Постанова

Іменем України

15 січня 2020 року

м. Київ

справа № 522/21698/17

провадження № 61-47040св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

Усика Г. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 липня 2018 року у складі судді Абухіна Р. Д., ухвалу Приморського районного суд м. Одеси від 30 липня 2018 року у складі судді Абухіна Р. Д., постанову Апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2018 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Черевка П. М., Громіка Р. Д., постанову Апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2018 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Черевка П. М., Громіка Р. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви та рішень судів

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» (далі - КП «ЖКС «Порто-Франківський») про визнання дій та бездіяльності незаконними.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1 . Вона зверталася до КП «ЖКС «Порто-Франківський» із заявою про проведення комісійного обстеження вказаної квартири з метою визначення кількості фактичних мешканців квартири та підстав їх проживання в ній, у чому їй відмовлено.

05 вересня 2016 року майстром дільниці № 8 КП «ЖКС «Порто-Франківський» ОСОБА_2 складений щодо неї протокол про адміністративне правопорушення за статтею 150 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), в якому зазначено про вчинення нею адміністративного правопорушення, а саме зберігання особистих речей у коридорі загального користування. Вказаний протокол є незаконним, оскільки розміщення її особистих речей у приміщенні, яке належить їй на праві власності, не може вважатися адміністративним правопорушенням.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просила суд визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо відмови у проведенні комісійного обстеження квартири АДРЕСА_1 , з метою визначення кількості фактичних мешканців визначеної квартири та підстав їх проживання в ній, ненаданні їй відповіді на заяву від 09 серпня 2017 року за вхідним № К-1045; визнати неправомірною діяльність відповідача щодо: складання 05 вересня 2016 року протоколу про адміністративне правопорушення за статтею 150 КУпАП; складання 05 вересня 2016 року припису щодо неї; визнати, що висновок, який міститься у листі КП «ЖКС «Порто-Франківський» від 28 серпня 2017 року за вихідним № К-1045, є неправомірною та недостовірною інформацією; зобов`язати відповідача здійснити комісійне обстеження квартири АДРЕСА_1 , із метою визначення кількості фактичних мешканців зазначеної квартири та підстав їх проживання у квартирі АДРЕСА_1 . Стягнути із відповідача судові витрати.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 липня 2018 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 у частині визнання неправомірною діяльність КП ЖКС «Порто-Франківський» щодоскладання 05 вересня 2016 року протоколу про адміністративне правопорушення за статтею 150 КУпАП щодо ОСОБА_1 ; складання 05 вересня 2016 року припису щодо ОСОБА_1 закрито.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30 липня 2018 року залишено без змін.

Закриваючи провадження у справі у частині позовних вимоги про визнання неправомірною діяльність відповідача щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення та припису, суди попередніх інстанцій виходили із того, що такі вимоги підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 липня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання бездіяльності відповідача незаконною - відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 липня 2018 року залишено без змін.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій виходили з того, що працівники КП «ЖКС «Порто-Франківський», відмовляючи позивачеві у проведенні комісійного обстеження квартири АДРЕСА_1 , з метою визначення кількості фактичних мешканців квартири та підстав їх проживання, діяли відповідно до норм чинного законодавства, тому відсутні підстави вважати, що відповідачем порушено права позивача, передбачені статтями 19, 20 Закону України «Про звернення громадян» та Законом України «Про інформацію».

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 липня 2018 року, ухвалу Приморського районного суд м. Одеси від 30 липня 2018 року, постанову Апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2018 року, постанову Апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що відмовляючи позивачеві у проведенні комісійного обстеження квартири, відповідач порушив права позивача, які передбачені статтею 40 Конституції України, статтями 1, 15, 19 Закону України «Про звернення громадян» та статтею 358 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Висновок судів про те, що власники жилих приміщень у комунальній квартирі мають право здавати такі приміщення в оренду без згоди сусідів, суперечить нормам статті 358 ЦК України, статтям 65, 92, 161 Житлового кодексу Української РСР, статті 30 Конституції України, статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Закриваючи провадження у справі у частині вимог про визнання неправомірною діяльність відповідача щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення та припису, суди не врахували постанову Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 760/9462/16-а у якій зазначено, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому вимоги, спрямовані на фактичне визнання його незаконним, не підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Встановлені судами обставини

ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 85/1000 частини квартири АДРЕСА_1 , що становить 24,6 кв. м квартири спільного проживання на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 грудня 2008 року.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15 травня 2018 року квартира спільного проживання АДРЕСА_1 , в цілому складається із п`яти кімнат, загальною площею 138,6 кв. м, у тому числі житловою - 89,4 кв. м.

09 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до КП «ЖКС «Порто-Франківський» із заявою про проведення комісійного обстеження квартири АДРЕСА_1 , із метою визначення кількості фактичних мешканців зазначеної квартири та підстав їх проживання у ній.

22 серпня 2017 року відповідачем на адресу позивача направлено лист № К-1045, у якому зазначено, що приміщення житлової комунальної квартири АДРЕСА_1 , є приватною власністю, проведення її перевірки суперечить вимогам статті 30 Конституції України.

Решта 915/1000 частини квартири АДРЕСА_1 , де ОСОБА_1 просить КП «ЖКС «Порто-Франківський» провести комісійне обстеження, належать на праві спільної часткової власності третім особам.

Застосовані норми права

Щодо вирішення спору по суті

Статтею 30 Конституції України зазначено, що не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

Згідно із статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Частиною першою статті 345 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Відповідно до пункту 1 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Приватизовані відповідно до пункту 1 статті 2 вказаного вище закону кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, є самостійними об`єктами права власності, а не часткою у спільній власності всіх наймачів, які мешкають у такій квартирі чи будинку.

Щодо закриття провадження у частині позовних вимог

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, зокрема, про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Оскільки дії щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для особи та не порушують її права, то вони окремо від постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності не оскаржуються.

Такий правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 березня 2019 року у справі № 712/7385/17 (провадження № 11-1434апп18).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Щодо вирішення спору по суті

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши, що позивач є власником кімнати у квартирі спільного заселення, яка приватизована нею та складає 85/1000 частини спірної квартири, тоді як власниками іншої частини квартири, у якій позивач просила провести комісійне обстеження з метою визначення кількості фактичних мешканців квартири та підстав їх проживання, є треті особи, обґрунтовано виходив із того, що відповідач, відмовляючи позивачу у проведенні зазначеного комісійного обстеження, діяв відповідно до норм чинного законодавства, оскільки проникнення до житла або іншого володіння особи за заявою сусіда не допускається. Проведення комісійного обстеження житла представниками комунального підприємства можливе лише за заявою власника житла. Підстави для проникнення сторонніх осіб до житла прямо передбачені законом, і в цій справі вони відсутні.

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального права. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Викладене дає підстави для висновку, що оскаржувані судові рішення, якими спір вирішений по суті, підлягають залишенню без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Щодо закриття провадження у частині позовних вимог

Закриваючи провадження у справі у частині визнання неправомірною діяльність КП «ЖКС «Порто-Франківський» щодо складання 05 вересня 2016 року протоколу про адміністративне правопорушення за статтею 150 КУпАП щодо ОСОБА_1 ;складання 05 вересня 2016 року припису ОСОБА_1 , суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки без ухвалення рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності такі вимоги не підлягають розгляду адміністративними судами.

Проте, оскільки складання протоколу про адміністративне правопорушення без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжує правових наслідків для особи, відповідно не може порушувати її права, тому дії щодо складання протоколу окремо від постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності не можуть бути предметом оскарження до суду в порядку будь-якого провадження.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкових висновків про належність розгляду вимог про оскарження дій відповідача зі складання адміністративного протоколу за правилами адміністративного судочинства, то оскаржувані судові рішення, якими закрито провадження, підлягають скасуванню із ухваленням нового рішення про закриття провадження у справі, оскільки такі вимоги не підлягають розгляду в суді за правилами будь-якого судочинства, а тому відсутні підстави для роз`яснення позивачу права на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства для вирішення цих вимог.

Касаційна скарга містить посилання заявника на порушення судами правил предметної юрисдикції.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підстав передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду та щодо строків повернення справи» внесені зміни до ЦПК України щодо обмеження випадків передачі судових справ на розгляд Великої Палати Верховного Суду при оскарженні рішень судів із підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції.

Так, частиною шостою статті 403 ЦПК України із урахуванням внесених змін передбачено, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції, крім випадків, якщо: учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції; учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах; Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної чи суб`єктної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.

Враховуючи те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 712/7385/17 (провадження № 11-1434апп18) вже викладала висновок щодо питання предметної юрисдикції спору у подібних правовідносинах, тому відсутні підстави для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись статтями 409, 410, 414 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30 липня 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2018 рокускасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» у частині визнання неправомірною діяльність Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» щодо складання 05 вересня 2016 року протоколу про адміністративне правопорушення за статтею 150 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 ;складання 05 вересня 2016 року припису щодо ОСОБА_1 закрити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 липня 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО. В. Ступак

Судді:І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

Ю. В. Черняк