ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/790/20 Справа № 199/4257/19 Суддя у 1-й інстанції - Богун О. О. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа управління - служба у справах дітей Амур- Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради, про заборону вчиняти певні дії

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Амур- Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради, про заборону вчиняти певні дії. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради від 17.05.2019 року №118/1 «Про затвердження висновку управління-служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для її тимчасового виїзду за межі України» затверджено висновок управління-служби у справах дітей від 07.05.2019 № 03/2094-1 про підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю, ОСОБА_3 , що дозволяє ОСОБА_3 самостійно вирішувати питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця. Позивача було сповіщено відповідачем про наміри виїзду відповідача разом зі спільною дитиною ОСОБА_4 до АР Крим у період з 25.06.2019 року по 25.07.2019 року з метою оздоровлення дитини, із чим позивач не погодився, зазначивши про те, що АР Крим є окупованою територією і є небезпечною для життя та здоров`я дитини, тому просив суд заборонити відповідачу виїзд спільної доньки ОСОБА_4 до АР Крим та інші країни без згоди батька (а.с. 2-5).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2019 року (справа № 199/4257/19, провадження № 2/199/2575/19) в порядку забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради, про заборону вчиняти певні дії, у вигляді заборони ОСОБА_3 вивозити дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за кордон.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (а.с. 71-75).

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 вказує на те, що рішення суду 1 інстанції є незаконним та необґрунтованим, а тому просить його скасувати (а.с.81-84).

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.1 ч.1ст. 374 ЦПК України,суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради від 17.05.2019 року №118/1 «Про затвердження висновку управління-служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для її тимчасового виїзду за межі України» затверджено висновок управління-служби у справах дітей від 07.05.2019 № 03/2094-1 про підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для її тимчасового виїзду за межі України.

Згідно із зазначеним висновком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, управлінням-службою у справах дітей встановлено, що дитина зареєстрована та проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 12).

Тобто, відповідач ОСОБА_3 за наявності рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради від 17.05.2019 року №118/1 «Про затвердження висновку управління-служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для її тимчасового виїзду за межі України» самостійно вирішує питання тимчасового виїзду дитини за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей.

Відповідач проінформувала позивача про її намір виїзду спільної дитини ОСОБА_4 у супроводі відповідача до АР Крим у період з 25.06.2019 року по 25.07.2019 року з метою оздоровлення, чого позивач не заперечує. (а.с. 13).

Судом також встановлено, що малолітня ОСОБА_4 , 2014 року народження, є дитина з інвалідністю до 18 років, що підтверджується посвідченням № 470, та має діагнози захворювання: помірна розумова відсталість з порушенням поведінки F 71.1. Психічні функції помірно порушені. Обмеження життєдіяльності 1 і 2 ступеня за категоріями: здатність до обслуговування, орієнтування, здатність до спілкування, контроль за своєю поведінкою, навчання, трудова діяльність «дитина-інвалід». (а.с. 11).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції зазначив, що вимоги позову не є обґрунтованими та позивачем неправильно визначено спосіб захисту.

З такими висновками суду погоджується й колегія суддів апеляційного суду, оскільки вони є обґрунтованими, відповідають встановленим обставинам по справі та зроблені з дотриманням норм процесуального права з застосуванням відповідних норм матеріального права.

Згідно ст. 150 та ч.1 ст.155 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р., за якою, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.2 ст.155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р., за якою, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положень ч.5 ст. 157 СК України той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Порядок розгляду питання органом опіки та піклування щодо підтвердження місця проживання дитини під час вирішення питання її тимчасового виїзду за межі України з метою, визначеною частиною п`ятою статті 157 Сімейного кодексу України (лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей) врегульовано Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, у п. 721 якого зазначено, у разі коли протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення/розпорядження рішення органу опіки та піклування про підтвердження місця проживання дитини не оскаржено, воно набирає законної сили і його копія, завірена в установленому порядку, видається заявнику для пред`явлення під час перетинання державного кордону України.

У справі «Хант проти України» (рішення від 07.12.2006) Європейський Суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27.11.1992), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).

При цьому, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (справа «Йогансен проти Норвегії», рішення від 07.08.1996).

Так з матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради від 17.05.2019 року №118/1 «Про затвердження висновку управління-служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для її тимчасового виїзду за межі України» затверджено висновок управління-служби у справах дітей від 07.05.2019 № 03/2094-1 про підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для її тимчасового виїзду за межі України.

Згідно вказаного висновку затвердженим рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, управлінням-службою у справах дітей встановлено, що дитина зареєстрована та проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 12).

ОСОБА_3 за наявності вище зазначеного рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради від 17.05.2019 року №118/1 «Про затвердження висновку управління-служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для її тимчасового виїзду за межі України» самостійно вирішує питання тимчасового виїзду дитини за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей.

Таким чином, зважаючи на вище викладені обставини та положення практики Європейського Суду з прав людини, колегія суддів зазначає, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо заборони ОСОБА_3 вивозити в окуповано державою агресором РФ АРК Крим та інші країни доньки ОСОБА_4 без згоди батька відсутні, оскільки наявне рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради від 17.05.2019 року №118/1 «Про затвердження висновку управління-служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для її тимчасового виїзду за межі України», яким фактично дозволено та дотримано процедуру вивезення дити за межі України. Рішення ж рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради від 17.05.2019 року №118/1 позивачем по справі не оскаржено.

Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд 1 інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення є незаконним чи не обґрунтованим, а лише зводяться до цитування норм чинного законодавства, трактування їх на власний розсуд та є повторюванням викладених у позові обставин, а тому колегія не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Оскільки, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України і його слід залишити без змін.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги слід покласти на особу, яка її подавала, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур- Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: