Справа № 545/1114/19
Провадження № 2/545/39/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2020 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Потетій А.Г.

при секретарі Кудря А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 треті особи Сем`янівська сільська рада Полтавського району, Автоколектив «Гайок», про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 треті особи Сем`янівська сільська рада Полтавського району, Автоколектив «Гайок», про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, посилаючись на те, що 09 червня 1978 року , зареєструвала шлюб , із відповідачем - ОСОБА_2 , в Полтавському міському Палаці шлюбів, (свід. Про шлюб НОМЕР_1 ).

За час сумісного життя нами набуто спільне майно на загальну суму 477576,00 грн. 38 коп. Оскільки між сторонами виник спір щодо поділу майна, позивач змушена звертатися до суду із вимогами визнати за нею право власності на 1/2 частину подружнього майна.

Під час шлюбу сторони побудували житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , загальна площа будинку 148,3 м/кв., житлова площа 70,0 м/кВ., житловий будинок розташований на неприватизованій земельній ділянці 1800кв/м. В реєстрі нерухомого майна право власності на спірний будинок зареєстровано лише за відповідачем по справі - ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право власності (САС № НОМЕР_2 ) від 10.09.2010 року. Вказаний житловий будинок збудований сторонами спільно.

Окрім цього сторони внесли пайовий внесок в автогаражний кооператив «Гайок» і за власні кошти побудували гараж № 410, який є спільним майном подружжя. На підставі рішення № 559 от 19.09.1989 р., відповідачу дозволили розміщення гаражу в автоколективі «Гайок» і 06.06.2015 році виконком Київської міської ради видав ордер № 425 на гараж № 410, вартість будівельних матеріалів використаних на будівництво гаражу визначена експертним висновком в сумі 53400,00 грн.

Оскільки речі, на які позивач просить визнати за нею право особистої приватної власності, придбані нею та ОСОБА_2 , під час перебування у шлюбі, враховуючи те, що ці речі не є особистою приватною власністю відповідача, та те, що вартість речей, які вона просить виділити їй у приватну власність становить 238788,00грн ., а також визнати за нею право власності на 1/2 частину пайового внеску до автогаражного колективу.

Титульним власником спільного майна зареєстрований лише один співвласник ( на ім`я одного із подружжя в даному випадку на ім`я відповідача зареєстровано житловий будинок ), а моє право власності як іншого співвласника майна не підтверджене документально, тому враховуючи норм ст. 392 Цивільного кодексу України та позиції Верховного Суду України а (співвласник право власності якого не підтверджене документально) може в судовому порядку захистити своє суб`єктивно непідтверджене, невизнане, порушене чи оспорене право власності на частку в спільному майні

Враховуючи висновок судового експерта № 12-19 від 11.03.2019 року визначена вартість житлового будинку в АДРЕСА_1 в сумі 425176,00 грн, це загальна вартість всього будинку і визначена вартість не введеного в експлуатацію гаража.

Враховуючи викладене позивач змушена звернутись до суду з проханням визнати за нею право власності на 1/2 частину майна, що є спільним майном подружжя, а саме: житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , загальна площа будинку 148,3 м/кв., житлова площа 70,0 м/кв„ на частину пайового внеску в автогаражний кооператив «Гайок» , а відповідно на 1/2 частину гаражу № 410 в автогаражному автоколективі «Гайок».

Також ОСОБА_2 подано зустрічний позов до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, в якому посилається на те, що 09.06.1987 року сторони зареєстровано шлюб Полтавським міським палацом шлюбів, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 .

На даний час шлюб між ними не розірвано, у Полтавському районному суді Полтавської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Крім зазначеного ОСОБА_1 в первісному позові, за час перебування у шлюбі ними набуто спільне майно на загальну суму 638000 грн., яке складається з двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 49,5 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м., вартістю 563200 грн., згідно висновку експерта №24-19 від 04.06.2019 року, а також іншого нерухомого майна, загальною вартістю 74800 грн.

Оскільки між ними виник спір щодо поділу майна, ОСОБА_2 вимушений звернутися до суду із зустрічним позовом та вимогою визнати за ним право власності на 1/2 частину майна, набутого у шлюбі.

31.07.1995 року ОСОБА_1 було отримано від підприємства, де вони на той час працювали, двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 49,5 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м.

Загальна ринкова вартість подібного об`єкта нерухомого майна, квартири АДРЕСА_3 , при умові задовільного технічного стану може складати 563200 грн.

Вказане підтверджується висновком експерта №24-19 від 04.06.2019 року, копія якого додається до позову.

Окрім цього, за час перебування у шлюбі ними було спільно придбане наступне майно, яке також підлягає розподілу:

- кондиціонер, придбаний у 2016 році, середньою вартістю на даний час 5000 грн.,

- спальний гарнітур «Свалява», придбаний у 1998 році, складається з ліжка, трюмо, 2 прикроватні тумби, шафи, оцінює в 7000 грн.,

- 4 килими ручної роботи, придбані у період 1990-1995 років, вартістю 3000 грн. кожен, загальною вартістю 12000 грн.,

- телевізор «Томсон» напівпровідниковий, оцінює в 1500 грн.,

- гарнітур-стінка «Мукачево-43», придбаний у 1996 році, оцінює у 7000 грн.,

- м`який шкіряний куточок, складається з дивану та 2-х крісел, придбаний у 2006 році, оцінює в 10000 грн.,

- телевізор «JVC», придбаний у 1996 році, оцінює в 1500 грн.,

- холодильних 2-х камерний іноземного виробництва, придбаний у 2012 році, оцінює в 6000 грн.,

- кухонний комбайн, придбаний в 2014 році, оцінює в 1500 грн.,

- електром`ясорубка, придбана у 2016 році, оцінює в 800 грн.,

- плита індукційна, придбана в 2015 році, оцінює в 5000 грн.,

- кухонний гарнітур, виготовлений на замовлення в 2017 році, який складається зі столів та шаф, вартістю 10000 грн.,

- пилосос іноземного виробництва, придбаний в 2016 році оцінює в 1500 грн.,

- пральна машина «Вірпул» придбана в 2016 році, оцінює в 6000 грн.,

- морозильна камера іноземного виробництва, придбана в 2016 році, оцінює в 4000 грн.,

- автомобіль «Славута» вартістю 20000 грн.

Надати суду більш повну характеристику зазначеного ним майна, яке підлягає розподілу не має об`єктивної можливості, оскільки не має до нього доступу з вини ОСОБА_1 , як і до належної їй та придбаної в шлюбі квартири.

Таким чином загальна вартість спільного рухомого майна, придбаного під час шлюбу, яке підлягає розподілу між сторонами становить 98800 грн., а з урахуванням квартири, вартістю 563200 грн., загальна вартість майна, яке також підлягає розподілу складає 662000 грн. (шістсот шістдесят дві тисячі грн.).

Оскільки речі, на які ОСОБА_2 просить визнати за ним право особистої приватної власності, придбані ним та ОСОБА_1 рід час перебування у шлюбі, враховуючи те, що ці речі не є особистою приватною власністю ОСОБА_3 , та те, що вартість речей, які він просить виділити йому у приватну власність становить 331000 грн., вважаю за необхідне визнати за мним право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_4 , а інші речі, які є неподільними, розділити наступним чином:

ОСОБА_2 виділити: спальний гарнітур «Свалява», вартістю 7000 грн., 2 килими ручної роботи, загальною вартістю 6000 грн., телевізор «Томсон» вартістю 1500 грн., м`який шкіряний куточок, вартістю 10000 грн., холодильних 2-х камерний іноземного виробництва, вартістю 6000 грн., плиту індукційну вартістю 5000 грн.,пилосос іноземного виробництва, вартістю 1500 грн., пральну машину «Вірпул» вартістю

6000 грн., морозильну камеру вартістю 4000 грн., а всього на загальну суму 47000 грн.

ОСОБА_1 виділити: кондиціонер вартістю 5000 грн., 2 килими ручної роботи, вартістю 6000 грн., гарнітур-стінку «Мукачево-43», вартістю 7000 грн., телевізор «JVC», вартістю 1500 грн., кухонний комбайн вартістю 1500 грн., електром`ясорубку вартістю 800 грн., кухонний гарнітур, вартістю 10000 грн., автомобіль «Славута» вартістю 20000 грн., а всього на загальну суму 51800 грн.

В подальшому ОСОБА_2 позов уточнив, та прохав:

-визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,17 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 вартістю 84766,08 грн.,

-визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 49,5 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м., яка є об`єктом спільної сумісної власності;

- розділелити рухомого майна, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя шляхом виділення ОСОБА_2 : спальний гарнітур «Свалява», вартістю 7000 грн., 2 килими ручної роботи, загальною вартістю 6000 грн., телевізор «Томсон» вартістю 1500 грн., м`який шкіряний куточок, вартістю 10000 грн., холодильних 2-х камерний іноземного виробництва, вартістю 6000 грн., плиту індукційну вартістю 5000 грн., пилосос іноземного виробництва, вартістю 1500 грн., пральну машину «Вірпул» вартістю 6000 грн., морозильну камеру вартістю 4000 грн., а всього на загальну суму 47000 грн., та виділенні ОСОБА_1 : кондиціонер вартістю 5000 грн., 2 килими ручної роботи, вартістю 6000 грн., гарнітур-стінку «Мукачево-43», вартістю 7000 грн., телевізор «JVC», вартістю 1500 грн., кухонний комбайн вартістю 1500 грн., електром`ясорубку вартістю 800 грн., кухонний гарнітур, вартістю 10000 грн., автомобіль «Славута» вартістю 20000грн., а всього на загальну суму 51800 грн.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 первісний позов підтримала, та прохала його задовольнити, в задоволенні зустрічного позову прохала відмовити, посилаючись на його безпідставність. Зокрема дала пояснення такі , що і у відзиві на зустрічний позов, а саме ОСОБА_2 має намір розділити, а саме квартиру АДРЕСА_5 , вказане житло не є спільним майном подружжя, бо право власності на вказане житло зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору дарування. Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України, лише майно яке набуте подружжям за час шлюбу належить дружині і чоловіку на праві спільної сумісної власності. Майно отримане у спадок і відповідно до договору дарування не може бути предметом розподілу як спільне майно подружжя.

Також в заяві про збільшення позовних вимог ОСОБА_2 просить суд розділити між ними земельну ділянку площею 0,17 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресом АДРЕСА_1 . Право власності на вказану земельну ділянку я отримала на підставі закону «Про приватизацію» рішенням Сем`янівської сільради Полтавського району № 283 від 26.12.2007 року . Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, відповідно до яких земельна ділянка одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації , є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно нажите подружжям у шлюбі а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Така правова позиція ВСУ у справі № 6-2710цс15, закріплена ст.6,17 ЗК України 1992 року, декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №15 «Про приватизацію земельних ділянок».

Окрім переліченого, майна відповідач-позивач бажає розділити майно, яке він зазначив у позові і яке ні би то знаходиться у позивача. Враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України, ч.. 1 Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.ч.6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення цих вимог ОСОБА_2 не надав жодного доказу до свого позову, про наявність вказаного майна, підтвердження його придбання, його реальну вартість, на час розгляду справи в суді і підтвердження місця перебування цього майна.

Враховуючи вимоги зустрічного позову і заяви про збільшення позовних вимог, вказане майно не є подружнім майном, а відповідно позовні вимоги безпідставні.

ОСОБА_2 та його представник в задоволенні первісного суду прохав відмовити,підтримав поданий раніше відзив, також прохав задовольнити в повному обсязі зустрічний позов.

Так ОСОБА_2 надав пояснення ті, що і у відзиві на позов, в яких послався на те, що дійсно з 09.06.1978 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_1 . На даний час Полтавським районним судом Полтавської області розглядається позов ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позивач ОСОБА_1 навмисно вводить в оману суд та умисно замовчує, що крім вказаного нею спільного майна подружжя, за час перебування у шлюбі нею 31.07.1995 року було отримано від підприємства, де вони на той час працювали, двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею -49,5 кв.м.,житловою площею 27,8 кв.м.

Загальна ринкова вартість подібного об`єкта нерухомого майна, квартири АДРЕСА_6 , при умові задовільного технічного стану може складати 563200 гри.

Вказане підтверджується висновком експерта №24-19 від 04.06.2019 року.

Оскільки позивач не допускає ОСОБА_2 до вказаної квартири останні 5 років, внаслідок чого він вимушений проживати у нелюдських умовах в недобудованому будинку на частину якого претендує позивач, то провести належну оцінку вказаної квартири, визначити її технічний стан та наявність всього майна, яке знаходиться в квартирі він не має об`єктивної можливості.

Крім квартири, яка є спільним майном подружжя та яку позивач не вказала в своєму позові, вважає, що розподілу підлягає також майно, яке знаходиться в квартирі та яке було придбано ними спільно за час перебування в шлюбі та яке також підлягає розподілу між ними на засадах розумності та справедливості.

Майно, яке знаходиться в квартирі, придбане ним та позивачем за час шлюбу та яке, відповідно, підлягає розподілу є:

- кондиціонер, придбаний у 2016 році, середньою вартістю на даний час 5000 грн,

- спальний гарнітур «Свалява», придбаний у 1998 році, складається з ліжка, трюмо, 2 прикроватні тумби, шафи, оцінює в 7000 грн.,

- 4 килими ручної роботи, придбані у період 1990-1995 років, вартістю 3000 грн. кожен, загальною вартістю 12000 грн.,

- телевізор «Томсон» напівпровідниковий, оцінює в 1500 грн.,

- гарнітур-стінка «Мукачево-43», придбаний у 1996 році, оцінює у 7000 грн.,

- м`який шкіряний куточок, складається з дивану та 2-х крісел, придбаний у 2006 році, оцінює в 10000 грн.,

- телевізор «JVC», придбаний у 1996 році, оцінює в 1500 грн.,

- холодильних 2-х камерний іноземного виробництва, придбаний у 2012 році, оцінює в 6000 грн.,

- кухонний комбайн, придбаний в 2014 році, оцінює в 1500 грн.,

- електром`ясорубка, придбана у 2016 році, оцінює в 800 грн.,

- плита індукційна, придбана в 2015 році, оцінює в 5000 грн.,

- кухонний гарнітур, виготовлений на замовлення в 2017 році, який складається зі столів та шаф, вартістю 10000 грн,,

-пилосос іноземного виробництва, придбаний в 2016 році оцінюю в 1500 грн.,

-пральна машина «Вірпул» придбана в 2016 році, оцінюю в 6000 грн,,

-морозильна камера іноземного виробництва, придбана в 2016 році, оцінюю в 4000 грн.,

-автомобіль «Славута» вартістю 20000 грн.

Надати суду більш повну характеристику зазначеного мною майна, яке підлягає розподілу ОСОБА_2 не має об`єктивної можливості, оскільки не має до нього доступу з вини позивача, як і до належної та придбаної в шлюбі квартири.

Таким, чином загальна вартість спільного рухомого майна, придбаного під час шлюбу, яке підлягає розподілу між сторонам становить 98800 грн., а з урахуванням квартири, вартістю 563200 грн., загальна вартість майна, яке також підлягає розподілу та яке не зазначено позивачем складає 662000 грн. (шістсот шістдесят дві тисячі грн.), що є значно більшою ніж вартість зареєстрованого за мною майна, зазначеного позивачем у своєму позові (477576,00 грн.), що підтверджує необґрунтованість та безпідставність заявленого позивачем позову.

Треті особи в судове засідання не з`явились, викликались належним чином.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Так, судом встановлено, що 09 червня 1978 року, ОСОБА_1 зареєструвала шлюб , із відповідачем - ОСОБА_2 , в Полтавському міському Палаці шлюбів, (свід. Про шлюб НОМЕР_1 ).

Під час шлюбу сторони побудували житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , загальна площа будинку 148,3 м/кв., житлова площа 70,0 м/кв., житловий будинок розташований на неприватизованій земельній ділянці 1800кв/м. В реєстрі нерухомого майна право власності на спірний будинок зареєстровано лише за відповідачем по справі - ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право власності (САС № НОМЕР_2 ) від 10.09.2010 року. Вказаний житловий будинок збудований сторонами спільно.

Окрім цього сторони внесли пайовий внесок в автогаражний кооператив «Гайок» і за власні кошти побудували гараж № 410, який є спільним майном подружжя. На підставі рішення № 559 от 19.09.1989 р., ОСОБА_2 дозволили розміщення гаражу в автоколективі «Гайок» і 06.06.2015 році виконком Київської міської ради видав ордер № 425 на гараж № 410, вартість будівельних матеріалів використаних на будівництво гаражу визначена експертним висновком в сумі 53400,00 грн.

Згідно ст. 57 ч. 1 Сімейного кодексу України Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя, визначені у статті 60 СК України).

Так, відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного, для правильного застосування ст. 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15.

Водночас, у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс 17 зроблено висновок про те, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 07 листопада 2018 року у справі №405/2391/15-ц та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так суд вважає тами що підтверджені належними та допустимими доказами твердження ОСОБА_1 викладені в письмових поясненнях саме те, що ОСОБА_2 має намір розділити,квартиру АДРЕСА_5 , вказане житло не є спільним майном подружжя, бо право власності на вказане житло зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору дарування.

Також в заяві про збільшення позовних вимог ОСОБА_2 просить суд розділити між сторонами земельну ділянку площею 0,17 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресом АДРЕСА_1 . Право власності на вказану земельну ділянку ОСОБА_1 отримала на підставі закону «Про приватизацію» рішенням Сем`янівської сільради Полтавського району № 283 від 26.12.2007 року . Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, відповідно до яких земельна ділянка одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації , є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно нажите подружжям у шлюбі а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Така правова позиція ВСУ у справі № 6-2710цс15, закріплена ст.6,17 ЗК України 1992 року, декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №15 «Про приватизацію земельних ділянок».

Окрім переліченого, майна ОСОБА_2 бажає розділити майно, яке він зазначив у позові і яке ні би то знаходиться у позивача:

- кондиціонер, придбаний у 2016 році, середньою вартістю на даний час 5000 грн,

- спальний гарнітур «Свалява», придбаний у 1998 році, складається з ліжка, трюмо, 2 прикроватні тумби, шафи, оцінює в 7000 грн.,

- 4 килими ручної роботи, придбані у період 1990-1995 років, вартістю 3000 грн. кожен, загальною вартістю 12000 грн.,

- телевізор «Томсон» напівпровідниковий, оцінює в 1500 грн.,

- гарнітур-стінка «Мукачево-43», придбаний у 1996 році, оцінює у 7000 грн.,

- м`який шкіряний куточок, складається з дивану та 2-х крісел, придбаний у 2006 році, оцінює в 10000 грн.,

- телевізор «JVC», придбаний у 1996 році, оцінює в 1500 грн.,

- холодильних 2-х камерний іноземного виробництва, придбаний у 2012 році, оцінює в 6000 грн.,

- кухонний комбайн, придбаний в 2014 році, оцінює в 1500 грн.,

- електром`ясорубка, придбана у 2016 році, оцінює в 800 грн.,

- плита індукційна, придбана в 2015 році, оцінює в 5000 грн.,

- кухонний гарнітур, виготовлений на замовлення в 2017 році, який складається зі столів та шаф, вартістю 10000 грн,,

-пилосос іноземного виробництва, придбаний в 2016 році оцінюю в 1500 грн.,

-пральна машина «Вірпул» придбана в 2016 році, оцінюю в 6000 грн,,

-морозильна камера іноземного виробництва, придбана в 2016 році, оцінюю в 4000 грн.,

-автомобіль «Славута» вартістю 20000 грн.

Однак ОСОБА_2 не надано жодного доказу на те, що перераховане майно взагалі існує.

З огляду на викладене, суд вважає безпідставними а тому такими, що не підлягають до задоволення позовні вимоги ОСОБА_2 про:

-визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,17 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 вартістю 84766,08 грн.,

-визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 49,5 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м., яка є об`єктом спільної сумісної власності;

Та такими , що не підлягають до задоволення у зв`язку з недоведеністю позовні вимоги про:

- розділення рухомого майна, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя шляхом виділення ОСОБА_2 : спальний гарнітур «Свалява», вартістю 7000 грн., 2 килими ручної роботи, загальною вартістю 6000 грн., телевізор «Томсон» вартістю 1500 грн., м`який шкіряний куточок, вартістю 10000 грн., холодильних 2-х камерний іноземного виробництва, вартістю 6000 грн., плиту індукційну вартістю 5000 грн., пилосос іноземного виробництва, вартістю 1500 грн., пральну машину «Вірпул» вартістю 6000 грн., морозильну камеру вартістю 4000 грн., а всього на загальну суму 47000 грн., та виділенні ОСОБА_1 : кондиціонер вартістю 5000 грн., 2 килими ручної роботи, вартістю 6000 грн., гарнітур-стінку «Мукачево-43», вартістю 7000 грн., телевізор «JVC», вартістю 1500 грн., кухонний комбайн вартістю 1500 грн., електром`ясорубку вартістю 800 грн., кухонний гарнітур, вартістю 10000 грн., автомобіль «Славута» вартістю 20000грн., а всього на загальну суму 51800 грн.

Такими , що підлягають до задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 про визнаня за нею право власності на:

Ѕ частину майна житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею будинку 148,3 м/кВ., житловою площею 70,0 м/кв., ;

Ѕ частину пайового внеску в автогаражному кооперативі «Гайок», та відповідно на Ѕ частину гаражу № 410 в автогаражному кооперативі «Гайок»..

Судові витрати підлягають стягненню зі сторін пропорційно до задоволених позовних вимог згідно ст..141 ЦПК України.

Зокрема за позовними вимогами ОСОБА_1 судові витрати які складаються із сплаченого судового збору в розмірі 2387грн.88коп. підлягають стягненню з ОСОБА_2 на її користь.

Понесені ОСОБА_1 витрати в розмірі 1500грн., пов`язаних з дослідженням експертом вартості майна, підлягають віднесенню за її рахунок оскільки вони понесені до розгляду справи в суді і відповідно без ухвали суду про призначення такого експертного дослідження.

Понесені ОСОБА_2 витрати, які складаються із сплаченого судового збору при подачі зустрічної позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог на загальну суму 4157 грн70коп. підлягають віднесенню за його рахунок.

Керуючись ст. ст. 3,319, 328,392, ЦК України, ст..57,60,69-71 СК України, ст.ст. 12,13, 78-80, 141, 258 268, 280-283, 284, 352 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) право власності на:

Ѕ частину майна житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею будинку 148,3 м/кВ., житловою площею 70,0 м/кв., ;

Ѕ частину пайового внеску в автогаражному кооперативі «Гайок», та відповідно на Ѕ частину гаражу № 410 в автогаражному кооперативі «Гайок».

Відмовити за безпідставністю в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про :

-визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,17 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 вартістю 84766,08 грн.,

-визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 49,5 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м., яка є об`єктом спільної сумісної власності;

Відмовити за недоведеністю в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про :

- розділення рухомого майна, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя шляхом виділення ОСОБА_2 : спальний гарнітур «Свалява», вартістю 7000 грн., 2 килими ручної роботи, загальною вартістю 6000 грн., телевізор «Томсон» вартістю 1500 грн., м`який шкіряний куточок, вартістю 10000 грн., холодильних 2-х камерний іноземного виробництва, вартістю 6000 грн., плиту індукційну вартістю 5000 грн., пилосос іноземного виробництва, вартістю 1500 грн., пральну машину «Вірпул» вартістю 6000 грн., морозильну камеру вартістю 4000 грн., а всього на загальну суму 47000 грн., та виділенні ОСОБА_1 : кондиціонер вартістю 5000 грн., 2 килими ручної роботи, вартістю 6000 грн., гарнітур-стінку «Мукачево-43», вартістю 7000 грн., телевізор «JVC», вартістю 1500 грн., кухонний комбайн вартістю 1500 грн., електром`ясорубку вартістю 800 грн., кухонний гарнітур, вартістю 10000 грн., автомобіль «Славута» вартістю 20000грн., а всього на загальну суму 51800 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею при зверненні до суду судовий збір в розмірі 2387грн.88коп..

Відмовити за безпідставністю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 понесених нею витрат в розмірі 1500грн., пов`язаних з дослідженням експертом вартості майна.

Сплачений ОСОБА_2 судовий збір при подачі зустрічної позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог на загальну суму 4157 грн70коп. віднести за рахунок ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржене до Полтавського Апеляційного суду через Полтавський районний суд на протязі тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його проголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення. В разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини рішення строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення віддруковане суддею власноручно та є оригіналом.

Суддя: А.Г.Потетій