Постанова

Іменем України

10 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 394/33/18

провадження № 61-13845св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - фермерське господарство Баліцького Миколи Васильовича,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - реєстраційна служба Новоархангельського районного управління юстиції,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 20 березня 2019 року у складі судді Запорожець О. М. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 червня 2019 року у складі колегії суддів: Суровицької Л. В., Авраменко Т. М., Черненка В. В.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до фермерського господарства ОСОБА_2 (далі - ФГ Баліцького М. В.), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - реєстраційна служба Новоархангельського районного управління юстиції (далі - реєстраційна служба Новоархангельського РУЮ), про встановлення строку дії правочину та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до договору оренди земельної ділянки, укладеного 15 серпня 2007 року з ФГ ОСОБА_2 , її батько - ОСОБА_3 передав належну йому на праві власності земельну ділянку площею 4,1896 га, розташовану на території Скалівсько-Хутірської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області

в оренду фермерському господарству на строк 10 років. Державна реєстрація цього договору здійснена 15 серпня 2007 року в Новоархангельському відділі Кіровоградської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» (далі - Новоархангельський ВКРФ ДП «Центр Державного земельного кадастру»).

ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько помер. Як спадкоємиця після смерті батька, вона успадкувала вказану земельну ділянку та 12 грудня 2015 року отримала свідоцтво про право на спадщину. Після закінчення строку дії договору оренди землі відповідач їй земельну ділянку не повертає. Повідомив, що ОСОБА_3 01 грудня 2013 року уклав з фермерським господарством додаткову угоду, зареєстровану 14 грудня 2013 року реєстраційною службою Новоархангельського РУЮ, за умовами якої строк оренди продовжено на десять років.

Вважає, що додаткова угода передбачає лише збільшення розміру орендної плати, а не строку дії договору, оскільки у пункті 8 додаткової угоди передбачено строк оренди на десять років після реєстрації (перереєстрації) договору оренди земельної ділянки, а не додаткової угоди. Договір оренди землі зареєстрований 15 серпня 2007 року, тому строк його дії спливає 15 серпня 2017 року.

У зв`язку з цим, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила: встановити строк дії договору оренди земельної ділянки від 15 серпня 2007 року, укладеного між ОСОБА_3 та ФГ ОСОБА_2 , зареєстрованого 15 серпня 2007 року в Новоархангельському ВКРФ ДП «Центр Державного земельного кадастру» за № 5, до 15 серпня 2017 року; повернути у її власність земельну ділянку

з кадастровим номером :02:000:063 за актом приймання-передачі земельної ділянки.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 20 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 19 червня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.

Суди керувалися тим, що між ОСОБА_3 , батьком позивача, та

ФГ ОСОБА_2 укладено договір оренди землі, а пізніше додаткова угода до договору землі, які зареєстровані в установленому законом порядку. Договір оренди землі та додаткова угода до нього є чинними. Суд не наділений повноваженнями змінювати зміст договору, а саме встановлювати строк дії договору. Оскільки додатковою угодою сторони продовжили строк дії договору оренди земельної ділянки на десять років, строк договору спливає 14 грудня 2023 року, підстави для повернення відповідачем земельної ділянки відсутні.

Аргументи учасників справи

У липні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 20 березня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 червня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просила оскаржені судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди попередніх інстанцій змінили термін дії договору оренди землі, який не передбачено договором.

У жовтні 2019 року ФГ ОСОБА_2 подало відзив на касаційну скаргу,

в якому просить оскаржені судові рішення залишити без змін, касаційну скаргу - без задоволення, посилаючись на безпідставність її вимог.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 16 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що 15 серпня 2007 року між ОСОБА_3 , як орендодавцем, та ФГ ОСОБА_2 , як орендарем, було укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,19 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Скалівсько-Хутірської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області, терміном на 10 років, який 15 серпня 2007 року зареєстрований в Новоархангельському ВКРФ ДП «Центр Державного земельного кадастру» за № 5.

Пунктом 36 договору оренди землі передбачено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

01 грудня 2013 року між ОСОБА_3 , як орендодавцем, та ФГ ОСОБА_2 , як орендарем, було укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 15 серпня 2007 року, в якій передбачено внесення зміни у пункт 8 - продовжити строк оренди на десять років після реєстрації (перереєстрації) договору оренди земельної ділянки та змінити пункт 9, встановивши щорічну орендну плату у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Пунктом 3 додаткової угоди передбачено, що ця додаткова угода набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації.

Державна реєстрація додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 15 серпня 2007 року здійснена 14 грудня 2013 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

12 грудня 2015 року ОСОБА_1 , донька ОСОБА_3 , успадкувала зазначену земельну ділянку.

Згідно з пунктом 40 договору оренди землі від 15 серпня 2007 року перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які

ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про оренду землі» (тут

і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Частиною першою статті 30 цього Закону передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.

До особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває

у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки (частина перша статті 148-1 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження

№ 61-30435сво18) міститься висновок, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору

в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження

№ 61-11сво17) зроблено висновок, що у «відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять,

а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох)

є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш

в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року в справі № 500/6738/16-ц (провадження № 61-41707св18) вказано, що «перекваліфікація відповідного договору може мати місце, зокрема, при: (а) недійсності договору (зокрема, удаваності договору); (б) тлумаченні змісту договору. Перекваліфікація договору можлива тільки в тих випадках, коли вона відбувається в межах спору, що стосується такого договору. Саме такий висновок зумовлений тим, що по своїй суті перекваліфікація направлена на з`ясуванні справжньої волі сторін договору, який перекваліфіковується в інший. А це, відповідно, можливо зробити тільки

в рамках спору щодо такого договору».

Встановивши, що договір оренди земельної ділянки та додаткова угода до нього є чинними, додатковою угодою від 01 грудня 2013 року сторони саме продовжили строк оренди земельної ділянки на десять років, суди зробили правильний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 20 березня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

М. Ю. Тітов