ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1469/20 Справа № 201/9557/18 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів та передання в управління предмета іпотеки та виселення,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

04 вересня 2018 року 2018 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів та передання в управління предмета іпотеки та виселення. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 11 лютого 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» (найменування якого було змінено на ПАТ «ОПТ Банк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ML-308/025/2008, згідно з яким боржник отримала кредит у розмірі 100000 доларів США строком до 13 лютого 2023 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 11 лютого 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки № PML-308/025/2008, за умовами якого в іпотеку банку ОСОБА_2 передала належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . 18 березня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договори купівлі-продажу кредитного портфелю та договорів іпотеки, відповідно до якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло право вимоги за кредитним договором № ML-308/025/2008 від 11 лютого 2008 року та договором іпотеки № PML-308/025/2008 від 11 лютого 2008 року. Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2013 року, яке набрало законної сили, було задоволено позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 та стягнуто з останньої заборгованість за кредитним договором № ML-308/025/2008. У червні 2014 року колишнім працівником ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ОСОБА_3 було видано ОСОБА_2 довідку про відсутність заборгованості (у зв`язку із погашенням боргу) за кредитним договором № ML-308/025/2008 від 11 лютого 2008 року та про припинення іпотеки та заборони за договором іпотеки № PML-308/025/2008 від 11 лютого 2008 року, реєстровий №1035. Представник позивача зазначає, що такі дії колишнього працівника позивача були неправомірними, оскільки грошове зобов`язання за кредитним договором не виконано. По факту незаконної розтрати іпотечного майна було відкрито кримінальне провадження №0000640, досудове розслідування якого на даний час триває. На сьогоднішній день власником іпотечного майна є ОСОБА_4 , на підставі договору купівлі-продажу від 10 березня 2016 року. Отже, оскільки зобов`язання за кредитним договором не виконано, позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_4 , шляхом проведення прилюдних торгів, передати позивачу в управління предмет іпотеки, виселити з предмета іпотеки всіх мешканців та зареєстрованих осіб та стягнути з ОСОБА_4 судові витрати (а.с. 2-7).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2019 року у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів та передання в управління предмета іпотеки та виселення - відмовлено (а.с.213-217).

В апеляційній скарзі ТОВ ОТП Факторинг Україна посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.219-224).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що 05 квітня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ML-308/025/2008, згідно з яким ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 100000 доларів США, строком до 13 лютого 2023 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 5,99 % річних (а.с. 8).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 11 лютого 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки № PML-308/025/2008, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кошляк Н.Е., реєстровий № 29. Предметом іпотеки за цим договором є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить іпотекодавцю на праві власності (а.с. 13-15).

18 березня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі- продажу кредитного портфелю, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором № ML-308/025/2008 від 11 лютого 2008 року (а.с. 17-25).

Також, 18 березня 2011 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло права вимоги за договорами іпотеки, в тому числі за договором іпотеки № PML-308/025/2008 від 11 лютого 2008 року (а.с. 26-28).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд 1 інстанції виходив з того, що позовні вимоги є не доведеними та не обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 1ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а відповідно до ч. 3 ст. 33 цього ж Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Як вбачається з матеріалів справи, всупереч законодавству, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2013 року у справі № 206/60/13-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором ML-308/025/2008 від 11 лютого 2008 року в розмірі 125463,26 доларів США (гривневий еквівалент за курсом НБУ станом на 08 серпня 2012 року становить 1002627,84 грн.) та судові витрати у розмірі 3441,00 грн. (а.с. 29-30).

Відповідно до довідки, виданої бухгалтером ТОВ «ОТП Факторинг Україна» № 1331 від 12 жовтня 2016 року ОСОБА_2 не здійснювала погашень заборгованості за кредитним договором № ML-308/025/2008 від 11 лютого 2008 року (а.с. 31).

Згідно до лисат-повідомлення від 10 червня 2014 року про відсутність заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № ML-308/025/2008 від 11 лютого 2008 року та припинення іпотеки від імені ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був підписаний ОСОБА_3 , який дійсно працював у позивача. По факту незаконної розтрати іпотечного майна було відкрито кримінальне провадження №0000640, проте відомості про стан розгляду такого кримінального провадження станом на день ухвалення даного рішення суду не надано.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2016 року у справі № 201/9994/16-ц у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Красота Т.О. про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2017 року вищевказане рішення від 13 грудня 2016 року було залишено без змін.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2018 року у справі №201/9993/16-ц позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки було залишено без розгляду.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 10 березня 2016 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Красотою Т.О., укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , останній належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 (108-110).

31 серпня 2018 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 , виданим Індустріальним районним у м. Дніпрі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (актовий запис № 522), копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 111). Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_7 , дружини ОСОБА_7 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26 вересня 2019 року по об`єкту нерухомого майна квартирі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , іпотеку припинено 13 червня 2014 року на підставі листа-повідомлення про припинення іпотеки, серія та номер: 1993/227/14, виданого: 10 червня 2014 року, видавник: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна». Подальшого поновлення іпотечних зобов`язань по даному об`єкту реєстр не містить.

Відповідно до п. 6.2 договору іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин:

-несплати боржником позивачу будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі;

-порушення іпотекодавцем будь-якого із зобов`язань за ст. 5 договору іпотеки;

-інших обставин, передбачених чинним законодавством України.

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель може задовольнити всі боргові зобов`язання, не сплачені позичальником, і вимоги стосовно повного відшкодовування всіх збитків, завданих порушенням позичальником його зобов`язань за договором іпотеки, а також всіх фактичних витрат, понесених позивачем у зв`язку із реалізацією його права (п. 6.1 іпотечного договору).

Врахувавши зазначені обставини, зокрема, що іпотеку припинено 13 червня 2014 року і подальшого поновлення іпотечних зобов`язань по даному об`єкту Державний реєстр не містить, суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду 1 інстанції, щодо відсутності підстав для задоволенні позовних вимог, оскільки при зверненні до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки позивачем не враховано той факт, що на даний час предмет іпотеки належить ОСОБА_1 , яка не має жодного відношення до кредитного договору № ML-308/025/2008 від 11 лютого 2008 року та договору іпотеки № PML-308/025/2008 від 11 лютого 2008 року, спірна квартира була придбана відповідачем на законних підставах, іпотечними зобов`язаннями даний об`єкт нерухомого майна з моменту його придбання відповідачем до теперішнього часу не обмежений.

Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на приписи ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» та на те, що суд 1 інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки на момент придбання ОСОБА_4 спірної квартири, іпотеку було припинено, а тому такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що запис від 13 червня 2014 року в Державному реєстрі Іпотек позивачем не оспорювався, відомостей протилежного в розпорядження суду надано не було.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: