Справа №243/7878/20
Провадження №2/243/2461/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Дюміної Н.О.

за участю:

секретаря судового засідання Прилуцької А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 6 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 Миколаївської міської ради Слов`янського району Донецької області про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Слов`янського міськарйонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Миколаївської міської ради Слов`янського району Донецької області про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем свого постійного проживання у селі Олександрівка Слов`янського району Донецької області помер її чоловік ОСОБА_4 , після смерті якого залишилась спадщина до складу якої входить право на земельну частку (пай), площею 6,6 га, яка зареєстрована у книзі сертифікатів КСП «Зоря» Слов`янського району Донецької області на ім`я його матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а він в свою чергу, як єдиний спадкоємець за законом, після її смерті прийняв спадщину, однак за життя не оформив своїх прав на зазначену спадщину та не отримав свідоцтво про право на спадщину за законом.

Вказує, що спадкоємцями за законом після смерті її чоловіка є вона та їх з померлим чоловіком діти ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Зазначає, що після смерті чоловіка, в передбачений законом строк, вона звернулась до державного нотаріуса Другої слов`янської державної нотаріальної контори Донецької області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), однак постановою державного нотаріуса від 08.09.2020 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва оскільки не надано документ, який підтверджує право власності на земельну частку (пай) ОСОБА_5 .

Позивач, посилаючись на те, що отримати іншим шляхом правовстановлюючий документ на вказане майно та оформити спадщину не має можливості, просила позов задовольнити, та в порядку спадкування за законом визнати за нею право на земельну частку (пай), площею 6,6 умовних кадастрових гектарів, розташованої на території Малинівської сільської ради Слов`янського району Донецької області (на теперішній час на території Миколаївської міської ради Слов`янського району), яка належала ОСОБА_5 на підставі сертифікату серії ДН, № 0072887, зареєстрованого в книзі видачі сертифікатів КСП «Зоря» Слов`янського району Донецької області та була прийнята після її смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до судового засідання не з`явилися, належним чином повідомлялись про час та дату судового розгляду, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, проти позовних вимог ОСОБА_1 не заперечували.

Представник відповідача Миколаївської міської ради Слов`янського району Донецької області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, рішення просив прийняти у відповідності до чинного законодавства.

Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

На підставі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованих Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), що положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє правило стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування.

У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) також

напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

В судовому засіданні достовірно було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем свого постійного проживання у селі Олександрівка Слов`янського району Донецької області помер чоловік позивачки ОСОБА_4 , що підтверджується відповідно свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , актовий запис № 283 (а.с.10), та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим виконкомом Черкаської селищної ради Слов`янського району Донецької області, актовий запис № 49 (а.с.13), після смерті якого залишилась спадщина до складу якої входить право на земельну частку (пай), площею 6,6 га, яка зареєстрована у книзі сертифікатів КСП «Зоря» Слов`янського району Донецької області на ім`я його матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим виконкомом Олександрівської сільської ради Слов`янського району Донецької області, актовий запис № 8, а він в свою чергу, як єдиний спадкоємець за законом, після її смерті прийняв спадщину, на підставі ст. 549 ЦК УРСР, подавши нотаріусу заяву про прийняття спадщини (а.с.39), однак за життя не оформив своїх прав на зазначену спадщину та не отримав свідоцтво про право на спадщину за законом.

Після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину прийняла його дружина ОСОБА_1 , (а.с. 27), а діти ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подали нотаріусу заяви про відмову від частки у спадковому майні після померлого батька. (а.с. 20,21).

Однак, документально оформити спадкове майно не представилося за можливе, у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно на ім`я матері спадкодавця.

Разом з тим, як вбачається з листа міськрайонного управління у Слов`янському районі та м. Слов`янську ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, державному нотаріусу Другої слов`янської державної нотаріальної контори № 662/116-20 від 11.08.2020 року відповідно до інформації з книги видачі сертифікатів КСП «Зоря», ОСОБА_5 було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДН № 0072887, зареєстрований за № 250, розміром 6,6 умовних кадастрових гектарів на території Малинівської сільської ради Слов`янського району Донецької області. (а.с.8).

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР (1963 року), яка регламентує порядок прийняття спадщини спадкоємцями, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2)якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Як було достовірно встановлено під час судового засідання, ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим виконкомом Олександрівської сільської ради Слов`янського району Донецької області, актовий запис № 8, а чоловік позивачки ОСОБА_4 , як єдиний спадкоємець за законом, після її смерті прийняв спадщину, на підставі положень ст. 549 ЦК УРСР подавши нотаріусу заяву про прийняття спадщини, однак за життя не оформив своїх прав на зазначену спадщину та не отримав свідоцтво про право на спадщину за законом.

Позивач ОСОБА_1 , є дружиною ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , а отже у відповідності до положень ч.1 ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

При обґрунтованій відмові нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Згідно ч.1 ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за законом відповідно до ст. 1258 Цивільного кодексу (ЦК) України.

У відповідності до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За правилами ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо

протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як вбачається з довідки Черкаської селищної ради від 08.07.2019 року № 02/19-3012 ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_4 на час відкриття спадщини. (а.с.23).

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно приписів ст. 25 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» та ст. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», право на земельну частку (пай) та право на земельну ділянку, яка виділена в натурі (на місцевості), можуть бути об`єктом спадкування.

В силу ч. 2 ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року, особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

З урахуванням зазначених вище вимог чинного законодавства, а також враховуючи те, що спадкодавець ОСОБА_4 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за життя не реалізувала своє право на відведення земельної частки(паю) в натурі (на місцевості), згідно належного його матері сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДН № 0072887, тобто не набув у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку, тому позивач, як спадкоємець за законом першої черги має право на визнання за нею визначеного майнового права.

На підставі ст. 2 Закону України « Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) », основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 року, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Як вбачається з п. 3.5 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом першої черги після смерті свого чоловіка, але через втрату правовстановлюючого документу на земельну частку (пай), який би підтверджував право спадкодавця на земельну частку (пай) розміром 6,6 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Миколаївської міської ради Слов`янського району, не може реалізувати своє право на спадкове майно, через відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, а також враховуючи вищевикладені докази в їх сукупності, відсутність заперечень з боку відповідачів, відсутність інших спадкоємців, які б заявили своє право спадщину та наявність заяв існуючих спадкоємців, які відмовились від прав на свої частки у спадковій масі, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст.15,16,256-257,260-261,267ЦК України, ст. 549 ЦК УРСР, ст.ст.4, 13, 81, 263-265 ЦПК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 Миколаївської міської ради Слов`янського району Донецької області про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_4 право на земельну частку (пай), площею 6,6 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території Малинівської сільської ради Слов`янського району Донецької області (на теперішній час на території Миколаївської міської ради Слов`янського району), яка належала ОСОБА_5 на підставі сертифікату серії ДН, № 0072887, зареєстрованого за №250 в книзі видачі сертифікатів КСП «Зоря» Слов`янського району Донецької області та була прийнята після її смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 17.12.2020 року.

Суддя Слов`янського

міськарйонного суду

Донецької області Н.О. Дюміна