БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/11/20
Справа № 356/423/19
Р І Ш Е Н Н Я(заочне)

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.01.2020 Березанський міський суд Київської області в складі

головуючого судді Голік Г.К.

з участю секретаря Бейгул Л.М.

позивача ОСОБА_1

представника третьої особи Верес Л.О.,Коломієць О.А.,Андрєєва С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Березань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Березанської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав.

В С Т А Н О В И В:

19.06.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вище вказаним позовом, посилаючись при цьому на те, що від спільного проживання з відповідачем по справі, мають малолітню доньку- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї дочки. З часу розлучення у 2008 році з дочкою не бачиться, її життям ,навчанням та здоров`ям не цікавиться, ніякої участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, має значну заборгованість зі сплати аліментів. На засіданні органу опіки та піклування Березанської міської ради Київської області, що проводилось 23.11.2017 року з приводу позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, відповідач не з`явився та не надав жодних доказів на підтвердження того, що він приймає участь у вихованні та утриманні своєї дитини.23.11.2017 року орган опіки та піклування Березанської міської ради Київської області прийняв необґрунтований та безпідставний висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 31.07.2019

відкрито провадження та призначено підготовче засідання .

Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 24.10.2019 року призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі, пославшись на обґрунтування викладені в позовній заяві.

Відповідач, в судове засідання не з`явився, викликався за останню відомою адресою вказаною позивачем в позовній заяві : АДРЕСА_1 . Відповідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м.Києві та Київській області та інформації відділу з питань реєстрації виконавчого комітету Березанської міської ради зареєстрованим не значиться.

Разом з тим відповідач викликався в порядкуч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Суд вважає за можливе розглянути заочно справу без відповідача з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів.

Представник третьої особи служби у справах дітей та сім`ї в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог вважає за неможливе позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3 .. Органу опіки та піклування не вдалось об`єктивно вивчити обставини справи з врахуванням того факту ,що місце проживання ОСОБА_2 не відоме, поштові повідомлення поверталися з відміткою за «терміном зберігання», можливо є поважні причини його неможливості спілкування з дитиною, а саме :зміна місця проживання, хвороба, перебування в «АТО».

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов не обґрунтованим і таким ,що не підлягає до задоволення.

В судовому засіданні встановлено.

За правилами статей 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Шлюб між сторонами розірвано 15 жовтня 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу(а.с.5)

Від шлюбу мають дитину- ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7)

Заочним рішенням Березанського міського суду Київської області від 14 вересня 2009 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 (а.с.6)

Відповідно до довідки Оболонського РВДВС міста Києва від 22.05.2019 року, загальна заборгованість ОСОБА_2 ,згідно з виконавчим листом №2-160 від 09.10.2009 року виданого Березанським районним судом Київської області, станом на 01.05.2019 року становить 206 010 грн.60 коп.(а.с.8-9)

Згідно бази розшуку МВС України ,яка надана позивачем у судовому засіданні , ОСОБА_2 значиться як особа, яка переховується від органів влади (а.с.54).

Свідок- ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що вона є класним керівником ОСОБА_3, яка навчається в 5 класі, щодо навчання дитини вона спілкується лише з мамою та бабусею, батька дитини вона не бачила ,не знає як він виглядає, до школи ніколи не приходив.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала ,що ОСОБА_2 забирав дитину в 2006 році 19 грудня після народження з лікарні. Працював в м. Києві приїжджав коли дитині було три місяці. Коли дитині було 9-10 місяців в 2007 році забрав свої речі, більше його не бачила. Він не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, з дитиною не спілкується, не цікавиться життям дитини.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що бачила ОСОБА_2 в 2006 році перед новим роком. З 2009 по 2011 роки не бачила. Будучи студенткою приїжджала на вихідні дні , відповідача не бачила. Їй не відомо чи спілкувався він з дитиною.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я ,дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною України.

Пунктами 1,2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено ,що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-ІУ рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

У рішенні у справі «Хант проти України » від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги , особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків(пункт 58).

Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінці (пункт 58).

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року(заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів так залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими(параграф 100).

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов"язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готування її до самостійного життя.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 164 СК України, яка передбачає підстави позбавлення батьківських прав, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Вказане свідчить ,що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктами 15,16,18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3»про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав(тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного,об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року,ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини ,яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року(заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів так залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими(параграф 100).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі №553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано,що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків.

Відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників ОСОБА_2 є боржником щодо стягнення аліментів.(а.с.53)

У постанові Верховного суду від 16 січня 2019 року в справі №199/5032/16-ц зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дітей факт стягнення на користь позивача аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема,пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено,що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона,він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок,що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце,коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання,підготовку до самостійного життя,зокрема: не забезпечують необхідне харчування, медичного догляду,лікування дитини,що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі,необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою , яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька(матері), так і для дитини.

Зважаючи на те,що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру,особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав,попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини(дітей) і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином,позбавлення батьківських прав допускається лише тоді,коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Позивач не надала в силу ст.ст. 77,81 ЦПК України належних та допустимих доказів того,що задоволення її позову і позбавлення відповідача його батьківських прав щодо малолітньої дитини сторін буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним своїми обов`язками,у зв`язку з чим не виконала свій процесуальний обов`язок щодо доведення тих обставин, на які вона посилалася при звернені до суду.

Суд критично оцінює і не бере до уваги письмові докази надані позивачем на підтвердження ,що нею не змінювалось місце проживання та телефон ( а.с. 34-40), по скільки дані письмові докази на містять прямих доказів, щодо винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.

Висновком органу опіки та піклування №223 від 23.11.2017 року органу опіки та піклування Березанської міської ради ,згідно якого було визнано недоцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5,6 статті 19 СК України). Разом з тим суд бере до уваги висновок органу опіки та піклування, зважаючи на те, що відмова мотивована тим ,що органу опіки та піклування не вдалося заслухати пояснення батька дитини, і об`єктивно вивчити обставини справи.

Зважаючи на те, що не вдалося заслухати пояснення батька ,орган опіки та піклування був позбавлений можливості з`ясувати причини такої поведінки відповідача умови його проживання не досліджував, про необхідність змінити ставлення до дитини не попереджував.

Під час розгляду справи ,з врахуванням всіх фактичних обставин справи судом не встановлено, що відповідач свідомо та умисно ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків. Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав на підставі статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, статті 164 СК України, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав, не надано.

Враховуючи викладене, керуючись керуючись ст.ст.2, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 141, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, ст.150,164,165,180 СК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ,паспорт серія НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (ІПН,паспортні дані не відомі,остання відома адреса проживання: АДРЕСА_1 ),третя особа орган опіки та піклування Березанської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав, відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в Київський апеляційний суд через Березанський міський суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення ,якщо його не скасовано , набирає законної сили після повернення апеляційної скарги,відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г. К. Голік