Постанова

Іменем України

22 січня 2020 року

м. Київ

справа № 332/1755/17

провадження № 61-43177св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В.,

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі (позивачі за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 26 липня 2018 року у складі судді Крилової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі -

ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені.

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживача, визнання поруки припиненою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2017 року об`єднано в одне провадження позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені та зустрічний позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 до

ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, визнання поруки припиненою.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2018 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Стягнуто з

ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 30 вересня 2018 року, яка складається із:

11 325,82 доларів США кредитної заборгованості та 17 273,17 доларів США заборгованості за процентами, що разом становить 28 598,99 доларів США. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, визнання поруки припиненою задоволено. Визнати поруку за договорами, зокрема:

від 30 вересня 2008 року № 231813, укладеним між ОСОБА_2 та

ПАТ «УкрСиббанк»; від 30 вересня 2008 року № 231815, укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк»; від 30 вересня 2008 року № 231816, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «УкрСиббанк» припиненою.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду

м. Запоріжжя від 17 травня 2018 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 не усунув недоліків апеляційної скарги у встановлений апеляційним судом строк та не сплатив судовий збір у зазначеному розмірі, приймаючи до уваги строк перебігу поштової кореспонденції в Україні, та те, що, навіть після закінчення встановленого апеляційним судом строку від ОСОБА_1 поштою не надійшли до апеляційного суду документи на усунення вищезазначених недоліків апеляційної скарги взагалі, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про повернення апеляційної скарги заявнику.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2018 року до Верховного Суду,

ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу до апеляційного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції формально розглянуто клопотання про звільнення його від сплати судового збору, та дійшов передчасного висновку про повернення апеляційної скарги. При цьому не врахував висновку Верховного Суду від 18 квітня 2018 року № 442/8753/13-ц про те, що повернення апеляційної скарги порушує права заявника.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 вересня 2018 року було відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано із суду першої інстанції указану цивільну справу.

У жовтні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 12 липня 2018 року апеляційну скаргу залишено без руху, оскільки заявником не сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 16 745,30 грн та надано 10 денний строк з дня отримання такої ухвали строк для усунення вказаного недоліку. Роз`яснено наслідки невиконання у встановлений строк вимог ухвали.

25 липня 2018 року до Апеляційного суду Запорізької області надійшло клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору, проте до клопотання не додано доказів які б підтверджували його тяжкий матеріальний стан. Недоліки зазначені в ухвалі не усунуто.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції прийнята з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

В силу вимог частини другої статті 357 ЦПК Українидо апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статті 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

За таких обставин, оскільки ОСОБА_1 не усунув недоліків своєї апеляційної скарги у встановлений апеляційним судом строк, та зокрема не сплатив судовий збір у вищезазначеному розмірі, та не був звільнений від сплати судового збору, суд апеляційної інстанції обґрунтовано повернув апеляційну скаргу заявникові.

Доводи касаційної скаргивисновків апеляційного суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод представлено право на суд, разом із правом на доступ до суду. Між тим, Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 лютого 2011 року у справі «Мушта проти України» зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

У рішенні від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Отже, доводи про відсутність можливості сплати коштів самі по собі не можуть бути підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки заявник має не лише навести обставини, які свідчать про його скрутне матеріальне становище, але й подати до суду відповідні докази.

Таку ж правову позицію Верховний Суд висловив у постанові від 15 листопада 2018 року в справі № 359/11691/15-ц (провадження № 61-34680св18).

Посилання касаційної скарги на те, що судом апеляційної інстанції формально розглянуто клопотання про звільнення його від сплати судового збору, не спростовують висновку суду апеляційної інстанції про не усунення заявником недоліків апеляційної скарги у визначений судом строк та про відсутність підстав для відкриття апеляційного провадження за скаргою, яка не відповідала вимогам закону.

Крім того, повернення позовної заяви (апеляційної скарги) не перешкоджає повторному зверненню із заявою (скаргою) до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви (скарги) (частина сьома статті 357 ЦПК України).

З огляду на викладене, Верховний Суд, враховуючи обставини, з яких виник спір, дійшов висновку про відсутність порушення норм процесуального права апеляційним судом, який з дотриманням вимог процесуального закону визнав неподаною і повернув апеляційну скаргу особі, яка її подала.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі

колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 26 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович