КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 759/10617/18

Апеляційне провадження 22-ц/824/1377/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі Гойденко Д.В.

сторони

позивач Приватне акціонерне товариство

«Страхова компанія «АХА Страхування»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 квітня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Миколаєць І.Ю., у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

у липні 2018 року ПрАТ «СК «АХА Страхування» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останнього в порядку регресу сплачене страхове відшкодування у сумі 96 375,00 грн.

В обґрунтування позову зазначало, що 21.07.2016 між ПрАТ «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного комплексного страхування майна, відповідальності та від нещасного випадку № л49720ик6. Предметом договору страхування є, зокрема, квартира АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 21.06.2017 трапився страховий випадок, а саме, в результаті прориву труби холодного водопостачання в квартирі АДРЕСА_2 пошкоджено застраховане майно. Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості матеріального збитку розмір такого збитку складає 96 375 грн. За наслідком страхового випадку, ПрАТ «СК «АХА Страхування» 19.08.2017 здійснило виплату страхового відшкодування страхувальнику в розмірі 96 375,00 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01.04.2019 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «АХА Страхування» за заподіяні збитки 96 375,00 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував його доводи про відсутність вини у залитті квартири страхувальника. Вважає, що акт про залиття не підтверджує його вину у спричиненні збитків, оскільки у ньому вказано, що у квартирі виник прорив труби холодного водопостачання, проте не зазначено причини прориву, та не вказано в якому саме відрізку виник прорив. Страховий акт та звіт про оцінку матеріальних збитків також не підтверджують його вину у залитті квартири. До того ж ці документи складені без його участі, та він не міг надати свої пояснення та зауваження, які мали б бути враховані при їх складенні. Вважає, що розрив труби відбувся на відрізку між стояком та першою запірною арматурою і лічильником води, який знаходиться у зоні відповідальності КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва». Його клопотання про призначення експертизи для з`ясування цих питань судом відхилено та у рішенні суду про причини відхилення клопотання не зазначено. Вважає, що існує нагальна потреба в проведенні незалежної судової будівельно-технічної експертизи, з метою встановлення причин та місця прориву труби в квартирі відповідача.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Позивач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у його відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції, що 21.07.2016 між ПрАТ «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного комплексного страхування майна, відповідальності від нещасного випадку № л 49720ик6. Предметом договору страхування, є, зокрема, майнові інтереси пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим майном, відшкодування заподіяної ним шкоди життю, здоров`ю та/або майну третіх осіб внаслідок володіння страхувальником застрахованим майном; життя, здоров`я та працездатності застрахованої особи.

21.06.2017 близько 15:00 год. із застрахованим майном страхувальника - квартирою АДРЕСА_1 трапився страховий випадок - пошкодження застрахованого майна внаслідок залиття, а саме прорив труби холодного водопостачання в квартирі АДРЕСА_2 .

Згідно з договором дарування від 20.04.2008 квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 .

Страхувальник ОСОБА_2 мешкає у зазначеній квартирі та у ній зареєстрований.

Згідно розрахунку страхового відшкодування від 10.08.2017 до страхового акта № АХА2224467 від 18.08.2017 та звіту № ВА 170804-011 про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, завданого ОСОБА_2 становить 96 375 грн.

ПрАТ «СК «АХА Старахування» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 96 375, грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що залиття житлового приміщення відбулося з вини відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За обставинами справи встановлено, що 21.06.2017 внаслідок залиття застрахованої квартири настав страховий випадок та на виконання умов договору страхування позивач виплатив страхувальнику страхове відшкодування у сумі 96 375 грн.

Ні факту настання страхового випадку (залиття), ні розмір заподіяної шкоди відповідач не оспорює.

Апелянт посилається лише на відсутність своєї вини у вчиненні шкоди, вказуючи, що розрив труби відбувся на відрізку між стояком та першою запірною арматурою і лічильником води, який знаходиться у зоні відповідальності КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва».

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. (ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України).

За змістом цієї статті обов`язок відшкодувати заподіяну шкоду покладається на особу, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Положення ж ст. 1166 ЦК України містять вказівку на те, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За вказаних обставин відсутність своєї вини у вчиненні шкоди має довести відповідач.

Разом з тим, відповідач, отримавши 27.11.2018 позовну заяву разом з додатками та ухвалу суду про відкриття провадження, у якій, серед іншого, роз`яснювалося право подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня отримання ухвали, у встановлений судом строк ні відзиву, ні заперечень, ні будь - яких клопотань чи доказів проти вимог позивача не надав.

З пропуском строку, встановленого судом, більш ніж на три місяці у суді першої інстанції відповідач заявив клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи для вирішення питання про причини залиття. Оскільки таке клопотання заявлено з порушенням порядку, встановленого ЦПК України. Таке клопотання було відхилено.

З метою повного та всебічного розгляду справи, як виключення, на стадії апеляційного розгляду за клопотанням представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 ухвалою від 03.03.2019 призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. На розгляд експертів поставлено наступні питання: визначити причину залиття квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 , яке сталося 21.06.2017; встановити чи знаходиться місце прориву труби у квартирі АДРЕСА_2 до першої запірної арматури на відгалуженні від стояка (у разі її відсутності) трійника (врізки) включно чи після запірної арматури та яка причина розриву труби холодного водопостачання. Витрати по проведенню експертизи покладено на ОСОБА_1 .

01.10.2019 експертом КНІСЕ було направлено до суду клопотання про надання додаткових документів. Таке ж клопотання направлено і сторонам у справі та ОСОБА_1 , крім того, направлено рахунок на оплату експертизи.

На виконання клопотання експерта у судовому засіданні від представника ОСОБА_1 отримано технічний паспорт БТІ на квартиру АДРЕСА_2 ; проект на будівництво житлового будинку у по АДРЕСА_3 ; аксонометричну схему системи холодного водопостачання у секції житлового будинку по АДРЕСА_3 , де розташовані квартири АДРЕСА_4 . Відповідно до ухвали суду від 12.11.2019 зазначені документи передані експерту.

Проте попередню оплату експертизи ОСОБА_1 не здійснив.

12.12.2019 справа була повернута з КНІСЕ без висновку, оскільки не було здійснено попередню оплату експертизи.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Оскільки експертиза не була проведена з вини ОСОБА_1 , який не здійснив попередню оплату за проведення експертизи, інших доказів щодо причин залиття не надав, слід вважати, що відповідач не довів відсутність своєї вини у вчиненні шкоди, а відтак суд першої інстанції дійшов правильних висновків про законність та обґрунтованість позовних вимог.

Судом відхилено клопотання представника відповідача про повторне направлення справи на експертизи з посиланням на те, що ОСОБА_1 не отримав рахунок на оплату експертизи з таких підстав.

Так, до цього клопотання представника відповідача заявив клопотання про долучення до справи висновку експерта, який складено на замовлення самого відповідача від 05.11.2019. Колегіє суддів відмовлено у залученні такого доказу відповідно до положень ст. 367 ЦПК України.

Справа до суду з КНІСЕ повернулася 12.12.2019. Дані обставини вказують на те, що відповідач, заявивши клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, не мав наміру її оплатити, оскільки замовив проведення такої експертизи іншій експертній установі без повідомлення про це суд та позивача. Представник відповідача приймав участь у судовому засіданні при розгляді клопотання експерта про витребування додаткових доказів, надавав такі докази, а відтак достовірно знав про зміст клопотання експерта, та у разі, якщо рахунок на оплату за експертизу, з якихось причин експертом Казакову О.А. не направлено, то останній не мав жодних перешкод звернутися до експертної установи та оплатити вартість експертизи. Натомість дії останнього щодо звернення до іншої експертної установи у період, коли справа перебувала у КНІСЕ відповідно до ухвали суду про призначення експертизи за його ж клопотанням, вказують на те, що останній проігнорував вимоги ухвали суду та вимоги експерта.

Відтак доводи апеляційної скарги про те, що розрив труби відбувся на відрізку між стояком та першою запірною арматурою і лічильником води, який знаходиться у зоні відповідальності КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» не доведені належними доказами, а відтак не спростовують висновків суду.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 квітня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 22.01.2020.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик