09.12.2020 227/2854/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хандуріна В.В.

за участю секретаря судового засідання Соріної А.О.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди та понесених збитків,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, де зазначив, що з 03.12.2013р. перебуває на обліку в Добропільському об`єднаному управлінні ПФУ та отримує пенсію по інвалідності 3 групи внаслідок трудового каліцтва та профзахворювань. Неодноразово він звертався до відповідача для здійснення перерахунку його пенсії із урахуванням періоду проходження строкової служби в армії та періоду знаходження на інвалідності. Також неодноразово вимагав призначити йому пенсію за віком. Протягом декількох років вів листування з органом ПФУ, який відмовлявся зараховувати вищенаведені періоди до стажу за Списком №1 та у зв`язку із недостатністю пільгового стажу, що сам відповідач не враховував, відмовляв у призначенні пенсії за віком. Лише 24.03.2020р. ОСОБА_1 добився свого права шляхом переведення з пенсії за інвалідністю на пенсію за віком. Розрахунок останньої було проведено невірно, тому він звернувся із заявою про її перерахунок. Співробітники ПФУ визнали своїм листом, що розмір його пенсії обчислено з порушенням норм чинного законодавства та просили вибачення за завдані незручності. Тому з урахуванням цього листа вважає доведеним факт вчинення відповідачем відносно нього протиправної бездіяльності щодо незарахування до пільгового стажу усіх періодів, що віднесені законодавством до такого стажу, зокрема періоду проходження ним строкової служби в армії та періоду знаходження на інвалідності. Це призвело до невірного нарахування пенсії у грошовому еквіваленті. Це завдало позивачу моральні страждання, бо витрачав свої сили для відновлення своїх пенсійних прав, змушений був витрачати свій особистий час, а також кошти на оплату правової допомоги, принижено його честь і гідність, втратив надію на справедливість, що призвело до виникнення у нього емоційних, психологічних та нервових зривів. Протягом декількох років він не міг добитись справедливості та недотримував пенсію у повному обсязі, був змушений заощаджувати, щоб купувати ліки та все необхідне. Все це призвело до суттєвої зміни звичного укладу його життя, і потребує докладання додаткових зусиль для організації та поновлення його прав. У зв`язку з тим, що сам ПФУ не заперечує проти порушення права позивача на отримання пенсії, а також обґрунтовуючи в позові всі моральні страждання, ОСОБА_1 просить стягнути на його користь з держави в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 тис. грн., а також понесені ним з вини відповідача збитки у виді витрат на оплату професійних юридичних послуг на суму 2520 грн. і сплачений судовий збір в розмірі 840,8 грн.

В судовому засіданні заявлені вимоги позивач підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач Добропільське об`єднане управління ПФУ в Донецькій області не брав участі в судовому засіданні, надав відзив на позовну заяву, де просив відмовити у задоволенні позову. Вважають, що ані рішеннями, ані діями чи бездіяльністю при здійсненні своїх повноважень порушень вимог законодавства орган ПФУ та його посадові особи не допускали. У листі-відповіді, на який посилається позивач, дійсно Управління ПФУ приносить вибачення за завдані незручності, які виникли під час проведення масового перерахунку пенсії населенню автоматизованим способом за допомогою засобів програмного забезпечення, які невірно визначили показник середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні. Після пенсійна справа позивача була приведена у відповідність, перераховано та виплачено недоотримані пенсійні кошти за період березень-травень 2020 року в сумі 10543,3 грн. До того ж, позивач не довів належними доказами факт заподіяння моральної шкоди, не обґрунтував її розмір, не доведено причинний зв`язок між такою шкодою та протиправними діями відповідача. Також просять відмовити у стягненні понесених витрат на юридичні послуги і по сплаті судового збору.

Відповідач Державна казначейська служба України також своєю письмовою заявою просили розглянути справу у відсутність їхнього представника, у відзиві просили відмовити в задоволенні позовних вимог за їх необґрунтованості.

Заслухавши пояснення позивача, з`ясувавши позицію відповідачів, викладену у відзивах, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За статтею 56 Основного Закону, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно статті 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України, також незалежно від вини цієї особи.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями частин першої-третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно роз`яснень, які містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 вказаної Постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Так, надані позивачем письмові докази взагалі не містять підтвердження факту заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди, незаконності чи протиправності рішень, дій чи бездіяльності органу ПФУ та його посадових осіб, а також не доведено причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) заподіювача та шкодою, на яку посилається позивач.

З матеріалів справи вбачається, що єдиною підставою для відшкодування моральної шкоди позивач наводить лист відповідача, в якому орган ПФУ нібито зазначає, що розмір його пенсії було обчислено з порушенням норм чинного законодавства та у зв`язку з цим відповідач просив вибачення за завдані незручності (а.с.41-42)

Дані обставини, на які посилається позивач, не відповідають дійсності, оскільки у цьому листі пенсійний орган навпаки констатує, що пенсію ОСОБА_1 обчислено відповідно до вимог чинного законодавства.

Дійсно Управління ПФУ у своїй відповіді приносить вибачення за завдані незручності, які виникли під час проведення масового перерахунку пенсії населенню автоматизованим способом за допомогою засобів програмного забезпечення, які невірно визначили показник середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні. Після цього пенсійна справа позивача була приведена у відповідність, перераховано та виплачено недоотримані пенсійні кошти за період березень-травень 2020 року в сумі 10543,3 грн.

Однак доказів незаконності (протиправності) рішень, дій чи бездіяльності органу чи посадових осіб ПФУ внаслідок невірного нарахування чи перерахунку пенсії позивачем до суду не представлено.

З боку позивача також не було реалізоване в порядку адміністративного судочинства України право на судове розв`язання виниклого спору між ним та Управлінням Пенсійного фонду з приводу незаконності рішень або дій (бездіяльності) цього органу або його посадових осіб по нарахуванню і виплаті його пенсії.

До окружного адміністративного суду ОСОБА_1 з приводу визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності посадових осіб або ж органу відповідача не звертався, доказів цього суду не надано.

Тож протиправність суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат судами не встановлювалась.

Інші письмові докази, які б містили висновки про незаконність рішень, дій чи бездіяльності органу ПФУ, в матеріалах справи відсутні.

Отже, факт завдання моральної шкоди позивачу як фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень не підтверджено.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приймаючи до уваги, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту незаконності при нарахуванні та виплаті пенсії, пред`явлення вимоги про стягнення моральної шкоди як взаємопов`язаної із незаконністю рішення, дій або бездіяльності, що ніяким чином не було встановлено, є безпідставним.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами протиправну (незаконну) бездіяльність пенсійного органу, а тому за умов відсутності інших складових: наявність моральної шкоди, рішення, дія (бездіяльність) та причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) та шкодою, для виникнення зобов`язання відшкодування шкоди відповідно до вищеназваних вимог статей 23, 1173, 1174 ЦК України, підстави для задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди відсутні.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, у разі відмови в позові відсутні також підстави для стягнення понесених позивачем витрат на юридичні послуги і по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 259 ч.6, 258-268, 353-354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди та понесених збитків - відмовити повністю.

Вступна та резолютивна частини рішення суду проголошені в судовому засіданні 09 грудня 2020 року. Повний текст рішення складено 14 грудня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня отримання повного тексту цього рішення.

Головуючий суддя В.В. Хандурін

09.12.2020