Дата документу 23.01.2020 Справа № 311/4278/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 311/4278/18
Провадження №22-ц/807/310/20
Головуючий в 1-й інстанції Сидоренко Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Василівського районного суду Запорізької області від 02 жовтня 2019 року, ухвалене у м. Василівка у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину,-

В С Т А Н О В И В:

Вироком Василівського районного суду Запорізької області від 31 липня 2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України, на призначено їм покарання із застосуванням ст.ст.75,76 КК України, у вигляді трьох років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік 6 місяців. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) гривень. В іншій частині позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 21 листопада 2018 року вирок Василівського районного суду Запорізької області від 31 липня 2018 року відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_2 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_1 скасовано, призначено новий розгляд цивільного позову в порядку цивільного судочинства.

В обґрунтування заявлених позовних вимог про відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину, позивачка ОСОБА_1 зазначала, що в результаті протиправних дій ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було викрадене наступне майно на загальну суму 4250,50 гривень: металевий бак, квадратної форми, товщина металу 1,5 см, об`ємом 150 л часів СРСР, вартістю 1100,00 гривень; два металеві ліжка з нікельованими бильцями на суму 433,33 гривень; металева садова тачка на двох колесах, вартістю 610 гривень 17 копійок; побутовий металолом, загальною вагою 100 кг, вартістю 607,00 гривень; дві металеві труби довжиною по 2,5м кожна, діаметром 5 см, товщина металу 3 мм, вартістю 200,00 гривень; дві металеві труби довжиною по 2,5м кожна, діаметром 10 см, товщина металу 3 мм, вартістю 400,00 гривень; металеву драбину довжиною 1,5 м, вартістю 400 гривень; нижню частину металевого пресу для вичавлювання соку, вартістю 500,00 гривень. Крадіжка речей змусила позивачку постійно хвилюватися та нервувати, переживати за свої речі, вона пережила дуже сильний стрес. Моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює в розмірі 6000,00 гривень. У позові зазначено, що ОСОБА_3 частково здійснив відшкодування завданого матеріального збитку у сумі 1500,00 гривень та ОСОБА_2 частково здійснив відшкодування завданого матеріального збитку у сумі 500,00 гривень. Враховуючи викладене, позивачка просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 2125,25 гривень та моральну шкоду у сумі 3000,00 гривень; стягнути з ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 2125,25 гривень та моральну шкоду у сумі 3000,00 гривень.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 02 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих внаслідок злочину задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 220 (двісті двадцять) гривень 16 копійок, моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 1000,00 (одна тисяча) гривень, а всього 1220 (одну тисячу двісті двадцять) гривень 16 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 220 (двісті двадцять) гривень 16 копійок. В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на її користь матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 220,16 гривень та моральну шкоду у сумі 3000,00 гривень; стягнути з ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 1220,16 гривень та моральну шкоду у сумі 3000,00 гривень.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не врахована вартість повернутого майна та відшкодованої матеріальної шкоди та необґрунтовано зменшено розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідачів.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2020 року це 210 200 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2102,00 грн. (2102,00 грн. Х 100 = 210 200 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Василівського районного суду Запорізької області від 31 липня 2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, на призначено їм покарання із застосуванням ст.ст.75,76 КК України, у вигляді трьох років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік 6 місяців. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) гривень. В іншій частині позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено (а.с.9-10).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 21 листопада 2018 року вирок Василівського районного суду Запорізької області від 31 липня 2018 року відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_2 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_1 скасовано та призначено новий розгляд цивільного позову в порядку цивільного судочинства (а.с.11-14). В касаційному порядку дане кримінальне провадження не переглядалося.

Вказаними процесуальними документами встановлені наступні фактичні обставини справи: 01 квітня 2018 року в період часу з 19-00 години до 19 години 40 хвилин, ОСОБА_3 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_2 , з прямим умислом з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна, перебуваючи на території половини домоволодіння АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 , шляхом переміщення шиферного листа, що слугував частиною огорожі, незаконно проникли на огороджену територію домоволодіння АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 , де виявили на території двору металобрухт та металеві вироби. Реалізовуючи свій єдиний злочинний умисел, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перенесли металеву садову тачку на двох колесах, вартістю 610 гривень 17 копійок, побутовий металолом, загальною вагою 100 кг, вартістю 607 гривень, металеву драбину довжиною 2,5 м, вартістю 433 гривні 33 копійки, дві металеві труби довжиною по 2,5 м кожна, діаметром 5 см, товщина металу 3 мм, вартість яких не встановлена, металеву драбину довжиною 1,5 м, вартістю 400 гривень, нижню частину металевого пресу для вичавлювання соку, вартість якого не встановлена, на територію половини домоволодіння АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 , тим самим незаконно заволоділи чужим майном, чим завдали потерпілій ОСОБА_1 майнову шкоду на загальну суму 2050 гривень 50 копійок. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_3 та ОСОБА_2 завдали потерпілій ОСОБА_1 майнову шкоду на загальну суму 2050 гривень 50 копійок.

Таким чином, обвинуваченим було інкриміновано викрадення лише того майна, яке підтверджувалось зібраними на стадії досудового розслідування доказами.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено позивачкою ОСОБА_1 , з переліченого вище майна їй під час досудового розслідування повернуто частину викраденого майна, а саме: дві металеві труби довжиною по 2,5 м кожна, діаметром 5 см, товщина металу 3 мм, вартість яких не встановлена та металеву тачку на двох колесах, вартістю 610 гривень 17 копійок. Тобто, потерпілій ОСОБА_1 відшкодовано матеріальний збиток на суму 610,17 грн. шляхом повернення частини викраденого майна.

Приймаючи до уваги ті обставини, що заявлений ОСОБА_1 позов вирішувався лише в межах пред`явленого ОСОБА_3 та ОСОБА_2 обвинувачення по епізоду крадіжки від 01.04.2018 року, та викрадення металевого баку в сумі 1100,00 гривень; двох металевих труб довжиною по 2,5м кожна, діаметром 10 см, товщина металу 3 мм, вартістю 400,00 гривень, не було предметом розгляду у цьому кримінальному провадженні, та, крім того, жодних доказів на підтвердження вартості нижньої частини металевого пресу для вичавлювання соку, позивачкою ОСОБА_1 в ході судового розгляду даної цивільної справи не надано та в судовому засіданні належними та допустимими доказами не доведено, а тому суд першої інстанції вважав доведеними заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в загальній сумі 1440 гривень 33 копійки, яка складається з: вартості металевої драбини довжиною 1,5 м, вартістю 400 гривень, металевої драбини довжиною 2,5 м, вартістю 433 гривні 33 копійки, побутового металолому, загальною вагою 100 кг, вартістю 607 гривень (400,00 + 433,33 + 607,00 = 1440,33 грн.).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідачів підлягає стягненню матеріальна шкода, заподіяна кримінальним правопорушення, в сумі по 720,16 грн. в дольовому порядку, з кожного відповідача (1440,33 : 2 = 720,16 грн.).

Що стосується відшкодування моральної шкоди, то суд вважав доведеними вказані вимоги позивача в розмірі 2000,00 грн. по 1000 гривень, в дольовому порядку, з кожного відповідача (2000,00 : 2 = 1000,00 грн.).

Враховуючи часткове відшкодування у добровільному порядку обвинуваченим ОСОБА_2 під час судового розгляду кримінального провадження заподіяної шкоди в загальній сумі 500,00 грн. суд вважав необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 залишок невідшкодованої до теперішнього часу матеріальної шкоди, завданої злочином, в сумі 220 гривень 16 копійок (720,16 500,00 = 220,16), а в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - 1000 гривень.

Приймаючи до уваги часткове відшкодування у добровільному порядку обвинуваченим ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження заподіяної шкоди в загальній сумі 1500,00 грн., суд вважав необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_3 залишок невідшкодованої до теперішнього часу моральної шкоди, завданої злочином - в сумі 220,00 гривень. (720,16 + 1000,00 1500,00 = 220,00).

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомiрними рішеннями, дiями чи бездiяльнiстю особистим немайновим правам фiзичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фiзичної або юридичної особини, вiдшкодовується в повному обсязi особою, яка її завдала.

Статтею 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо ) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як роз`яснено у п.п.2,3 постанови Пленуму Верховного Суду України вiд 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивiльних справ за позовами про вiдшкодування шкоди», шкода, заподiяна особi й майну громадянина або заподiяна майну юридичної особини, пiдлягає вiдшкодуванню в повному обсязi особою, яка її заподiяла, за умови, що дiї останньої були неправомiрними, мiж ними й шкодою є безпосереднiй причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Положеннями частини третьої статті 12 та частин першої статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції, обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування матеріальної шкоди виходячи з встановленого вироком суду переліку викраденого майна та наявних в матеріалах справи доказів його вартості, враховуючи часткове відшкодування шкоди відповідачами.

Частинами 1-3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Внаслідок протиправних злочинних дій ОСОБА_3 та ОСОБА_2 потерпілій ОСОБА_1 заподіяна моральна шкода, оскільки викрадення майна, яке належало позивачу на праві власності, призвело до стресової ситуації, хвилювань, знервованості, зміни звичайного способу життя та звичного укладу.

Суд першої інстанції, враховуючи ступінь душевних страждань потерпілої, обставини вчинення кримінального правопорушення та тяжкість злочину, за який було засуджено відповідачів у справі, похилий вік, стан здоров`я потерпілої ОСОБА_1 та виходячи з засад законності, об`єктивності, розумності, справедливості і виваженості, обґрунтовано дійшов до висновку про часткове задоволення вимог щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Василівського районного суду Запорізької області від 02 жовтня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 23 січня 2020 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков