Постанова

Іменем України

10 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 466/2293/16-ц

провадження № 61-40705св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідачі: Львівське обласне кооперативне міжгосподарське об'єднання по агропромисловому будівництву «Львівоблагропромбуд», товариство з обмеженою відповідальністю «Облагро-Львів»,

треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 квітня 2017 року у складі судді Ковальчука О. І. та постанову Апеляційного суду Львівської області від 04 червня 2018 року у складі колегії суддів: Копняк С. М., Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Львівського обласного кооперативного міжгосподарського об'єднання по агропромисловому будівництву «Львівоблагропромбуд» (далі - ЛОКМО «Львівоблагропромбуд», об'єднання), товариства з обмеженою відповідальністю «Облагро-Львів» (далі - ТОВ «Облагро-Львів») про відновлення становища, яке існувало.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 працювала в ЛОКМО «Львівоблагропромбуд» 36 років з 1969 року до 2005 року та має право на включення до списку осіб на отримання майнового паю, як член трудового колективу, який станом на 01 січня 1998 року брав участь у трудовій діяльності об'єднання і безперервний стаж роботи в апараті об'єднання та в апараті АПК області якого становив 29 і більше років та має право на майновий пай як вартісний показник частки колективного майна ЛОКМО «Львівоблагропромбуд», що належить особі, яка має на нього право в залежності від її трудової участі, стажу і заробітної плати.

Після припинення трудових відносин з відповідачем, враховуючи свою багаторічну працю, достатній трудовий стаж, добросовісно сподівалася на правомірну поведінку відповідача та отримання майнового паю, однак в силу різних поважних причин (сімейні обставини, стан здоров'я, тощо) не могла постійно цікавитися приватизацією та розпаюванням майна відповідача між членами трудового колективу, тим більше, що її інформували колишні колеги. Це право встановлене судовими рішеннями, які набрали законної сили щодо інших членів трудового колективу, в тому числі пенсіонерів, а відповідно є актуальним й щодо позивача.

Позивач зазначала, що 22 грудня 2015 року прочитала в газеті «Високий замок» № 142 (5398) опубліковане повідомлення про те, що ЛОКМО «Львівоблагропромбуд» на виконання рішення Шевченківського районного суду від 27 лютого 2014 року проводить 25 лютого 2016 року загальні збори представників засновників об'єднання для створення комісії з паювання і приватизації майна.

Після ознайомлення з публікацією, в результаті спілкування з колишніми колегами ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та іншими, позивач довідалася, що в результаті протиправних дій керівництва відповідача, основне майно відповідача - нежитлові приміщення на пр. В. Чорновола, 67 в м. Львові, які підлягали розпаюванню, передані до статутного фонду ТОВ «Облагробуд-Львів» на підставі сфабрикованого рішення Ради об'єднання від 14 листопада 2007 року № 335, яке в судовому порядку визнано недійсним та скасоване, а судові рішення вступили в законну силу. Проте, незважаючи на це, зазначене майно передане до статутного фонду ТОВ «Облагробуд-Львів» і зареєстроване на праві власності за ним.

Керівництво ЛОКМО «Львівоблагропромбуд», незважаючи на судові рішення, котрі набрали законної сили, відкриття кримінального провадження, не вчиняє жодних дій щодо повернення у свою власність неправомірно переданого ТОВ «Облагробуд-Львів» нерухомого майна.

Позивач вважала, що такими протиправними діями відповідачів грубо порушені її законні права та інтереси, які відповідно до статей 1, 3, 4, 11 ЦПК України, статей 1-3, 13, 15-16, 20 ЦК України мають бути захищені судом.

Позивач просила суд визнати недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «Облагробуд-Львів», оформлене протоколом від 14 листопада 2007 року № 2 з питання № 2 порядку денного: «2. Збільшення розміру статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «Облагробуд-Львів» та визначення розміру внесків учасників та їх часток» в частині внесення ЛОКМО «Львівоблагропромбуд» до статутного капіталу ТОВ «Облагробуд-Львів» у вигляді майнового внеску нежитлових приміщень загальною площею 1 242,8 кв. м, які знаходяться за адресою: м. Львів, пр. В. Чорновола, 67; визнати недійсним акт приймання-передачі нежитлових приміщень загальною площею 1 242,8 кв. м, які знаходяться за адресою: м. Львів, пр. В. Чорновола, 67, складеного 29 січня 2008 року між ЛОКМО «Львівоблагропромбуд» в особі Галайко Р. Й. та ТОВ «Облагробуд-Львів» в особі директора товариства ОСОБА_7; скасувати державну реєстрацію права власності ТОВ «Облагробуд-Львів» на нежитлові приміщення загальною площею 1 231,8 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Львів, пр. В. Чорновола, 67 та відновити становище, яке існувало до порушення права шляхом зобов'язання відповідачів повернення і прийняття у власність ЛОКМО «Львівоблагропромбуд» нежитлових приміщень загальною площею 1 231,8 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Львів, пр. В. Чорновола, 67.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 11 квітня 2017 року у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не є власником спірного нерухомого майна, на яке зареєстровано право власності за відповідачем, заявлені позивачем права й інтереси не відповідають вимогам законодавства, спору щодо цього майна між позивачем та відповідачами немає, позивач не є належним суб'єктом оскарження зазначеного рішення про державну реєстрацію прав.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 04 червня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що при вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції.

У вересні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У квітні 2020 року справа передана судді-доповідачу Мартєву С. Ю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ЛОКМО «Львівоблагропромбуд» затверджено внутрішні документи щодо паювання майна та визначено коло осіб, які мають право як члени трудового колективу апарату об'єднання (в тому числі пенсіонери) на майновий пай і позивач, як пенсіонер і член трудового колективу апарату, має право на одержання майнового паю; спірні нежитлові приміщення як і інше майно об'єднання належали до його пайового фонду, а право розпорядження пайовим фондом належало трудовому колективу; правління об'єднання не наділене правом розпорядження майном, в тому числі створення чи вступу до інших юридичних осіб та прийняття рішення про передачу їм внеску, а таке право має виключно Рада об'єднання; рішення про створення ТОВ «Облагробуд-Львів» є протиправним, Рада об'єднання такого рішення не приймала, а рішення Ради об'єднання від 14 листопада 2007 року № 335 сфальсифіковане, скасоване в судовому порядку; ТОВ «Облагробуд-Львів» незаконно набуло та зареєструвало право власності на спірні нежитлові приміщення; висновки судів про те, що процедура паювання майна не розпочалася суперечить обставинам справи, оскільки рішеннями Ради об'єднання та зборами трудового колективу затверджено положення про паювання і приватизацію майна об'єднання, ведеться робота по створенню комісії, членам трудового колективу апарату об'єднання виплачувалися кошти в рахунок їх майнових паїв.

У жовтні 2018 року до суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому ЛОКМО «Львівоблагропромбуд» та ТОВ «Облагробуд-Львів» просять касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін, оскільки станом на сьогодні відбувається створення Комісії по паюванню і приватизації майна, тобто процедура паювання ще не розпочалася, і відповідно не відбулися подальші етапи паювання, зокрема, такі як визначення категорій осіб, які мають право на майновий пай, проведення повної інвентаризації майна та визначення майна, що входить до пайового фонду тощо. Нежитлові приміщення загальною площею 1 231,8 кв. м, які знаходяться за адресою: м. Львів, пр. В. Чорновола, 67, станом на 2008 рік не входили і станом на сьогодні не можуть входити до пайового фонду, оскільки процедура паювання ще не розпочалася. Передання ЛОКМО «Львівоблагропромбуд» вказаних нежитлових приміщень в статутний фонд ТОВ «Облагробуд-Львів» не порушує права ОСОБА_1

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 23 жовтня 2007 року загальними зборами учасників ТОВ «Облагробуд-Львів» прийнято рішення про створення TOB «Облагробуд-Львів», затвердження статуту, визначення розміру статутного капіталу, часток учасників, призначення директора та реєстрацію ТОВ «Облагробуд-Львів», яке оформлено протоколом від 23 жовтня 2007 року № 1 (а. с. 65-66 т. 1).

29 жовтня 2007 року головою правління на засіданні правління ЛОКМО «Львівоблагропромбуд» вирішено: передати до статутного фонду TOB «Облагробуд-Львів» частину майна, яка належить об'єднанню «Львівоблагропромбуд», у вигляді нежитлових приміщень загальною площею 1 242,8 кв. м (пункт 1), та про прийняте рішення інформувати членів Ради об'єднання «Львівоблагропромбуд» на черговому її засіданні (пункт 2), яке оформлене протоколом від 29 жовтня 2007 року (а. с. 67 т. 1).

05 листопада 2007 року проведено державну реєстрацію ТОВ «Облагробуд-Львів».

14 листопада 2007 року на черговому засіданні Ради об'єднання «Львівоблагропромбуд» голова правління об'єднання «Львівоблагропромбуд» ОСОБА_7 на виконання пункту 2 протоколу від 29 жовтня 2007 pоку повідомив про прийняте засіданням правління об'єднання «Львівоблагропромбуд» рішення від 29 жовтня 2007 року.

14 листопада 2007 року на цьому ж черговому засіданні Ради об'єднання «Львівоблагропромбуд» прийнято рішення про надання згоди на створення TOB Облагробуд-Львів» (пункт 2) та про передання до статутного фонду TOB «Облагробуд-Львів» приміщення 1 242,8 кв. м в виробничо-лабораторному корпусі на пр. В. Чорновола, 67 по залишковій балансовій вартості (пункт 3, а. с. 14 т. 1).

14 листопада 2007 року загальними зборами учасників TOB «Облагробуд-Львів» вирішено збільшити розмір статутного капіталу товариства та визначено його в розмірі 946 710,00 грн. Внески учасників та їх частки визначено наступним чином: ЛОКМО «Львівоблагропромбуд» 378 684,00 грн, з яких 366 684,00 грн у вигляді майнового внеску, а саме: нежитлові приміщення, загальною площею 1 242,8 кв. м, які знаходяться за адресою: м. Львів, пр. В. Чорновола, 67 (а. с. 69-70 т. 1).

06 лютого 2008 року TOB «Облагробуд-Львів» звернулося з листом № 01/39 до Львівської міської ради з метою переоформлення права власності на нежитлові приміщення зальною площею 1 231,8 кв. м, які знаходяться за адресою: м. Львів, пр. В. Чорновола, 67.

Відділом приватизації державного житлового фонду Шевченківського району м. Львова направлено TOB «Облагробуд-Львів» повідомлення від 01 квітня 2008 року № 66 про те, що проект рішення щодо вирішення питання про оформлення права власності на вказані нежитлові приміщення, який розглядався на засіданні виконавчого комітету Львівської міської ради 28 березня 2008 року, не був прийнятий, оскільки при голосуванні не набрав необхідної кількості голосів.

TOB «Облагробуд-Львів» звернулося в Господарський суд Львівської області з позовом до Львівської міської ради та відділу приватизації державного житлового фонду Шевченківського району м. Львова про визнання права власності.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 09 жовтня 2008 року у справі 12/174 за позовом TOB «Облагробуд-Львів» до виконавчого комітету Львівської міської ради, відділу приватизації державного житлового фонду Шевченківського району м. Львова про визнання права власності, позов задоволено повністю, визнано право власності на нежитлові приміщення 1 231,8 кв. м, які знаходяться за адресою: м. Львів, пр. В. Чорновола, 67 за ТОВ «Облагробуд-Львів». Зазначене рішення не оскаржувалося та набрало законної сили 19 жовтня 2008 року (а. с. 15-16 т. 1).

У своїй діяльності об'єднання «Львівоблагропромбуд» керується статутом в редакції 2001 року, зареєстрованим 29 серпня 2001 року за № 1097-ш начальником відділу реєстрації та ліцензування Департаменту економічної політики та ресурсів Львівської міської ради та Установчим договором, зареєстрованим 29 серпня 2001 року за № 1097-ш начальником відділу реєстрації та ліцензування Департаменту економічної політики та ресурсів Львівської міської ради.

Згідно з пунктом 1.1. статуту «Львівоблагропромбуд» створене для ведення господарської діяльності в галузі будівництва, виробництва будівельних матеріалів, торгівлі, надання послуг. Об'єднання здійснює свою діяльність і реалізує права відповідно до Законів України «Про господарські товариства», «Про підприємства в Україні», «Про підприємництво» та іншого чинного законодавства України.

Пунктом 1.8. статуту визначено, що учасниками «Львівоблагропромбуд» (Об'єднання) є акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, приватні підприємства та об'єднання, які на добровільних засадах ввійшли в структуру об'єднання згідно з додатком 1 Установчого договору.

Відповідно до Установчого договору засновниками і одночасно учасниками Львівоблагропромбуд є 33 юридичні особи, з яких існують на сьогодні - 16.

Права та обов'язки об'єднання «Львівоблагропромбуд», органи управління повноваження визначенні розділом 3 та 7 статуту, а також розділом 4 Установчого договору.

Згідно з пунктом 3.1.3. статуту об'єднання «Львівоблагропромбуд» об'єднання відповідно з метою та предметом своєї діяльності та, в порядку, встановленому чинним законодавством, володіє невід'ємними правами юридичної особи, зокрема: будувати, набувати, відчужувати, брати та здавати в найм в Україні та за її межами різного роду рухоме та нерухоме майно. Продавати та передавати іншим юридичним та фізичним особам (в тому числі Учасникам та працівникам апарату «Об'єднання»), обмінювати, здавати в оренду, надавати безкоштовно у тимчасове користування або в борг належні йому споруди, обладнання, транспортні засоби та інше майно чи кошти, а також списувати їх з балансу.

Відповідно до абз. 8, 9 пункту 7.11. статуту об'єднання «Львівоблагропромбуд», Голова правління, окрім іншого, вирішує питання про передачу майна та коштів відокремленим структурним підрозділам «Об'єднання»; укладає та підписує від імені «Об'єднання» господарські та інші договори, угоди, контракти, приймає рішення про залучення кредитних ресурсів в будь-якій формі, виступає розпорядником його коштів та майна, видає довіреності на право вчинення дій та його представництво.

Згідно з пунктом 4.7.5. Установчого договору об'єднання «Львівоблагропромбуд» Голова правління розпоряджається майном та фінансами Об'єднання.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 4, частини першої статті 5 ЦПК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом.

Положеннями цієї статті закріплюється презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, тобто право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливатиме із закону.

Частиною другою статті 331 ЦК України передбачено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до пункту 1.3 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (далі - Тимчасове положення), державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць.

Пунктом 2.1 Тимчасового положення передбачено, що для реєстрації виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно та оформлення прав власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про реєстрацію прав власності подаються правовстановлювальні документи (додаток 1), їх копії (нотаріально засвідчені), а також інші документи, що визначені цим Положенням. Правовстановлювальні документи, які відповідно до закону підлягають обов'язковій державній реєстрації, приймаються за умови проведення їх державної реєстрації.

У пункті 10 додатку 1 до Тимчасового положення визначено, що правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна, окрім інших, зокрема, є рішення судів, третейських судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності.

Відповідно до частин третьої статті 10 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом частини третьої статті 61 ЦПК України обставини, встановлені під час розгляду справи за позовом про право на майно, не мають обов'язкової сили для осіб, які не брали участі у справі. Такі особи мають право на звернення до суду із самостійним позовом про право на це майно. Разом із тим під час розгляду справи за таким позовом суд враховує обставини раніше вирішеної справи про право на спірне майно незалежно від того, встановлені вони судовим рішенням, що набрало законної сили, у цивільній, господарській або адміністративній справі. Якщо суд дійде інших висновків, ніж ті, що містяться в судовому рішенні щодо раніше вирішеної справи, він має навести відповідні мотиви. При цьому суд має виходити з того, що правові висновки суду і встановлені ним обставини не є тотожними поняттями. Висновки (судження) суду щодо прав і обов'язків сторін, зроблені на підставі встановлених при розгляді справи обставин, не є преюдиційними.

Встановивши, що керуючись Тимчасовим положенням, 17 листопада 2008 року Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 09 жовтня 2008 року у справі № 12/174 прийнято рішення про реєстрацію права власності на нежитлові приміщення загальною площею 1 231,8 кв. м, які знаходяться за адресою: м. Львів, пр. В. Чорновола, 67 за ТОВ «Облагробуд-Львів», реєстраційний номер 25414402, а тому право власності TOB «Облагробуд-Львів» на вищевказані нежитлові приміщення зареєстроване у визначеному законодавством порядку, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що підстав для скасування державної реєстрації права власності товариства на нежитлові приміщення немає.

Крім того, суди правильно взяли до уваги, що у квітні 2014 року та повторно в травні 2014 року на розгляд Господарського суду Львівської області, за заявою колишніх працівників апарату об'єднання «Львівоблагропромбуд», виконавчим комітетом Львівської міської ради подані дві заяви про перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 09 жовтня 2008 року у справі № 12/174 за нововиявленими обставинами, проте, обидві заяви були повернуті (Ухвала Господарського суду Львівської області від 23 квітня 2014 року та від 19 травня 2014 року у справі № 12/174).

Суд першої інстанції, з яким також погодився суду апеляційної інстанції, правильно виходив з того, що правовою підставою, якою TOB «Облагробуд-Львів» обґрунтовувало свої позовні вимоги у справі № 12/174, було рішення загальних зборів учасників TOB «Облагробуд-Львів» від 14 листопада 2007 року, оформлене протоколом від 14 листопада 2007 року № 2, на підставі якого Господарський суд Львівської області ухвалив рішення від 09 жовтня 2008 року та яким визнав за ТОВ «Облагробуд-Львів» право власності на вищевказані нежитлові приміщення.

Рішення загальних зборів та інших органів управління господарського товариства, які є за своєю правовою природою актами, є дійсними, якщо у судовому порядку не буде встановлено інше, тобто існує презумпція легітимності рішень відповідних органів управління.

Встановивши, що рішення про передачу частини майна об'єднання до статутного фонду TOB «Облагробуд-Львів» від 29 жовтня 2007 року головою правління об'єднання «Львівоблагропромбуд» було прийнято в межах повноважень, наданих йому пунктом 3.1.3, абз. 8, 9 пункту 7.11. статуту об'єднання «Львівоблагропромбуд» та пунктом 4.7.5. Установчого договору об'єднання «Львівоблагропромбуд» на засіданні правління об'єднання «Львівоблагропромбуд» та було вирішено передати до статутного фонду TOB «Облагробуд-Львів» частину майна, яка належить об'єднанню «Львівоблагропромбуд», у вигляді нежитлових приміщень загальною площею 1 242,8 кв. м (пункт 1), та про прийняте рішення інформувати членів Ради об'єднання «Львівоблагропромбуд» на черговому її засіданні (пункт 2), яке оформлене протоколом від 29 жовтня 2007 року, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що не підлягає до задоволення позовна вимога про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників TOB «Облагробуд-Львів», оформленого протоколом від 14 листопада 2007 року № 2.

Частиною п'ятою статті 98 ЦК України передбачено, що рішення загальних зборів може бути оскаржене учасником товариства до суду.

Вирішуючи питання про те, чи є корпоративним спір, пов'язаний із визнанням недійсними рішень загальних зборів товариства, судам необхідно враховувати суб'єктний склад учасників спору та підстави, якими обґрунтовується відповідна вимога. Справи у спорах про визнання недійсними рішень органів управління господарського товариства за позовом особи, яка не є акціонером або учасником товариства, у тому числі таким, що вибув, не належать до спорів, що виникають з корпоративних відносин. Судам необхідно враховувати, що рішення загальних зборів учасників (акціонерів) та інших органів господарського товариства є актами, оскільки ці рішення зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання господарських відносин, і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. У зв'язку з цим, підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути: порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства; позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь.

Для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову. Право на звернення до суду з позовом про визнання недійсними рішень органів управління товариства мають лише ті його акціонери (учасники), які були акціонерами (учасниками) на дату прийняття рішення, що оскаржується. Вимоги акціонера (учасника) товариства про визнання недійсним рішення органу управління товариства не підлягають задоволенню, якщо на момент його прийняття позивач ще не набув права власності на акції чи частку в статутному капіталі товариства, оскільки його корпоративні права не могли бути порушеними.

Право безпосередньої участі у TOB або ТДВ третя особа набуває тільки з моменту вступу до товариства, що має бути підтверджено відповідним рішенням загальних зборів учасників товариства.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про господарські товариства» акціонерне товариство, товариство з обмеженою і товариство з додатковою відповідальністю створюються і діють на підставі статуту, повне і командитне товариство - засновницького договору. Установчі документи повинні містити відомості про вид товариства, предмет і цілі його діяльності, склад засновників та учасників, найменування, розмір та порядок утворення статутного (складеного) капіталу, порядок розподілу прибутків та збитків, склад та компетенцію органів товариства та порядок прийняття ними рішень, включаючи перелік питань, по яких необхідна кваліфікована більшість голосів, порядок підписання установчих документів, порядок внесення змін до установчих документів та порядок ліквідації і реорганізації товариства.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, зокрема, перелік засновників (учасників) юридичної особи: прізвище, ім'я по батькові (за наявності), дата народження, країна громадянства, місце проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності), серія та номер паспорта, якщо засновник - фізична особа; найменування, країна резидентства, місцезнаходження та ідентифікаційний код, якщо засновник - юридична особа; відмітка про закінчення повноважень засновника громадського формування у зв'язку з державною реєстрацією.

Тобто, статус учасника товариства з обмеженою відповідальністю може бути підтверджений відповідним рішенням загальних зборів учасників товариства, статутом товариства, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Суди обґрунтовано виходили з того, що позивачем не долучено до матеріалів справи жодних доказів, які підтверджують набуття статусу учасника ТОВ «Облагробуд-Львів», а з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вбачається, що позивач ОСОБА_1 у переліку учасників відсутня, а тому ОСОБА_1 не є учасником TOB «Облагробуд-Львів», а рішення загальних зборів учасників TOB «Облагробуд-Львів» оформлене протоколом від 14 листопада 2007 року № 2, яке є актом ненормативного характеру (індивідуальним актом), не стосується прав чи обов'язків позивача.

Крім того, рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи не є правочинами в розумінні статті 202 ЦК України. До цих рішень не можуть застосовуватися положення статей 203, 215 ЦК України, які визначають підстави недійсності правочину, і, відповідно, правові наслідки недійсності правочину за статтею 216 ЦК України.

З наведеного вбачається, що положення ЦК України щодо недійсності правочинів не застосовуються до рішень загальних зборів учасників товариства, оскільки останні не є правочинами, а тому позивач безпідставно посилається на вказані норми закону в заяві.

Статтею 203 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Отже, правочин - правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб'єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами недійсності правочинів не можна визнати недійсними документи, які за своїм змістом не є правочинами, зокрема, акт приймання-передачі, який посвідчує лише факт передачі речі, а не є юридичним фактом, який тягне набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Встановивши, що акт приймання-передачі нежитлових приміщень від 29 січня 2008 року за своїми ознаками до правочинів не відноситься, оскільки засвідчує тільки факт передачі однією стороною та прийняття іншою стороною нерухомого майна, що не спрямовано на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального права та дійшли обґрунтованого висновку про те, що підстави для визнання недійсним акт приймання-передачі нежитлових приміщень відсутні.

Суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що процедура паювання включає в себе такі основні етапи: 1) створення комісії та затвердження положення про комісію; 2) визначення категорій осіб, які мають право на майновий пай, та розрахунок їх індивідуальних трудових внесків; 3) проведення повної інвентаризації майна; 4) формування переліку майна підприємства (в тому числі, майна, яке не підлягає паюванню) та майна пайового фонду; 5) Визначення розмірів індивідуальних майнових паїв; 6) видача свідоцтва про право власності на майновий пай члена підприємства.

Пунктом 2 Методики уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів колективних сільськогосподарських підприємств, у тому числі реорганізованих, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177, передбачено, що майновий пай - це частка майна члена підприємства у пайовому фонді, виражена у грошовій формі та у відсотках розміру пайового фонду. Тобто, власнику майнового паю належить частка не у всьому майні підприємства, а лише у тому майні, яке включене до пайового фонду.

Суди встановили, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2014 року у справі № 1328/7049/12 позов задоволено: зобов'язано об'єднання «Львівоблагропромбуд» створити комісію по паюванню і приватизації майна в порядку, визначеному додатком № 4 «Положення про паювання і приватизацію міжгосподарських підприємств і організацій», затвердженим ухвалою сесії Львівської обласної ради народних депутатів № 351 від 08 грудня 1993 року; надати позивачам майнові сертифікати на право приватної власності із зазначенням вартості майна у грошовому виразі, яким позов задоволено повністю.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 19 травня 2015 року у справі № 1328/7049/12, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2014 року скасовано в частині задоволення позовних вимог про видачу позивачам майнових сертифікатів на право приватної власності із зазначенням вартості майна у грошовому виразі та ухвалено нове про відмову у позові в цій частині. У решті рішення залишено без змін.

На виконання рішення об'єднанням «Львівоблагропромбуд» у газеті «Високий замок» від 23 жовтня 2015 року перший раз, а від 22 грудня 2015 року вдруге, розміщене оголошення, відповідно до якого об'єднання «Львівоблагропромбуд» для створення комісії з паювання і приватизації майна повідомляло про необхідність делегувати уповноважених представників засновників колективів міжгосподарських підприємства і організацій, органів приватизації в АПК на загальні збори, які відбудуться о 12 год. 25 лютого 2016 року за адресою: м. Львів, пр. В. Чорновола, 67 каб. 305.

Встановивши, що відбувається створення комісії по паюванню і приватизації майна, тобто процедура паювання ще не розпочалася, і відповідно не відбулися подальші етапи паювання, зокрема, такі як визначення категорій осіб, які мають право на майновий пай, проведення повної інвентаризації майна та визначення майна, що входить до пайового фонду тощо, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що нежитлові приміщення загальною площею 1 231,8 кв. м. які знаходяться за адресою: м. Львів, пр. В. Чорновола, 67, станом на 2008 рік не входили і не можуть входити до пайового фонду, і об'єднання «Львівоблагропромбуд» відповідно до повноважень, визначених його статутом та установчим договором, має право розпоряджатися вказаним майном.

Доводи касаційної скарги про те, що ЛОКМО «Львівоблагропромбуд» затверджено внутрішні документи щодо паювання майна та визначено коло осіб, які мають право як члени трудового колективу апарату об'єднання (в тому числі пенсіонери) на майновий пай і позивач, як пенсіонер і член трудового колективу апарату, має право на одержання майнового паю; спірні нежитлові приміщення як і інше майно об'єднання належали до його пайового фонду, а право розпорядження пайовим фондом належало трудовому колективу; правління об'єднання не наділене правом розпорядження майном, в тому числі створення чи вступу до інших юридичних осіб та прийняття рішення про передачу їм внеску, а таке право має виключно Рада об'єднання; рішення про створення ТОВ «Облагробуд-Львів» є протиправним, Рада об'єднання такого рішення не приймала, а рішення Ради об'єднання від 14 листопада 2007 року № 335 сфальсифіковане, скасоване в судовому порядку; ТОВ «Облагробуд-Львів» незаконно набуло та зареєструвало право власності на спірні нежитлові приміщення; висновки судів про те, що процедура паювання майна не розпочалася суперечить обставинам справи, оскільки рішеннями Ради об'єднання та зборами трудового колективу затверджено положення про паювання і приватизацію майна об'єднання, ведеться робота по створенню комісії, членам трудового колективу апарату об'єднання виплачувалися кошти в рахунок їх майнових паїв висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

Так, право власності на нежитлові приміщення загальною площею 1 231,8 кв. м, які знаходяться за адресою: м. Львів, пр. В. Чорновола, 67 за ТОВ «Облагробуд-Львів» визнано рішенням Господарського суду Львівської області від 09 жовтня 2008 року у справі № 12/174, яке набрало законної сили та відповідно до статті 129-1 Конституції України є обов'язковим до виконання.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При вирішенні справи суди правильно визначили характер правовідносин між сторонами, вірно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги), Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 квітня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 04 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська