Єдиний унікальний номер 234/1755/20
Номер провадження 22-ц/804/3080/20
Єдиний унікальний номер 234/1755/20 Головуючий у 1 інстанції Бакуменко А.В.
Номер провадження 22-ц/804/308020 Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 грудня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Корчистої О.І.

суддів: Космачевської Т.В., Мальованого Ю.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу №234/1755/20 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання на виробництві,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь»,

на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 14 серпня 2020 року,

встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Енергомашспецсталь», третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання на виробництві.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він працював з 01 серпня 2003 року по 19 червня 2019 року в умовах впливу шкідливих факторів, а саме в умовах перевищуючих гранично допустимий рівень фібро генного пилу, шуму, вібрації, фізичних навантажень.

У зв`язку із шкідливими і тяжкими умовами праці отримав хронічні професійні захворювання, висновком МСЕК від 24 вересня 2019 року йому первинно було встановлено 65% втрати працездатності, у зв`язку із професійним захворюванням, ІІІ група інвалідності. В результаті ушкодження здоров`я йому спричинено моральну шкоду, яка полягає у моральних переживаннях в зв`язку з ушкодженням здоров`я і необхідністю постійно лікуватися, порушено нормально життєві зв`язки, постійно відчуває больові відчуття, страждання, психологічний дискомфорт, постійна моральна тривога, тощо.

Просив суд стягнути з відповідача на його користь 65000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 14 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Енергомашспецсталь», третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання на виробництві, задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Енергомашспецсталь» моральну шкоду, завдану професійним захворюванням, в розмірі 65000 гривень. Стягнуто з ПАТ «Енергомашспецсталь» судовий збір в розмірі 840,80 гривень на користь держави.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі ПАТ «Енергомашспецсталь», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуально права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким зменшити розмір моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням ОСОБА_1 на 50 %.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивачем не зазначено, у чому саме полягає моральна шкода в даному випадку, яких моральних страждань зазнав позивач, які життєві зв`язки ним втрачені, яким чином позивач прикладає додаткових зусиль для організації свого життя та яким чином розраховано розмір відшкодування моральної шкоди.

У відповідності до статті 70 Постанови КМ України від 17.04.2019 року №337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», у разі підозри наявності в працівника хронічного професійного захворювання з метою встановлення діагнозу складається санітарно-гігієнічна характеристика у мов праці, що є одним з документів, з урахуванням якого вирішується питання про зв`язок хронічного професійного захворювання з впливом шкідливих і небезпечних факторів професійного захворювання з впливом шкідливих і небезпечних факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу.

Санітарно-гігієнічна характеристика умов праці ОСОБА_1 має висновок про умови праці лише на ПАТ «ЕМСС».

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

30 вересня 2020 року до Донецького апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 , в якому він просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. В обґрунтування відзиву зазначає, що після втрати 65% працездатності, він відрізняється від здорової людини, відбулись істотні вимушені зміні життєвих та виробничих стосунків, йому постійно потрібно лікуватись, він обмежений у виборі місця роботи, він змушений додавати змушений додавати додаткових зусиль для організації свого життя.

Працюючи довгий час на підприємстві він втратив більшу половину свого здоров`я, яке вже ніколи не відновиться. Свої заперечення ПАТ «Енергомашспецсталь» нічим не обґрунтовує.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на ПАТ «Енергомашспецсталь» з 01 серпня 2003 року на посаді обрубувача, в умовах впливу шкідливих чинників, 19 червня 2019 року звільнився з підприємства, що підтверджено трудовою книжкою.

У зв`язку з його захворюванням 26 липня 2019 року складено акт розслідування причин виникнення хронічного захворювання за формою П-4, в якому зазначено, що позивачу встановлено професійні захворювання: хронічний бронхіт ІІ ст.. в фазі затихаючого загострення , дифузний пневмосклероз, вібраційна хвороба ІІ ст., хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем пониження слуху - захворювання професійні, встановлені вперше.

24 вересня 2019 року ОСОБА_1 встановлено за сукупністю 65% втрати професійної працездатності 40% вібраційна хвороба, 20% хронічний бронхіт, 5% - приглухуватість, визнаний інвалідом третьої групи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга ПАТ «Енергомашспецсталь» підлягає залишенню без задоволення.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої виходив з того, що позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням в 68% з 24 вересня 2019 року та ІІІ групу інвалідності, чим спричинено моральну шкоду, тому відповідно до вимог статті 237-1 КЗпП України, роботодавець повинен відшкодувати завдану працівнику моральну шкоду.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають наявним в матеріалах справи письмовим доказам, встановленим обставинам та нормам матеріального закону.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Встановлено, що ОСОБА_1 працював на ПАТ «Енергомашспецсталь» з 01 серпня 2003 року на посаді обрубувача, в умовах впливу шкідливих чинників.

19 червня 2019 року ОСОБА_1 звільнився з підприємства, що підтверджено трудовою книжкою НОМЕР_1 . (а.с.8-10)

Згідно діагнозу медичного висновку Центральної-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного захворювання від 04 червня 2019 року, ОСОБА_1 , встановлено професійні захворювання: хронічний бронхіт другої стадії в фазі затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, вібраційна хвороба другої стадії, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху - захворювання професійні, встановлені вперше. (а.с.12)

У зв`язку з його захворюванням 26 липня 2019 року складено акт розслідування причин виникнення хронічного захворювання за формою П-4, в якому зазначено, що позивачу відповідно до п. 2 встановлено професійні захворювання: хронічний бронхіт другої стадії в фазі затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, вібраційна хвороба другої стадії, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху - захворювання професійні, встановлені вперше.

п. 18 Причина виникнення хронічного професійного захворювання пил переважно фібро генної дії з вмістом діоксину кремнію від 10 до 70%, максимально разові концентрації якого в повітрі робочої зони складали 6,0 16,0 мг/ м?, при ГДК=2 мг/ м? (третій клас третій ступінь шкідливості), локальна вібрація, корегований еквівалентний рівень якого складав 114-121 дБ, при ГДР = 112 дБ (за віброшвидкістю) (третій клас третій ступінь), виробничий шум, еквівалентний рівень якого складав 89-96 дБА, при ГДР = 80 дБА (третій клас третій ступінь).

Згідно п. 20 Особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи : ОСОБА_2 , начальник сталеварного цеху ПАТ «Енергомашспецсталь» - порушення п.603 ГОСТ12.1.005-88 Загальній санітарно-гігієнічні вимоги до повітря робочої зони; п. 7.3, 7.4 ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні вимоги виробничої загальної і локальної вібрації». (а.с. 17-18)

Із санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 28 березня 2019 року №102, затвердженої першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області С.В. Дрозд, вбачається, що відповідно до Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища. важкості та напруженості трудового процесу», затверджених Наказом МОЗ від 08 квітня 2014 року №248 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 6 травня 2014 року за №472/25249.), умови та характер праці обрубувача, зайнятого на обробленні лиття наждаком та вручну сталеварного цеху ПАТ «Енергомашспецсталь» відносяться за рівнем локальної вібрації-до третього класу третього ступеню; за концентрацією пилу у повітрі робочої зони - до третього класу третього ступеню; за концентрацією пилу у повітрі робочої зони - до третього класу третього ступеню; за концентрацією шкідливих речовин у повітрі робочої зони до третього класу першого ступеню; за рівнем шуму - до третього класу третього ступеню третього ступеню; за важкістю праці до третього класу другого ступеню шкідливості; за показниками мікроклімату до третього класу четвертого ступеню. (а.с. 14-16)

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертної комісією №062990 Серія 12ААБ від 06 вересня 2019 року ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності до 01 жовтня 2021 року, причина інвалідності професійне захворювання. (а.с. 11)

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги №086365 від 24 вересня 2019 Серія 12ААА ОСОБА_1 встановлено за сукупністю 65% втрати професійної працездатності 40% вібраційна хвороба, 20% хронічний бронхіт, 5% - приглухуватість, встановлена третя група інвалідності.

Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України право працівника на відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, провадиться у разі якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок про відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 встановлено за сукупністю 65% втрати професійної працездатності 40% вібраційна хвороба, 20% хронічний бронхіт, 5% - приглухуватість, визнаний інвалідом 3 групи. Позивач тривалий час перебував на лікуванні, стан його здоров`я залишається досить тяжким, в зв`язку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує лікування. Внаслідок професійних захворювань йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму.

Отже суд першої інстанції правильно виходив із того, що факт спричинення позивачу моральної шкоди доведено.

Як зазначено в пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до статей 23, 1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 3 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(далі - Постанова № 4), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За таких обставин, суд дійшов правильного висновку про наявність у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди, заподіяної здоров`ю.

Частинами першою, другою статті 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України).

При цьому, вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.

Тобто, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду, а саме: наявність моральних страждань працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, відповідно до вказаної норми за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 81 ЦПК України.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

За змістом статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказами, на підставі яких суд встановив наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є висновок Центральної-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного захворювання від 04 червня 2019 року, акт розслідування причин виникнення хронічного захворювання за формою П-4, санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 28 березня 2019 року №102, довідка до акта огляду медико-соціальною експертної комісією №062990 Серія 12ААБ від 06 вересня 2019, довідка про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги №086365 від 24 вересня 2019 Серія 12ААА ОСОБА_1 встановлено за сукупністю 65% втрати професійної працездатності 40% вібраційна хвороба, 20% хронічний бронхіт, 5% - приглухуватість, встановлена третя група інвалідності.

Невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем заподіяної працівнику моральної шкоди.

Такий висновок відповідає постанові Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц (провадження № 61-37529сво18).

Доводи апеляційної скарги про те, що не встановлено у чому саме полягають моральні страждання позивача, не заслуговують на увагу, оскільки сам факт втрати працездатності встановлення третьої групи інвалідності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Доказів, які б давали підстави для задоволення позовних вимог у меншому розмірі, відповідачем не надано.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції, з урахуванням глибини та ступеню моральних і фізичних страждань позивача, яких він зазнав та зазнає внаслідок професійного захворювання, встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності у розмірі 65%, характеру ушкодження здоров`я, що є незворотнім, а також з урахуванням принципів розумності і справедливості належним чином обґрунтував свої висновки щодо стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 65000 гривень, і цей розмір вважав таким, що відповідає глибині і ступеню моральних і фізичних страждань потерпілого.

Законних підстав для зменшення розміру визначеної судом першої інстанції моральної шкоди не має.

Вимоги позивача про стягнення моральної шкоди є обґрунтованими. Розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначений судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи з врахуванням вимог розумності і справедливості та у відповідності до вимог чинного законодавства (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом допущено порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Відтак, доводи апеляційної скарги щодо порушення норм матеріального права є безпідставними.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку виходячи із засад розумності, виваженості й справедливості, та відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства та обставинам справи.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і підстави для його скасування відсутні.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 14 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.І. Корчиста

Судді: Т.В. Космачевська

Ю.М. Мальований