ЗОЛОЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
2/622/494/20
Справа № 622/1032/20 р.

16.12.2020 смт Золочів
Золочівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Чернової О.В.,
за участю секретаря Дмитренко А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Золочів Харківської області цивільну справу у порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу, - ВСТАНОВИВ:
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 25 червня 2020 у м. Харкові між нею та відповідачем по справі було укладено договір позики, за яким відповідач отримав грошові кошти в сумі 100000 гривень, що за згодою сторін станом на день укладення договору складає еквівалент 3753 доларів США, які він зобов`язався повернути у повному обсязі до 10.08.2020. За умовами договору ОСОБА_2 прийняв грошові кошти у власність та зобов`язався повернути у зазначений строк, крім того, він був вправі сплатити позичені гроші і раніше строку. У вищевказаний строк відповідач в порушення своїх зобов`язань позику не повернув, від повернення боргу ухиляється. У зв`язку із чим, на підставі ст. 625 та ч.1 ст.1050 ЦК України відповідач зобов`язаний сплатити 3% річних від простроченої суми за договором позики від 25.06.2020 року. Позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання умов укладеного договору позики відповідачем вона зазнала емоційних переживань та страждань, відчуває занепокоєння, нервозність, тривогу, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, вона вимушена заощаджувати, шляхом зменшення свого раціону харчування та витрат на себе та свою родину, у серпні планувала поїхати за кордон у відпустку з родиною та почати робити ремонт свого помешкання. У зв`язку з порушенням відповідачем своїх обов`язків вимушена була відмовитися від відпустки та ремонту. Розмір завданої моральної шкоди з урахуванням характеру завданих моральних страждань, ступеню вини відповідача, а також вимог розумності та справедливості, позивач оцінює у розмірі 20 000 гривень.
У судове засідання позивачка, представник позивачки не з`явилися. У поданих до суду клопотанні та заяві представник позивачки позов підтримав та просив його задовольнити, просив розглядати справу без його участі, надав згоду у разі неявки відповідача на заочний розгляд справи. Просив суд вирішити питання про розподіл судових витрат після надання документального підтвердження судових витрат не пізніше п`яти днів після розгляду справи по суті.
Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання відповідно до вимог ст.128 ЦПК України за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення з відміткою про вручення судової повістки, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. 16.12.2020 через електронну форму звернення громадян подав клопотання про відкладення розгляду справи та надати час для ознайомлення з матеріалами справи, про поважні причини неявки до суду та не ознайомлення із направленими на адресу його зареєстрованого місця проживання матеріалами позову не повідомив. Судом відмовлено у задоволенні даного клопотання, враховуючи приписи ч.7 ст.128, ст.ст.130, 131 223 ЦПК України, наявність в матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення ОСОБА_2 поштових відправлень 13.11.2020 року копії ухвали суду від 03.11.2020 року про відкриття провадження у справі та копії позову з додатками, 27.11.2020 року судової повістки на 16.12.2020 року.
Будь-яких інших заяв та клопотань, відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило.
Ухвалою суду від 16.12.2020 року постановлено здійснити розгляд справи у заочному порядку відповідно до вимог ч.1 ст.280 та ч.1 ст.281 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.
Враховуючи відсутність відзиву з боку відповідача на позов, суд встановлює наступні обставини справи на підставі наданих позивачем суду доказів.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 81 цього Кодексу.
Як вбачається з наданого позивачем оригіналу нотаріально посвідченого договору позики, складеного 25 червня 2020 року, ОСОБА_2 отримано у власність від ОСОБА_1 100000 гривень, що за згодою сторін складає еквівалент 3753 доларів США, строком по 10 серпня 2020 року, які позичальник зобов`язався повернути в строк, указаний в цьому договорі (а.с.64).
Факт підпису договору відповідачем під час розгляду справи не спростований.
Строк повернення позивачеві боргу минув, відповідачем позивачеві борг не повернуто, тому позивач вправі вимагати від відповідача повернення боргу в судовому порядку.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У відповідності до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
У відповідності до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Суд приймає до уваги наявність оригіналу боргового документу у кредитора, що свідчить про існування невиконаного зобов`язання.
Отже, відповідач взятих на себе за договорами позики зобов`язань щодо повернення боргу не виконав, а тому суд доходить висновку про наявність передбачених законом підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 100000 грн.,у зв`язку із чим позов в цій частині підлягає задоволенню.
Позивач також просить стягнути з відповідача на підставі приписів ст. 625 та ч.1 ст.1050 ЦК України 3% річних від простроченої суми за договором позики від 25.06.2020 року.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у договорі, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).
На день звернення до суду з 10.08.2020 по 02.10.2020 прострочка складає 54 дні, помножених на 3, поділених на 100 та поділених на 365, тобто 100000,00 гривень х 54 дні х 3:100:365=442,62 гривні.
Суд погоджується з наведеним у позовній заяві розрахунком та вважає, що з відповідача слід стягнути три проценти річних від простроченої суми за період з 10.08.2020 по 02.10.2020 в розмірі 442 гривні 62 копійки.,у зв`язку із чим позов в цій частині також підлягає задоволенню.
Що стосується вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, то вони задоволенню не підлягають з огляду на наступне.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази, які відповідають вимогам, зазначеним у ст.ст.76, 77 ЦПК України, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно із ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно з роз`ясненнями, наданими у п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001 року, № 1 від 27.02.2009 року, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до ст. 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.
Наслідки порушення договору позичальником встановлені ст. 1050 ЦК України, якою не передбачено такого виду відповідальності, як відшкодування моральної шкоди.
Укладений між сторонами у справі договір позики також не містить цього виду цивільної відповідальності.
Отже, підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди відсутні.
Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 100442,63 х100 % /120442,62 = 83,3%; 1204,43 х 83,3% / 100 % = 1003,29 грн. Таким чином, з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1003,29 грн. Сума сплаченого судового збору за заяву про забезпечення позову в розмірі 420,40 грн. стягненню не підлягає, так як в задоволенні заяви було відмовлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 основну суму боргу за договором позики від 25.06.2020 року, що складає 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок, 3% річних від простроченої суми за договором позики від 25.06.2020 року, що складає 442 (чотириста сорок дві) гривні 62 копійки, а всього 100442 (сто тисяч чотириста сорок дві) гривні 62 копійки.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору за подачу позовної заяви в сумі 1003 (одна тисяча три) гривень 29 копійки.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Золочівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

В порядку п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються наступні реквізити сторін та інших учасників справи:

позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 18.12.2020.

Суддя О. В.Чернова