ПОСТАНОВА
Іменем України

22 січня 2020 року м. Кропивницький

справа № 398/2547/18

провадження № 22-ц/4809/116/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Деменко О.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України,
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2019 року у складі судді Ніколаєва М.В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання незаконним рішення житлово-побутової комісії, зобов`язання поновити на квартирному обліку та виплатити грошову компенсацію замість належної житлової площі.
В обґрунтування позову зазначав, що у період з 02 грудня 1994 року по 04 липня 2011 року він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України та був звільнений з військової служби у відставку Збройних сил України (за станом здоров`я) згідно з наказом Командувача внутрішніх військ МВС України від 23 червня 2011 року № 68 о/с.
13 лютого 1995 року ним був поданий рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 про постановку на облік для одержання житлової площі (поліпшення житлових умов) у складі сім?ї в кількості двох осіб. 24 березня 1995 року на засіданні житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 було прийняте рішення, яким зараховано військовослужбовця ОСОБА_1 на квартирний облік військової частини НОМЕР_1 зі складом родини 2 особи та включено в список черговиків на загальних підставах.
08 лютого 2018 року житлово-побутова комісія військової частини НОМЕР_1 безпідставно ухвалила рішення, оформлене протоколом № 2, у відповідності до якого, на підставі п. 17 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень» (Постанова № 470 від 11.12.1984), перенесла дату постановки на квартирний облік позивача у складі родини - 2 особи, з моменту погіршення житлових умов протягом 5 років, з 24.03.1995 на 07.09.2017.
Позивач вважає рішення відповідача про перенесення дати постановки на квартирний облік незаконним, оскільки самостійно ним та членами його сім`ї штучне погіршення житлових умов не здійснювалось, а саме: шляхом проведення обміну займаного жилого приміщення за правилами, встановленими у ст. 79 Житлового кодексу Української РСР, займані ним разом із членами його родини житлові приміщення у будинку АДРЕСА_1 не псував та не руйнував, у приватній власності ні позивач, ні члени його родини житлові будинки, квартири (частини будинків чи квартир) не мали та відповідно під час перебування на квартирному обліку відчуження придатного і достатнього за розміром будинку чи квартири (частини будинку чи квартири) не здійснювали.
Згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями від 20.08.2004 за реєстровим номером 2070 власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 є брат позивача ОСОБА_2 , відповідно позивач разом з членами його родини проживають у цьому будинку за згодою останнього.
Крім того, в обґрунтування позовних вимог щодо стягнення грошової компенсації замість належної житлової площі позивач зазначив, що на підставі Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого постановою КМУ від 02.09.2015 № 728, 19.09.2017, на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 ним було подано заяву на виплату грошової компенсації замість належної йому житлової площі, нотаріально посвідчену згоду сина від 19.09.2017, та всі документи за переліком п. 11 Порядку.
У зв?язку з цим та на підставі п. 12 Порядку, житлово-побутова комісія військової частини НОМЕР_1 зобов`язана розглянути його заяву про згоду на отримання грошової компенсації та прийняти рішення про її надання, а командир військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України затвердити це рішення житлової комісії, а тому вважає, що фактичне неприйняття житлово-побутовою комісією відповідного рішення призвело до порушення його права на одержання, за його згодою, грошової компенсації замість належної житлової площі.
Позивач просив: 1) визнати незаконним рішення житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 від 08 лютого 2018 року, оформлене протоколом №2, щодо перенесення дати постановки на квартирному обліку майора запасу ОСОБА_1 у складі родини 2 особи з 24 березня 1995 року на 07 вересня 2017 року; 2) зобов`язати житлово-побутову комісію військової частини НОМЕР_1 та військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України поновити майора запасу ОСОБА_1 у складі родини 2 особи в пільговій черзі (право позачергового одержання житла) на отримання постійного житла з датою зарахування на квартирний облік 24 березня 1995 року; 3) зобов`язати житлово-побутову комісію військової частини НОМЕР_1 та військову частину НОМЕР_1 Національній гвардії України надати майору запасу ОСОБА_1 на підставі заяви від 19 вересня 2017 року на отримання грошової компенсації замість належної житлової площі та нотаріальної згоди члена родини сина ОСОБА_3 , грошову компенсацію замість належної житлової площі; 4) стягнути з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України понесені судові витрати в сумі 2114,40 грн.
Короткий зміст рішення суду
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07.08.2019 у справі закрито провадження в частині вимог до житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України. Суд дійшов висновку, що вона не є юридичною особою, а отже не може бути відповідачем у цивільній справі.
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2019 року позов задоволено частково. Визнано незаконним рішення житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 від 08 лютого 2018 року, оформлене протоколом №2, щодо перенесення дати постановки на квартирному обліку майора запасу ОСОБА_1 у складі родини 2 особи з 24 березня 1995 року на 07 вересня 2017 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України поновити майора запасу ОСОБА_1 у складі родини 2 особи в пільговій черзі (право позачергового одержання житла) на отримання постійного житла з датою зарахування на квартирний облік 24 березня 1995 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про стягнення судового збору.
Рішення мотивоване тим, що відповідно до чинного законодавства позивач вважається таким, що має право на поліпшення житлових умов як учасник бойових дій, тому рішення відповідача щодо перенесення черговості ОСОБА_1 , членів його родини є незаконним, а його право підлягає захисту шляхом поновлення позивача та членів його родини в пільговій черзі (право позачергового одержання житла) на отримання постійного житла з датою зарахування на квартирний облік 24 березня 1995 року. Вимога позивача про стягнення грошової компенсації замість належної житлової площі є передчасною та не підлягає задоволенню, оскільки відповідачем не розглядалось питання про надання компенсації позивачеві та відповідне рішення з цього приводу не приймалось.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
В своїй апеляційній скарзі Військова частина зазначає, що не погоджується з вказаним рішенням в частині задоволення позовних вимог, так як вважає його у даній частині необґрунтованим, безпідставним та незаконним.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що перенесення дати зарахування на квартирний облік було здійснено у зв`язку з тим, що Позивач порушив вимоги п. 17 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм житлових приміщень в Українській PCP, затверджених постановою Ради Міністрів Української PCP і Української Республіканської ради професійних спілок від 11.12.19844 № 470 (далі - Правила № 470), так як спочатку реально поліпшив житлові умови, зареєструвавшись за адресою: АДРЕСА_2 (жила площа 34,4 кв.м, зареєстровано 3 особи), а у подальшому штучно погіршив житлові умови, змінивши 07.09.2012 місце реєстрації на АДРЕСА_1 (жила площа 32,2. кв.м, зареєстровано 6 осіб). Тобто з моменту поліпшення житлових умов Позивач перестав вважатись особою, котра потребує поліпшення житлових умов та почав перебувати на квартирному обліку незаконно. При цьому, потрібно зазначити, що нова дата перенесення постановки на облік (07.09.2017) пов`язана з неможливістю перебування на квартирному обліку протягом 5 років з моменту штучного погіршення житлових умов, тобто з 07.09.2012 (п. 17 Правил № 470).
Відповідач звертає увагу суду, на те, що представник Військової частини під час розгляду даної справи неодноразово наголошував на наступних обставинах: 1) квартира АДРЕСА_3 , не відноситься до державного або громадського житлового фонду чи до будинків житлово-будівельних кооперативів; 2) договору саме найму жилого приміщення, у тому числі квартири, що розташована у будинку житлово-будівельного кооперативу, позивач взагалі не укладав. Тому, з огляду на дані факти позивач не був особою, що потребує поліпшення житлових умов, у розумінні п. 4 ч. 1 ст. 34 Житлового кодексу Української PCP.
Зазначає, що у ст. 34 Житлового кодексу Української PCP та п. 13 Правил № 470 наведений вичерпний перелік осіб, котрі вважаються такими, що потребують поліпшення житлових умов. Серед даного переліку відсутнє будь-яке посилання на те, що особами, котрі потребують поліпшення житлових умов, є особи, котрі не володіють нерухомістю на праві приватної власності.
Позивач з 30.01.2001 проживав у квартирі АДРЕСА_3 (на одну особу - 11,46 кв.м з розрахунку проживаючих 3 особи) (даний факт підтверджено представником Позивача). Згідно зі ст. 48 Житлового кодексу Української PCP жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. Відповідно до рішення виконкому Кіровоградської обласної ради народних депутатів та президії обласної ради профспілок від 29.12.1984 № 626 норма середньої забезпеченості житловою площею в населених пунктах Кіровоградської області становить 7,8 кв.м. Вважає, що позивач, маючи можливість користуватись зазначеною квартирою, 30.01.2001 втратив право вважатись особою, що потребує поліпшення житлових умов.
Крім того, згідно п. 14 Правил № 470 особами, що потребують поліпшення житлових умов дійсно є учасники бойових дій. Але при цьому ці учасники бойових дій повинні проживати у комунальних чи невпорядкованих стосовно умов даного населеного пункту квартирах. Позивач у таких квартирах не проживав, а тому не має статусу особи, котра потребує поліпшення житлових умов, у зв`язку з тим, що він є учасником бойових дій (п. 14 Правил № 470).
Відповідач просив в апеляційній скарзі скасувати рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.09.2019 у частині задоволення позовних вимог і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Ковальова Т.Ю. зазначила, що рішення суду першої інстанції вони з позивачем вважають законним та обґрунтованим, таким, що прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.
В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача заперечила проти доводів апеляційної скарги і просили її відхилити.
Представник відповідача, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання апеляційної суду не прибув.
Суд першої інстанції встановив такі обставини
У період з 02 грудня 1994 року по 04 липня 2011 року ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України та був звільнений з військової служби у відставку Збройних сил України (за станом здоров`я) згідно з наказом Командувача внутрішніх військ МВС України від 23 червня 2011 року № 68 о/с (а.с. 8, 47).
24 березня 1995 року на засіданні житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 було прийняте рішення, оформлене протоколом № 5, у відповідності до якого військовослужбовець лейтенант ОСОБА_1 був зарахований на квартирний облік військової частини НОМЕР_1 та був включений у список черговиків на загальних підставах (а.с. 6,7).
Рішенням комісії, яке внесене до протоколу № 2 засідання житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 від 08.02.2018 перенесено дату постановки на квартирному обліку майору запасу ОСОБА_1 у складі родини 2 особи, з моменту погіршення житлових умов протягом 5 років, з 24.03.1995 на 07.09.2017.
Рішення мотивоване тим, що позивач в період перебування на квартирному обліку порушив п. 17 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень» (Постанова № 470 від 11.12.1984), так як штучно погіршив житлові умови шляхом проведення обміну а саме, будучи зареєстрованим та проживаючи за адресою: АДРЕСА_2 (жила площа 34,4 кв.м., зареєстровано 3 особи), 07.09.2012 змінив місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (жила площа 32,2 кв.м., зареєстровано 6 осіб).
Згідно ч. 1 ст. 35 ЖК УРСР та п. 17 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень» (Постанова № 470 від 11.12.1984) громадяни, які штучно погіршили житлові умови шляхом обміну займаного жилого приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання жилого будинку (частини будинку), квартири, а також громадяни, у яких потреба в поліпшенні житлових умов виникла внаслідок вилучення жилого приміщення, використовуваного для одержання нетрудових доходів (стаття 96 Житлового кодексу УРСР) (5464-10), не беруться на квартирний облік протягом п`яти років з моменту погіршення житлових умов.
З 30.01.2001 позивач разом з родиною проживав за договором піднайму у квартирі свого батька ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією договору піднайму житла (а.с. 121).
Договір піднайму було розірвано у зв`язку з відчуженням його батьком належних йому 2/5 частки житлового будинку АДРЕСА_4 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 20.09.2012, зареєстровано в реєстрі за № 1-671 (а.с. 122-123).
Згідно з ч. 2 ст. 159, ч. 3 ст. 168 ЖК України жиле приміщення здається наймачеві на визначений строк або без зазначення строку. Договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім`ї.
З 2012 року по теперішній час позивач разом з родиною зареєстрував своє місце проживання в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є брат позивача ОСОБА_2 , що підтверджується копією договору купівлі продажу житлового будинку з надвірними будівлями від 20.08.2004 року зареєстровано в реєстрі за № 2070 (а.с.14), копією довідки з місця проживання про реєстрацію і склад сім`ї від 25.09.2017 № 854 (а.с. 73).
Відповідно до довідки Олександрійського ТВБВ № 10010/0150 філії Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» від 25.09.2017 № 312/40/60 ОСОБА_1 , ОСОБА_3 не приймали участі у приватизації по АДРЕСА_5 (а.с. 15).
Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 97757843 від 19.09.2017 року, № 97760960 від 19.09.2017 року за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 право власності на нерухоме майно не зареєстровано (а.с. 24-31).
Суд першої інстанції встановив, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач та члени його сім`ї були власниками нерухомого майна та вважає, що погіршення житлових умов з боку позивача не відбулося.
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).
Частиною першою статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції, чинній на момент зарахування позивача на квартирний облік, встановлено, що військовослужбовці забезпечуються жилими приміщеннями державою.
Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) та членам їх сімей, які проживають разом з ними, надається жиле приміщення, що має відповідати вимогам статті 50 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК Української РСР).
За загальним правилом, визначеним статтями 36, 37 ЖК Української РСР, облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.
Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік у випадках і в порядку, встановлюваних Радою Міністрів СРСР і Радою Міністрів Української РСР, громадян може бути взято на облік і не за місцем їх проживання (частина перша статті 36).
Облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням також і за місцем проживання. Нарівні з ними беруться на облік громадяни, які залишили роботу на цих підприємствах, в установах, організаціях у зв`язку з виходом на пенсію (частина перша статті 37).
Порядок забезпечення жилими приміщеннями осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, військовослужбовців-жінок регулюється житловим законодавством і Положенням про порядок забезпечення жилою площею у Збройних Силах України, введеним в дію наказом Міністра оборони України від 23 грудня 1992 року № 220 з наступними змінами (далі Положення № 220).
Згідно з пунктом 34 Положення № 220 всі питання, пов`язані із забезпеченням житлом військовослужбовців, вирішуються за місцем проходження ними служби.
При цьому датою постановки на квартирний облік вважається день, коли буде прийняте рішення житловою комісією військової частини про прийняття на квартирний облік. День прийняття на квартирний облік визначає місце військовослужбовця на одержання житлового приміщення.
Військовослужбовці беруться на квартирний облік за рішенням житлової комісії військової частини, затвердженим командиром останньої, і перебувають на цьому обліку до одержання жилого приміщення за винятком випадків: поліпшення житлових умов, завдяки якому відпала необхідність у наданні іншого жилого приміщення; переведення до нового місця служби; засудження (крім умовного) до позбавлення волі на строк понад шість місяців; подання таких, що не відповідають дійсності, відомостей, які стали підставою для взяття на облік, або вчинення командуванням неправомірних дій при вирішенні цього питання (пункти 11, 13).
Положенням № 220 передбачено (відповідна норма збереглася і в Положенні про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, введеному в дію наказом Міністра оборони України від 03 лютого 1995 № 20, чинному на момент звільнення позивача у запас), що військовослужбовці та члени їх сімей мають право до одержання жилого приміщення прописатися за адресою військової частини, а також, що на кожного військовослужбовця, взятого на квартирний облік, оформлюється облікова справа, у якій знаходяться необхідні документи: рапорт про прийняття на квартирний облік, довідка з місця проживання про склад сім`ї та прописку, довідка про те, чи перебуваються члени сім`ї на квартирному обліку за місцем роботи (у виконавчих комітетах місцевих Рад) (пункт 12).
Відповідно до вимог частини дев`ятої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі її розформування у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
Із витягу з протоколу засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 8 лютого 2018 року № 2 відомо, що на підставі пункту 17 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов в Українській РСР, відповідно до якого на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також прописані у даному населеному пункті, комісія вирішила перенести дату зарахування на квартирний облік ОСОБА_1 з 24 березня 1995 року на дату першої реєстрації при військовій частині НОМЕР_1 , на 7 вересня 2018 року.
З матеріалів справи вбачається, що раніше ухвалене рішення житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 24 березня 1995 року про зарахування ОСОБА_1 на квартирний облік не скасовано.
Згідно з пунктами 11, 17 Положення про порядок забезпечення жилою площею у Збройних Силах України, датою постановки позивача на квартирний облік є дата винесення рішення житловою комісією військової частини, тобто, як було правильно встановлено місцевим судом, саме з 24 березня 1995 року має визначатись черговість надання жилого приміщення позивачу за часом прийняття на облік (внесення до списків осіб, які користуються правом першочергового та позачергового отримання жилих приміщень).
Відповідно до пункту 2.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737 (далі Інструкція), військовослужбовці, які перебувають на обліку, під час звільнення з військової служби в запас або відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку з реформуванням ЗС України, зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі, залишаються (за їх бажанням) на обліку у військовій частині до одержання жилого приміщення з державного житлового фонду за останнім місцем проходження служби, а в разі розформування військової частини у військовому комісаріаті і КЕВ (КЕЧ) району, на території обслуговування яких знаходилася розформована військова частина, та користуються правом позачергового одержання жилого приміщення.
Підстави та порядок зняття з обліку та виключення зі списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, визначені, зокрема в пункті 2.18 Інструкції, в якому зазначено, що військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі: поліпшення житлових умов у випадках, передбачених законодавством, за місцем перебування на квартирному обліку, унаслідок чого зникла потреба в наданні жилого приміщення; отримання за рахунок житлових фондів Міністерства оборони України жилого приміщення для постійного проживання; переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт; звільнення з військової служби за підставами, не зазначеними в абзаці першому пункту 2.16 цього розділу; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік або неправомірних дій посадових (відповідальних) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; звільнення в запас або відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особами, які зараховані на облік після 01 січня 2005 року (крім випадків, вказаних у пункті 2.17 цього розділу); обрання для постійного місця проживання іншого населеного пункту особами, які звільнені у запас або у відставку; в інших випадках, передбачених законодавством.
Також зазначено, що військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, виключаються зі списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, у разі якщо вони були необґрунтовано включені до цих списків або втратили право на отримання жилого приміщення в пільговому порядку.
Рішення про зняття з обліку та виключення зі списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, приймається житловою комісією військової частини, яка зарахувала військовослужбовця на облік, або її правонаступником. Рішення письмово доводиться до відома військовослужбовця у п`ятнадцятиденний строк із зазначенням причин зняття з обліку.
Будь-які належні і допустимі докази того, що позивач був зарахований на квартирний облік внаслідок подання ним відомостей, що не відповідають дійсності, або неправомірних дій посадових (відповідальних) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік, у матеріалах справи відсутні.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неправомірність дій в/ч НОМЕР_1 при прийнятті рішення щодо перенесення дати зарахування на квартирний облік позивача та членів його сім`ї, а оскаржувані дії відповідача призвели до порушення рівності у черговості забезпечення житлом військовослужбовців.
Аналогічні висновки про застосування норм права у подібних правовідносинах викладено у постановах Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 359/6809/17, провадження № 61-10533св18; від 20 березня 2019 року у справі № 760/750/16-ц, провадження № 61-10380св18.
Доводи апеляційної скарги, які зводяться до переоцінки доказів, висновків суду першої інстанції не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції вважає, що висновки судів відповідають вимогам закону та не суперечать обставинам, що мають значення для справи, судом першої інстанції правильно застосовано закон, який підлягав застосуванню, тому згідно положень ст. 375 ЦПК України підстав для скасування судового рішення немає.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення.
Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2019 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 24 січня 2020 року.

Головуючий суддя А.М. Головань
Судді О.Л. Карпенко
С.І. Мурашко