П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2020 року місто Київ

справа № 364/746/19

провадження №22-ц/824/2456/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеус А.М.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Володарського районного суду Київської області від 16 вересня 2019 року, ухвалене у складі судді Моргун Г.Л.,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року позивач АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 11 листопада 2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3 400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Банк свої зобов`язання виконав, надав відповідачу грошові кошти. Проте відповідач свої зобов`язання не виконує у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 31 травня 2019 року становить 67440,69 грн. та складається із заборгованості за кредитом у розмірі 3236,09 грн., 59357,73 - заборгованості по процентам за користування кредитом, 1159,22 грн. заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів: фіксована частина - 500 грн. та процентна складова - 3187,65 грн.

Посилаючись на зазначені обставини та на підставі ст..ст. 509, 525, 526,527, 530, ч.1 ст.598, 599, 610, ч.2 ст.615, 629, 1050, 1054 ЦК України позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 16 вересня 2019 року частково задоволені позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитом у розмірі 3236,09 грн. та судові витрати у розмірі 155,33 грн., а всього 3391,42 грн.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, пені та штрафів та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити. В апеляційній скарзі посилається на порушення норм матеріального права. Зокрема, посилається на те, що суд встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, не мав жодних підстав відмовляти у стягнення відсотків по кредиту, оскільки кредитний договір є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредитом є сплата відсотків. Основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів. Висновок суду першої інстанції про те, що банк не погодив відповідні умови кредитування щодо сплати відсотків, пені та штрафів із відповідачем не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки крім заяви, відповідачем також підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій вказано базова відсоткова ставка за користування кредитом - 2,5% в місяць (30 %річних); розмір та порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір штрафу при порушенні строків платежів по грошовим зобов`язанням. Таким чином у суду були відсутні підстави вважати, що банком не дотримані вимоги законодавства щодо узгодження з відповідачем умов кредитування щодо оплати відсотків, пені та штрафів. Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно врахував позицію Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17, оскільки умови кредитування належним чином погоджені з відповідачем.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Відповідач ОСОБА_1 своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 5 листопада 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 11 листопада 2011 року ОСОБА_1 шляхом підписання анкети - заяви отримала кредит у розмірі у розмірі 3400 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що стверджено дослідженим оригіналом анкети - заяви, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.7). Підписана заява, що фактично є кредитним договором, підтверджує те, що вона погодилась на умови, викладені в заяві.

Заборгованість ОСОБА_1 станом на 31 травня 2019 року за кредитом становить 3 236,09 грн.

Умови та Правила надання банківських послуг АТ «ПриватБанк» позичальником не підписані. Анкета - заява не містить інформації щодо усіх істотних умов договору..

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що АТ КБ "ПриватБанк" не було надано доказів на підтвердження повідомлення відповідача ОСОБА_1 про умови кредитування та узгодження з ним саме тих умов, про які вказує представник банку. Однак фактично отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку не повернуті, а тому заборгованість за кредитом у розмірі 3236,09 грн. має бути стягнута з відповідача на користь банку.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується та вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи, наявним у матеріалах справи доказам, зроблені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст.37 ЦПК України судом апеляційної інстанції в цій частині не переглядається.

У своїй апеляційній скарзі позивач АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що між сторонами був укладений кредитний договір шляхом приєднання відповідача до Умов та Правил надання банківських послуг, договір кредиту є укладеним, а тому заборгованість має бути стягнута на користь банку у повному обсязі з урахуванням відсотків, пені та штрафів. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, недоведеними та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

В частинах 1 та 2 статті 207 ЦК України закріплено, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частино 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти ( ч.1 ст.1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним ( ст..1055 ЦК України.

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як убачається з матеріалів справи 11 листопада 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачкою анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. За змістом анкети - заяви ОСОБА_1 виявила бажання отримати платіжну картку Кредитка «Універсальна» та Дебетова особиста картка ( а.с.6).

У анкеті-заяві, підписаній сторонами, процентна ставка не зазначена, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками на поточну та прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню та штрафи.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст..549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

До позовної заяви також надано витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду.

Наведені Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку не підписані. Підпис на довідці про умови кредитування без зазначення прізвища особи, яка цей підпис поставила, не дає підстав уважати, що довідку підписано ОСОБА_1 . Крім того, у довідці про умови кредитування зазначено про те, що кредитка «Універсальна» 55 днів пільгового періоду видана по договору SAMD 9314.

Інформація щодо такого номеру договору в анкеті-заяві відсутня.

Зазначені обставини не дають підстав уважати, що відповідачка ОСОБА_1 була ознайомлена і погодилася з запропонованими банком Умовами кредитування, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку.

У постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У наведені постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливість використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

За наведених обставин відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Отже, висновок суду першої інстанції про безпідставність вимог банку про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, а також пені і штрафу за несвоєчасну сплату кредиту та процентів за користування кредитними коштами є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що з відповідачкою були узгоджені умови кредитування є недоведеними і не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення. Сам по собі факт користування відповідачкою кредитними коштами, без доведення погоджених з останньою умов кредитування щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, сплати неустойки (пені, штрафів) саме у зазначеному в документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування, не дають підстав для стягнення з відповідача нарахованої банком заборгованості по процентам, пені та штрафу.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене на повно з`ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Володарського районного суду Київської області від 16 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус