарахування за тарифами, має право, відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» на забезпечення індивідуальним газовим лічильником і відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, оскільки норми статті 6 Закону Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» мають вищу юридичну силу, а отже позивач має право на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, і не може погодитись з доводами відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване відповідачем судове рішення відповідає зазначеним вище нормам закону.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який був чинним на час звернення позивача до суду з цим позовом, цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»терміни вживаються в такому значенні, зокрема:

- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

- виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

- засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики;

- норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування;

- споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга статті 20 цього Закону).

Як зазначено у частині першій статті 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів»крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

АТ «Дніпропетровськгаз» є Оператором ГРМ.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Як встановлено матеріалами справи, позивач є споживачем природного газу, а відповідач - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, перебуває у загальному доступі і розміщений на офіційному сайті АТ «Дніпропетровськгаз» (https://dp.104.ua/ru/services/pidkljuchiti-gaz/distribution-terms/id/tipovij-dogovir-rozpodilu-prirodnogo-gazu-15518), регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог статті 629 та ст.526 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору АТ «Дніпропетровськгаз» взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а позивачі взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Відповідно до п.5.2. Типового договору та п.1 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС (Порядок комерційного обліку газу по об`єктах побутових споживачів (населення), визначення фактичного об`єму споживання (розподілу/постачання) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника газу, визначеного в заяві-приєднанні, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених Кодексом ГРС та цим Договором.

Відповідно до положень п.1 глави 5 розділу ІІІ Кодексу межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності між оператором газорозподільних систем та споживачем (суміжним суб`єктом ринку природного газу) визначається в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що є невід`ємною частиною договору розподілу природного газу (або у передбачених цим Кодексом випадках технічній угоді про умови приймання-передачі газу ГРМ).

Пунктом 2 глави 5 розділу ІІІ Кодексу встановлено, що межа балансової належності визначається за ознаками права власності на газові мережі чи окремі її елементи. Межа експлуатаційної відповідальності встановлюється на межі балансової належності, але за домовленістю сторін може не збігатися з межею балансової належності, про що має бути зазначено в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін.

Відповідно до п.12.7 розділу ХІІ Типового договору, складений сторонами акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін є невід`ємною частиною цього договору.

Об`єкт побутового споживача - територіально відокремлена газифікована споруда (житловий будинок, квартира, майстерня, літня кухня тощо), що належить споживачеві на правах власності або користування (Постанова НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015).

Відповідно до п.3 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС визначення фактичного об`єму спожитого газу за об`єктом побутових споживачів будинку АДРЕСА_1 , які використовують газ тільки для приготування їжі та не забезпечені приладами обліку газу, визначається за нормами споживання.

Відповідно до п.10 глави 2 розділу Х Кодексу ГРС установлення лічильників газу побутовим споживачам здійснюється відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року) та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року.

Відповідно до п.3 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником газу, відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу ХІ цього Кодексу), фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього Кодексу.

Відповідно до ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС, Типового договору, побутовому споживачу ОСОБА_1 , яка не забезпечена приладом обліку газу, до 01 січня 2021 року для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу/постачання) природного газу по її квартирі, на межі балансової належності, якою є територіально відокремлюючі стіни квартири, ПАТ «Дніпропетровськгаз» повинно встановити індивідуальний (квартирний) лічильник газу, а в разі відмови від встановлення квартирного лічильника газу припинити газопостачання з 01.01.2021 року. Оскільки позивач як побутовий споживач за договором розподілу природного газу не забезпечений індивідуальним лічильником газу, фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання відповідно до п.3 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС.

Відповідно до п.п.3,4 ч. 1ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору.

Згідно п.1 Тимчасового положення про порядок розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку вимоги до облаштування та експлуатації будинкового вузла обліку встановлюються Правилами обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затвердженими наказом Мінпаливенерго від 27 грудня 2005 р. № 618, які поширюються на суб`єктів господарювання, які здійснюють господарську діяльність з постачання та транспортування природного газу розподільними мережами, споживачів газу, крім населення, суб`єктів господарювання, які здійснюють господарську діяльність з проектування, налагоджування вузлів обліку газу, а також з розроблення та виготовлення засобів вимірювальної техніки, які призначені для використання на вузлах обліку газу.

Відповідно до ч.1ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»: балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку.

Отже, власником (балансоутримувачем) багатоквартирного будинку є фізична або юридична особа, якій одноособово належить право володіння, користування та розпоряджання багатоквартирним будинком.

Відповідно до ч.2 ст.382 Цивільного кодексу України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку..

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.3 ЦПК України та ст.16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст.5 ЦПК України передбачено, що суд здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Тобто, суддя, здійснюючи правосуддя, має керуватися принципом верховенством права.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Твередження відповідача щодо правомірності їх дій як оператора ГРМ, а саме виконання Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016-2025 роки, затвердженого Постановою НКРЕКП № 391 від 24.03.2016 року, яким було визначено обсяг фінансування саме на встановлення загальнобудинкового приладу обліку у будинку позивача було предметом розгляду судом першої інстанції і суд дійшов вірного висновку, що норми статті 6 Закону Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» мають вищу юридичну силу, а отже позивач має право на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником за рахунок ПАТ «Дніпропетровськгаз» у строк, передбачений цим законом.

Зазначаючи про обов`язок відповідача здійснити таке забезпечення саме за власний рахунок, суд першої інстанції виходив з системного аналізу змісту частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», згідно якої фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Отже, саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу і лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним.

Такий висновок суду першої інстанції повністю узгоджується із правовим висновком, зробленим Великою Палатою Верховного Суду у справі №214/2435/17 від 07 листопада 2018 року.

В судовому засіданні було встановлено, що позивач висловила волевиявлення на встановлення індивідуального лічильника газу, а тому це волевиявлення не може бути порушеним і буде відповідати зазначеній державній політиці в сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги по газопостачанню.

Отже висновок суду, що встановлення позивачу індивідуального лічильнику буде забезпечувати облік саме того об`єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства як справедливість, а тому відмова відповідача ПАТ «Дніпропетровськгаз» встановити індивідуальний лічильники позивачу суперечить вимогам законодавства та порушує його права, колегія суддів вважає вірним.

Доводи скаржника про те, що у разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватись за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти, колегія суддів не сприймає, оскільки, відповідно до статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством, а, отже саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу і лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним.

Колегія суддів вважає, що аргументи апеляційної скарги відповідача не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості й підстави для його зміни у відповідності до доводів апеляційної скарги відсутні, тому апеляційна скарга позивачів підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 вересня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 січня 2020 року.

Головуючий:

Судді: