ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/118/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №701/377/18-ц Категорія: Калієвський І. Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року : Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Бондаренка С.І., Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

за участю секретаря Матюха В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 21 жовтня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Калієвського І.Д., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, повний текст рішення виготовлений 30 жовтня 2019 року, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення. Свої вимоги обґрунтував тим, що відповідно до свідоцтва на право на спадщину за законом виданого 18 грудня 2012 року державним нотаріусом Маньківської державної нотаріальної контори, позивачу належить на праві приватної власності 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 .

Інша 1/2 частка даної квартири належить на праві власності батькові позивача ОСОБА_3 , який проживає на іншою адресою.

Позивач, за усною домовленістю, тимчасово вселив у дану квартиру свого колишнього товариша ОСОБА_1 без реєстрації місця проживання, без укладення будь - якого договору найму житла та без проведення оплати за його користування. За домовленістю відповідач повинен був оплачувати комунальні послуги самостійно і на першу вимогу звільнить добровільно дане житло.

На даний час виникла необхідність вселити в дану квартиру дочку позивача та онуку. Неодноразові усні звернення позивача до відповідача про звільнення квартири не принесли результату, останній не бажає самостійно звільнити житло.

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 22 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 усунено перешкоди в користуванні належної ОСОБА_3 частки квартири та виселено відповідача з Ѕ її частини без надання іншого житла.

На даний час відповідач не звільнив квартиру, нікого в неї не допускає та уникає спілкування. Оскільки відповідач не сплачував комунальні платежі утворилась заборгованість по споживанню газу та заборгованість за спожиту електроенергію, внаслідок чого квартира була відключена від електропостачання.

На підставі викладеного позивач просив суд усунути перешкоди в користуванні належною йому на праві приватної власності Ѕ часткою квартири АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 21 жовтня 2019 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди в користуванні належної ОСОБА_2 на праві приватної власності Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом не з'ясовано всіх обставин справи та порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що не існує жодних правових підстав для виселення його із займаної квартири без надання іншого благоустроєного житла. Також вказує, що між ним та позивачем було укладено договір найму квартири на невизначений строк, при цьому позивач не ставить питання про розірвання цього договору, що також є підставою для відмови у виселенні. Судом не надано належної оцінки показам свідків та експертному висновку щодо визначення вартості проведеного відповідачем ремонту у спірній квартирі. Крім того, апелянт посилається на те, що позовна заява підписана представником позивача, який не є адвокатом, справа не визнана малозначною, а тому представник не мав повноважень представляти інтереси позивача у даній справі.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, відповідач не є наймачем житла, тому своїм проживанням в спірній квартирі перешкоджає реалізувати позивачу його права, як власнику 1/2 частини квартири, які закріплені в Конституції України та в ст. 150 ЖК УРСР.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва на право на спадщину за законом виданого 18 грудня 2012 року державним нотаріусом Маньківської державної нотаріальної контори Заїчко В.П. позивачу належить на праві приватної власності 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 (а.с. 5). Зазначене також підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію прав (а.с. 6).

Інша 1/2 частка даної квартири належить на праві власності батькові позивача - ОСОБА_3 .

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 22 грудня 2017 року у справі за позовом: ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення позов частково задоволено та усунуто перешкоди в користуванні належної ОСОБА_3 на праві приватної власності 1/2 квартири АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1 без надання іншого житлового приміщення (а.с.7).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначав, що за усною домовленістю тимчасово вселив у зазначену квартиру свого колишнього товариша ОСОБА_1 без реєстрації місця проживання, без укладання будь - якого договору найму житла та без проведення оплати за його користування. За домовленістю відповідач повинен був оплачувати комунальні послуги і на першу вимогу добровільно звільнити дане житло.

Згодом у позивача виникла необхідність вселити у вказану квартиру своїх дочку та онуку, тому він звернувся до відповідача з проханням про звільнення квартири, проте, останній відмовився це зробити.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Порушення хоча б одного елементу права власності є порушенням права власності в цілому.

Відповідно до ч.1 ст. 319 власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. ст. 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що між ним та позивачем було укладено договір найму квартири на невизначений строк, при цьому позивач не ставить питання про розірвання цього договору, що є підставою для відмови у виселенні.

На час вселення відповідача у вищезазначену квартиру позивач не був її власником, оскільки на той час квартира належала його батькам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/2 частці кожному.

Письмового підтвердження щодо уповноваження ОСОБА_4 - ОСОБА_2 на укладення договору найму житла суду не надано сторонами.

Право користування чужим майном є цивільним правом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені частиною 2 статті 11 ЦК України, серед яких зазначено договори та інші правочини.

Договір є укладеним , якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. (ст..638 ЦК України)

Цивільним Кодексом встановлена письмова форма договору найма житла. (ст..811 ЦК України)

Відповідно до ст. 814 ЦК України у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця, проте судом не встановлено факту укладення договору найму житла, тому в даному випадку правонаступництво у разі зміни власника житла, переданого у найм не підлягає до застосування.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач не є наймачем даного житла на підставі договору найму житла.

Посилання в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 320/1941/16-ц та рішення ЄСПЛ у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» є необґрунтованим, оскільки обставини справи, зміст позовних вимог у цих справах та у справі про перегляд рішення у якій подано ОСОБА_1 апеляційну скаргу не є подібними.

Оскільки позивач є власником Ѕ частки спірної квартири, а відповідач не є членом його сім?ї, не перебуває з ним у договірних відносинах, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про його виселення з квартири.

Така обставина, як підписання позовної заяви представником позивача за довіреністю, тобто особою, яка не є адвокатом, при цьому справа не визнана судом малозначною не може бути вирішальною і достатньою для скасування рішення суду, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач був присутнім в судових засіданням та підтримував вимоги поданої позовної заяви.

Підставами позовних вимог, є обґрунтування зазначене в позовній заяві, а не зазначена там норма права.

Покази свідків були відображені в рішенні суду, а їхні покази підтвердили факт проживання у квартирі відповідача, який не оспорювався сторонами.

Наявність ремонту та його вартість, не є предметом доведення в даній справі, оскільки предметом спору є законність користування відповідачем житлом, частина якого належить на праві власності позивачу.

Таким чином, оскаржуване рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 21 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 23 січня 2020 року.

Судді