Номер провадження: 22-ц/813/6361/20
Номер справи місцевого суду: 504/917/19
Головуючий у першій інстанції Добров П. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів колегії: Громіка Р.Д.,

Дрішлюка А.І.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

за участю: адвоката Щукіна О.С., що діє в інтересах ОСОБА_1 ,

переглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Щукіна Олександра Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 11 березня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:

19 березня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 19 березня 2019 року відкрито провадження по справі.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 19 березня 2019 року задоволено клопотання представника ОСОБА_4 в інтересах позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Накладено арешт на земельну ділянку площею 0,301 га, кадастровий номер :01:002:2453, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 ; на земельну ділянку площею 0,0346 га, :01:002:2454, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 ; на земельну ділянку площею 0,0346 га, :01:002:2452, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 ..

Заборонено суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, в тому числі нотаріусам, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, здійснювати проведення державної реєстрації будь яких прав та/ або їх обтяжень, вносити будь які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів щодо наступних об`єктів нерухомого майна: земельної ділянки площею 0,301 га, кадастровой номер :01:002:2453, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,0346 га, :01:002:2454, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,0346 га, :01:002:2452, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, задоволено клопотання про витребування доказів від Відділу надання адміністративних послуг Ширяївської районної державної адміністрації Одеської області інформацію з копіями документів, які послугували підставою для реєстрації за ОСОБА_1 право власності на земельні ділянки: ділянка площею 0,0346 га, кадастровий номер :01:002:2452, зареєстрована 15.11.2018р., номер запису про реєстрацію №29054471 за адресою: АДРЕСА_2 ; ділянка площею 0,0346 га, кадастровий номер :01:002:2454, зареєстрована 15.11.2018р, номер запису про реєстрацію №29054926 з присвоєнням адреси АДРЕСА_2 ; ділянка площею 0,0346 га, кадастровий номер :01:002:2453, зареєстрована 15.11.2018р., номер запису про реєстрацію №29055719 з присвоєнням адреси АДРЕСА_2 , оскільки саме цей орган здійснив реєстрацію права власності на земельні ділянки та у приватного нотаріуса Лиманського РНО Одеської області Орзіх Ю.Г. Договір купівлі продажу від 11.04.2018р. (орієнтована інформація серія та номер:309, виданий 11.04.2018) та усі документи що слугували підставою для його укладення, згідно якого ОСОБА_1 придбала у власність земельну ділянку площею 0,099 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 .

06 лютого 2020 року адвокат Щукін О.С. в інтересах ОСОБА_1 заявив клопотання про скасування заходів забезпечення позову накладених ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 19 березня 2019 року.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 11 березня 2020 року у задоволенні клопотання відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Щукін О.С. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити клопотання про скасування заходів забезпечення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Розгляд справи призначено на 15 грудня 2020 року, однак відповідно до розпорядження голови Одеського апеляційного суду про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року №12, у зв`язку з ускладненням епідеміологічної ситуації в м. Одесі та із підтвердженням у працівників Одеського апеляційного суду діагнозу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед співробітників та відвідувачів Одеського апеляційного суду та забезпечення безпечних умов праці працівникам суду тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки: помаранчевий або червоний, зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинити їх допуск до залів судових засідань.

Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Окрім того, згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Клопотань про відкладення розгляду справи від сторін не надходило.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 15 грудня 2020 року.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах вимог заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права.

У частинах 1 та 2 ст. 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 10 ст. 156 ЦПК України заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, і заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Разом з тим, вразі, якщо потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпаде або зміняться обставини, що зумовили його застосування, сторони у справі не позбавлені права звернутись до суду з питанням про скасування заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

У своїй позовній заяві ОСОБА_2 просить суд витребувати із незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,301 га, кадастровий номер :01:002:2453, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,0346 га, :01:002:2454, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,0346 га, :01:002:2452, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Також до суду було надано заяву представника ОСОБА_4 , що діє в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вище зазначені земельні ділянки та встановленням заборони суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, в тому числі нотаріусам, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, здійснювати проведення державної реєстрації будь яких прав та/ або їх обтяжень, вносити будь які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів щодо вказаних земельних ділянок.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9, викладених у п. 4 постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги (п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна від 03 червня 2016 року №5).

Одним з критеріїв обґрунтованості заяви про забезпечення позову є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення у майбутньому.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 19 березня 2019 року задоволено клопотання представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 про застосування заходів забезпечення позову.

Так, обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, сторона позивача посилалась на те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

06 лютого 2020 року адвокат Щукін О.С. в інтересах ОСОБА_1 надав до суду клопотання про скасування заходів забезпечення позову застосованих ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 19 березня 2019 року, обґрунтовуючи вимоги свого клопотання тим, що спірні земельні ділянки на праві приватної власності належать ОСОБА_1 , на вказаних ділянках побудовані відповідачем, ведені в експлуатацію та зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно два житлових будинки з господарськими будівлями та спорудами. Даних щодо вчинення дій на відчуження спірних ділянок в матеріалах справи немає, а тому немає підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки.

Скасування заходів забезпечення позову можливе у випадку, якщо потреба у забезпеченні позову з тих чи інших підстав відпаде або зміняться обставини, які зумовили їх застосування.

При цьому скасування таких заходів за положеннями ст. 158 ЦПК України ніяким чином не пов`язується із правильністю чи неправильністю їх вжиття, оскільки законність застосування цих заходів перевіряється у випадку оскарження відповідної ухвали в апеляційному порядку.

З виділених матеріалів справи вбачається, що на час розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння не була розглянута і спір не було вирішено, а відтак підстави для скасування заходів забезпечення позову відсутні.

Фактично наведені доводи апеляційної скарги щодо скасування заходів забезпечення позову з огляду на наведені у клопотанні адвоката Щукіна О.С. в інтересах ОСОБА_1 обставини, стосуються його намагання обґрунтувати неправомірність вжиття судом заходів забезпечення позову.

Проте, предметом апеляційного перегляду в даній справі є не питання правомірності вжиття судом заходів забезпечення позову, як помилково вважає скаржник, а наявність чи відсутність підстав для їх скасування.

Процесуальні дії суду щодо вжиття заходів забезпечення позову і їх скасування врегульовані окремими нормами, є різними за своїм юридичним змістом і за обставинами, які підлягають встановленню.

Відповідно до приписів частин 7-10 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи (ч. 7). Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (ч. 8). У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (ч. 9). У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду (ч. 10).

За змістом даних норм скасування заходів забезпечення позову пов`язане не із неправомірністю їх вжиття, як помилково вважає відповідач, а із результатами розгляду справи і вирішення спору по суті чи залишенням позову без розгляду, або закриття провадження у справі.

У випадку, якщо відповідач вважає ухвалу суду від 19 березня 2019 року щодо забезпечення позову незаконною, то він вправі оскаржити її у встановленому законом порядку, навівши відповідні аргументи. Намагання пов`язати обидва питання як щодо застосування заходів, так і щодо їх скасування, з боку відповідача недоречні та неправильні і суперечать процесуальному закону.

Отже, суд першої інстанції всебічно та повно з`ясував обставини, які мають значення для справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та правильно виходив з відсутності законних підстав для скасування вжитих заходів забезпечення позову.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та приймаючи до уваги ратифікацію Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23 лютого 2006 року, суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28 жовтня 2010 року, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення спірного процесуального питання.

Тому, законних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Щукіна Олександра Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 11 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 15 грудня 2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

А.І.Дрішлюк

Р.Д.Громік