Справа № 489/1412/19
Провадження № 22ц/812/269/20 Головуючий у 1-ї інстанції Рум`янцева Н.О.
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 січня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Серебрякової Т.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(надалі - АТ КБ «ПриватБанк»)

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2019 року, ухваленого під головуванням судді Рум`янцевої Н.О. в місті Миколаєві об 11 год. 20 хв. зі складанням його повного тексту, по справі

за позовом

АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 38 236 грн. 21 коп. заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що позичальник ОСОБА_1 в порушення умов укладеного з ним 19 грудня 2011 року договору кредитування з використанням кредитки «Універсальна» у встановлені строки не погашав суму основного кредиту та проценти за користування кредитом, а тому банк має право вимагати повернення кредитної заборгованості з урахуванням простроченої кредитної заборгованості за тілом кредиту, а також пені і штрафних санкцій.

Відзиву на позовну заяву відповідачем не надано.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2019 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15 237 грн. 58 коп., в задоволенні вимог про стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту, пені та штрафів - відмовлено. Розподілено судові витрати.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з відсутністю письмового підтвердження узгодження сторонами умов кредитного зобов`язання, здійснених погашень тіла кредиту позичальником, відсутні підстави для нарахування банком простроченого тіла кредиту пені і штрафів, одночасне стягнення яких до того ж призведе до притягнення відповідача до подвійної відповідальності.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині незадоволених вимог щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, яке є частиною тіла кредиту та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог в повному обсязі, в іншій частині залишити рішення без змін.

На думку представника позивача висновок суду про те, що підстави для стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту відсутні, зроблено внаслідок невстановлення судом дійсних прав та обов`язків сторін, які обумовлені кредитним договором, і тому ґрунтується на припущеннях.

Зазначав, що тіло кредиту у даному випадку визначається з двох складових, у стягненні однієї, сплату якої за мінімальними платежами було прострочено, судом безпідставно відмовлено.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 16 січня 2020 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та доданих до апеляційної скарги додатків, відповідачем ОСОБА_1 4 грудня 2009 року підписана анкета-заява про приєднання до надання ПАТ КБ «ПриватБанк» банківських послуг з використанням кредитної картки «Універсальна» та довідка про умови кредитування, за якими встановлено кредитний ліміт у 1000,000 грн., погоджена базова процентна ставка за кредитом в розмірі 2,5% на місяць на залишок заборгованості, а також підстави для нарахування пені та штрафів. Позичальнику видана платіжна кредитна картка строком дії до грудня 2011 року (а.с.105-106)

За положеннями Умов та Правил користування платіжною карткою кредитна картка діє в межах визначеного нею строку.

Отже, за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повернення кредиту в повному обсязі пов`язується зі спливом останнього дня місяця дії картки (статті 261 ЦК України), що визначено у правових позиціях, що містяться у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 18 червня 2014 року № 6-61цс14, від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, і які згідно з частиною 4 статті 263 і статтею 403 ЦПК України підлягають обов`язковому застосуванню судами у подібних правовідносинах.

Тому, у подальшому, у зв`язку із закінченням строку дії платіжної картки та попереднього кредитного договору, 19 грудня 2011 року відповідачем ОСОБА_1 підписана інша анкета-заява про приєднання до надання ПАТ КБ «ПриватБанк» банківських послуг з використанням кредитної картки «Універсальна», у якій вже не зазначено жодної суттєвої умови, як то: розмір кредитного ліміту, процентів, штрафних санкцій (а.с.11).

В той же час за випискою з особового рахунку позичальнику ОСОБА_1 неодноразово надані кредитні кошти у розмірі, що не перевищували встановлений на липень 2012 року кредитний ліміт в сумі 15 000,00 грн., з кінцевим терміном їх повернення, що відповідає строку дії платіжних карток, виданих на підставі підписаної у грудні 2011 року анкети-заяви, та строком їх дії : першої до вересня 2015 року, другої до травня 2016 року, третьої до травня 2019 року (а.с.86, 87-100).

Відтак, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

У цьому розумінні зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За такого, при подачі позову позивачем розрахована заборгованість позичальника в межах дії кредитного договору від 19 грудня 2011 року, яка станом на 27 лютого 2019 року склала, на його думку, загальну суму в 38 236 грн. 21 коп., в тому числі: 15 273 грн. 58 коп.- заборгованості за тілом кредиту, 8 608 грн. 39 коп. - простроченої заборгованості по кредиту, 11 957 грн. 28 коп. пені за прострочене зобов`язання, 100 грн. пені за несвоєчасність сплати боргу в 100 грн., а також 500 грн. 00 коп. фіксованої частини штрафу і 1 796 грн. 96 коп. процентної складової штрафу.

В той же час до апеляційної скарги банком за тим же кредитним договором надано новий розрахунок боргу (а.с.107-109), який складається із 9 932 грн. 15 коп. заборгованості за тілом кредиту та 717 грн. 17 коп. заборгованості за процентами.

Відтак, враховуючи межі поданої банком апеляційної скарги, яким оскаржується судове рішення виключно в частині відмови у стягненні простроченого тіла кредиту, колегією суддів рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення 15 273 грн. 58 коп. заборгованості за тілом кредиту, та в частині відмови у стягненні пені та штрафних санкцій не переглядається, і тому оцінка встановленим судом в цій частині обставинам справи та зробленим на їх підставі висновкам, колегією суддів не надається.

Разом з тим, вирішуючи питання про перегляд судового рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту, колегія суддів доходить висновку, що ця заборгованість позичальника, яка на думку банка при подачі позову склала 8 608 грн. 39 коп., виникла через штучне включення до цієї суми процентів та інших платежів, виходячи з наступного.

Як вбачається з доданого до позову розрахунку проценти за користування кредитом розраховувались з поступовим одностороннім збільшенням процентної ставки у період з 20 липня 2012 року по 31 серпня 2015 року, і у період з 1 вересня 2015 року по 23 червня 2016 року за двома та трьома різного розміру процентними ставками, що не узгоджувалися з позичальником ( а.с.5-10).

Між тим, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати проценту ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором (частина 4 статті 1056? ЦК України), про що кредитодавець зобов`язаний повідомити позичальника.

Але у матеріалах справи відсутні підтвердження щодо належного повідомлення та ознайомлення позичальника, а також письмового погодження з ним у будь-якій спосіб, щодо застосування банком в односторонньому порядку процентної ставки, яка у анкеті-заяві від 19 грудня 2011 року не встановлена, а також її збільшення у подальшому до декількох різних розмірів, внаслідок чого позивачем, при подачі позову, розрахунок за такими процентами неправомірно включено до заборгованості у якості простроченого тіла кредиту (а.с.5-10).

Крім того, за наданим до апеляційної скарги іншим розрахунком кредитної заборгованості, що також розрахована банком, заборгованість за простроченим тілом кредиту відсутня, при наявності заборгованості за тілом кредиту в сумі 9 932 грн. 15 коп., яка стягнута судом у значно більшому розміру, та за наявності заборгованості за процентами в сумі 717 грн. 17 коп., яка позивачем до стягнення у позові не заявлялася та судом не досліджувалася.

За такого судом першої інстанції зроблено вірний висновок про відсутність підстав для стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки позивачем рішення суду оскаржено лише в частині незадоволених позовних вимог про стягнення частини простроченого тіла кредиту, підстави для перегляду рішення щодо стягнення кредитної заборгованості за тілом кредиту відсутні.

За такого, підстав для скасування чи зміни судового рішення в тій частині, яка оскаржена, колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, і на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 15 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий О.О. Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський

Т.В. Серебрякова