ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року м.Суми

Справа №585/1878/20

Номер провадження 22-ц/816/2303/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи Роменська міська рада Сумської області, приватний нотаріус Роменського міського нотаріального округу Проскурня Лариса Іванівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 вересня 2020 року, ухвалене у складі судді Євтюшенкової В.І. в приміщенні Роменського міськрайонного суду Сумської області, повний текст рішення виготовлений 25 вересня 2020 року -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Роменська міська рада Сумської області, приватний нотаріус Роменського міського нотаріального округу Проскурня Лариса Іванівна звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 , після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із квартири АДРЕСА_1 . Єдиним спадкоємцем першої черги за законом є заявник.

Посилаючись на те, що він позбавлений можливості оформити свої права на спадщину, просить встановити факт постійного проживання із померлою матір`ю - ОСОБА_2 на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Роменський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 18 вересня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовив.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким заяву задовольнити.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які підтвердили, що він з грудня 2014 року по 08 лютого 2015 року фактично постійно проживав разом із матір`ю ОСОБА_2 та здійснював її догляд, а неправильне зазначення цими свідками дат, на його думку, не має визначального значення.

Вказує, що крім показів свідків, факт його постійного проживання разом із матір`ю у спірний період підтверджується також довідкою Житлово-будівельного кооперативу 4 від 05 червня 2020 року.

Вважає, що судом першої інстанції безпідставно не були враховані висновки Верховного Суду викладені в постановах від 01 серпня 2018 року по справі №212/9157/15-ц та від 10 січня 2019 року по справі №484/747/17.

Від приватного нотаріуса Роменського міського нотаріального округу Проскурні Л.І. надійшла заява, в якій просить справу розглянути за її відсутності, при винесенні судового рішення покладається на розсуд суду.

Від Роменської міської ради Сумської області відзиву на апеляційну скаргу не надходило, письмових заперечень теж.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що заявник дійсно постійно доглядав за своєю хворою матір`ю протягом трьох місяців за її місцем проживання, однак ці обставини не свідчать про те, що ОСОБА_1 на час відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем, а лише вказують на те, що він виконував свій обов`язок щодо надання допомоги своїй непрацездатній матері.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення заяви, так як суд дійшов його правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (а. с. 8-11).

ОСОБА_2 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 16 вересня 2014 року та витягом з Реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 12, 13).

Відповідно до копії паспорту громадянина України, заявник ОСОБА_1 з 27 грудня 2002 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 18-19).

05 червня 2020 року головою ЖБК-4 Мишко В.М. надано довідку про те, що ОСОБА_1 дійсно постійно проживав без реєстрації зі своєю матір`ю ОСОБА_2 з грудня 2014 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 17).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги з огляду на наступне.

Частинами 1, 3 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах- уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік є місцем перебування особи.

Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 посилається на те, що починаючи з грудня 2014 року, оскільки мати мала похилий вік, та за станом здоров`я не могла себе обслуговувати після перенесеного інсульту, він постійно проживав з нею, до дня смерті та доглядав за нею в належній матері квартирі.

В той же час заявником не надано доказів, що його мати з грудня 2014 року за станом здоров`я не могла себе обслуговувати після перенесеного інсульту та потребувала постійного стороннього догляду. З довідки КНП «Роменська ЦРЛ» Роменської міської ради вбачається, що ОСОБА_2 знаходилась на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Роменської ЦРЛ з 06.01.2015 року по 19.01.2015 року з діагнозом «Інфаркт головного мозку» (а. с. 16), а ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла.

Суд першої інстанції надав належну правову оцінку доказам позивача та дійшов обгрунтованого висновку, що ОСОБА_1 , маючи свою сім`ю, фактично здійснював догляд за матір`ю. Враховуючи довідку КНП «Роменська ЦРЛ» Роменської міської ради та дату смерті ОСОБА_2 період догляду за матір`ю був не тривалий та в цей час місце проживання матері було для заявника місцем перебування, а не постійним місцем його проживання.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом висновків Верховного Суду викладених в постановах від 01 серпня 2018 року по справі №212/9157/15-ц та від 10 січня 2019 року по справі №484/747/17, оскільки рішення в цих справах ухвалені за інших фактичних обставин справи.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 вересня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: О.О. Собина

С.С. Ткачук