КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 361/8376/13-ц

номер провадження: 22-ц/824/12710/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Орел П.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2013 року у складі судді Сердинського В.С., у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т В С Т А Н О В И В:

У вересні 2013 року публічне акціонерне товариство «Альфа Банк» (далі - ПАТ«Альфа Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 01 червня 2007 року між акціонерним комерційним банком «ТАС - Комерцбанк» (далі - АКБ «ТАС - Комерцбанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №2615/0607/71-003 з подальшим внесенням змін та доповнень, за умовами якого банк надав позичальникові кредит в сумі 105 000 доларів США зі сплатою 9,5% річних за користування кредитом, на строк до 01 червня 2027 року. На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 01 червня 2007 року між АКБ «ТАС - Комерцбанк» та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір № 2615/0607/71-003-Z-3, за умовами якого остання передала в іпотеку банку належне їй майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 115,10 кв.м, з відповідними будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0,1292 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») був укладений договір купівлі - продажу прав вимог за кредитними договорами. У свою чергу 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» був укладений договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитним договором. Згідно вказаних угод від 25 травня 2012 року та від 15 червня 2012 року права вимоги за кредитним договором № 2615/0607/71-003 від 01 червня 2007 року перейшло до позивача ПАТ«Альфа Банк».

Позивач зазначав, що відповідач порушує умови кредитного договору, оскільки не сплачує проценти за користування кредитними коштами, не повертає чергові суми отриманого кредиту відповідно до встановленого графіку. У зв`язку з цим станом на 01 липня 2013 року загальна заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором від 01 червня 2007 року становить 83 885,20 доларів США, що еквівалентно 670 494 грн 41 коп., з яких: 79 853,55 доларів США, що еквівалентно 638 269 грн 43 коп. - заборгованість за кредитом; 3 833,76 доларів США, що еквівалентно 30 643 грн 24 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 197,89 доларів США, що еквівалентно 1 581 грн 74 коп. - пеня за користування кредитом.

З урахуванням наведеного, ПАТ«Альфа Банк» просило звернути стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок, загальною площею 115,10 кв.м, з відповідними надвірними будівлями та спорудами і земельну ділянку площею 0,1292 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» в рахунок погашення заборгованості в сумі 670 494 грн 41 коп., з яких: 638 269 грн 43 коп. - заборгованість за кредитом, 30 643 грн 24 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1 581 грн 74 коп. - пеня за користування кредитом, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2013 року позов ПАТ«Альфа Банк» задоволено.

В рахунок погашення заборгованості в сумі 670 494 грн 41 коп. за кредитним договором №2615/0607/71-003 від 01 червня 2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок, загальною площею 115,10 кв.м, з відповідними надвірними будівлями та спорудами: сарай - «Б», погріб - «В», літня кухня - «Г», гараж - «Д», вбиральня - «Є», альтанка - «Ж», колодязь - «К», тротуар - «Т», огорожа - «N», та земельну ділянку площею 0,1292 га, кадастровий номер :01:040:0009, призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_2 , на користь ПАТ «Альфа-Банк».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі, однак вважає, що оскаржуваним рішенням суду вирішено питання про її права та обов`язки,подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення суду, яким звернуто стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок, є підставою для виселення всіх мешканців, які зобов`язані на вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Вказує, що вона зареєстрована та постійно проживає у зазначеному будинку, що підтверджується копією її паспорта та довідкою про реєстрацію місця проживання. Тому вважає, що оскаржуване рішення суду впливає на її права та обов`язки, оскільки є підставою для її виселення та на вимогу іпотекодержателя або нового власника вона повинна буде звільнити житловий будинок протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги.

Зазначає, що суд першої інстанції помилково вважав, що між сторонами у справі виникли боргові зобов`язання, що позивач виконав свої обов`язки, надавши грошові кошти в кредит, а також що відповідач зобов`язання по поверненню кредиту не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню. Вказує, що у справі відсутні належні та допустимі докази переходу права вимоги за кредитним договором № 2615/0607/71-003 від ПАТ «Сведбанк» доПАТ«Дельта Банк», а в подальшому до позивача ПАТ «Альфа Банк». Також у справі відсутні достатні докази фактичного отримання ОСОБА_2 грошових коштів за кредитним договором № 2615/0607/71-003 та докази, що підтверджують заборгованість за цим кредитним договором. Наголошує, що ПАТ «Альфа Банк» було порушено порядок направлення досудової вимоги боржнику про погашення заборгованості за кредитним договором. Крім того, в оскаржуваному рішенні судом не зазначено спосіб реалізації предмета іпотеки.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2013 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року дану справу призначено до розгляду.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 з таких підстав.

Згідно п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у рішенні у справі «Белле проти Франції» («Bellet v. France», заява № 13343/87) від 04 грудня 1995 Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права». Як засвідчує позиція Європейського суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

У ст.129 Конституції України у числі основних засад судочинства зазначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та всіх судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; накладення обмежень дозволено за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватися з легітимною метою та зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ «Воловік проти України», «Креуз проти Польщі», «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі»).

Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine» заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).

Обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним з п.1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не має законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю мети, яку прагнуть досягти (рішення Європейського суду з прав людини «Тіннеллі та сини, Лтд та ін.», «Мак-Елдуф та інші проти Сполученого Королівства»).

Конвенція має на меті гарантію не теоретичних або ілюзорних прав, а практичних та ефективних. Особливо це стосується права на доступ до суду з огляду на визначене місце, яке посідає в демократичному суспільстві право на справедливий суд (рішення Європейського суду з прав людини «Ейрі проти Ірландії», «Аїт-Мугуб проти Франції»).

Реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Відповідно до положень ч.1 ст.17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Вказаній нормі кореспондуються приписи ч.1 ст.352 ЦПК України, згідно якої учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Конструкція ст.352 ЦПК України у системному тлумаченні з ч.1 ст.17 ЦПК України, з врахуванням принципу верховенства права, складовою якого є доступ до суду, дає підстави дійти висновку, що особи, які не брали участі у справі, мають право на апеляційний перегляд справи виключно у випадку, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

ЦПК України передбачено право осіб, які не брали участі у справі, подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, але при дотриманні певних умов.

Так, особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку, передбаченому ст.352 ЦПК України, повинна довести, наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Слід ураховувати, що судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав по права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, буде встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України, оскільки у такому випадку немає правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, а отже немає і суб`єкта апеляційного оскарження.

Близькі за змістом висновки викладені Верховним Судом у постанові від 14 серпня 2019 року у справі №62/112 та у постанові від 13 вересня 2019 року у справі № 916/914/19.

Відповідно до змісту ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 01 червня 2007 року між АКБ «ТАС -Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 2615/0607/71-003 (з подальшими змінами та доповненнями), за умовами якого банк надав позичальникові кредит в сумі 105 000 доларів США зі сплатою 9,5% річних за користування кредитом, на строк до 01 червня 2027 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 01 червня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір № 2615/0607/71-003-Z-3, за умовами якого остання передала банку в іпотеку належне їй майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 115,10 кв.м, з відповідними будівлями та спорудами і земельну ділянку площею 0,1292 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ«Дельта Банк» було укладено договір купівлі - продажу прав вимог за кредитними договорами. У свою чергу 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» було укладений договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитним договором. Згідно вказаних угод від 25 травня 2012 року та від 15 червня 2012 року права вимоги за кредитним договором № 2615/0607/71-003 від 01 червня 2007 року перейшло до позивача ПАТ«Альфа Банк».

Встановлено, що ОСОБА_1 не є стороною нікредитного договору № 2615/0607/71-003 від 01 червня 2007 року, ні укладеного на забезпечення його виконання іпотечного договору № 2615/0607/71-003-Z-3 від 01 червня 2007 року.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , зокрема, посилається на те, що оскаржуване рішення суду є підставою для виселення всіх мешканців, які зобов`язані на вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Вказує, що вона зареєстрована та постійно проживає у зазначеному будинку, а тому вважає, що оскаржуване рішення суду впливає на її права та обов`язки, оскільки є підставою для її виселення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ПАТ «Альфа Банк»не заявляв позовних вимог про виселення всіх мешканців із житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який є предметом іпотеки, вказані вимоги не були предметом судового розгляду та рішення суду по них не ухвалювалось.

Крім того, колегія суддів враховує, що у пункті 9.1 іпотечного договору передбачено, що іпотекодавець зобов`язаний не відчужувати предмет іпотеки, будь-яку його частину, не передавити його в найм, оренду, найом, користування на будь-яких інших підставах інших особам без попередньої письмової згоди іпотекодержателя.

З доданої до апеляційної скарги копії паспорта, виданого на ім`я ОСОБА_1 , вбачається, що 14 листопада 2007 року, тобто, після укладення іпотечного договору, ОСОБА_1 зареєструвала своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , який є предметом іпотеки.

Однак матеріали справи не містять доказів того, що іпотекодержатель за вказаним вище іпотечним договором надавав іпотекодавцю ОСОБА_2 попередню письмову згоду для реєстрації місця проживання ОСОБА_1 у цьому будинку.

Таким чином ОСОБА_1 не надала суду доказів того, що оскаржуваним рішенням суду вирішено питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Отже, враховуючи, що апеляційна скарга подана ОСОБА_1 , яка не є учасником даної справи і суд першої інстанції не вирішував питання про її права, свободи, інтереси чи обов`язки, апеляційний суд відповідно до приписів ст.362 ЦПК України закриває апеляційне провадження.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (ч.2 ст.362 ЦПК України).

Керуючись ст.362 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

У Х В А Л И В :

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2013 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: