Провадження № 6/638/633/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.

за участю секретаря Подосокорської А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові заяву ОСОБА_1 про поновлення строку для його пред`явлення на примусове виконання у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

встановив:

До суду надійшла зазначена заява ОСОБА_1 . В обґрунтування заяви вказано, що Дзержинським районним судом м. Харкова ухвалено на її користь рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 матеріальну та моральну шкоду. Після ухвалення рішення нею було отримано виконавчі листи та пред`явлені до виконання, проте державним виконавцем втрачено виконавче провадження. В результаті чого пропущено строк пред`явлення виконавчих листів до виконання, у зв`язку з чим ОСОБА_1 просить поновити строк пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Заявник у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач (боржники) у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістив.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного:

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.10.2017 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ПрАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 28 000 грн та моральну шкоду в розмірі 6 090 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 та ПрАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 170 грн. 45 коп. з кожного. Рішення набрало законної сили.

16.02.2016 представник позивача отримала виконавчі листи та пред`явила їх до виконання.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 01.04.2016. Виконавче провадження перебувало на виконанні у старшого державного виконавця Риженко Ю.Є., яка звільнена з займаною посади. Після звільнення державного виконавця Риженко Ю.Є. виконавче провадження за реєстраційним номер 53158104 іншому державному виконавцю не передавалось. Перевіркою реєстрів про відправлення кореспонденції відомості про направлення виконавчого документа, що підлягає виконанню, не виявлено.

15.04.2020 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова видано дублікати виконавчого листа по цивільній справі №638/11675/15-ц, виданого Дзержинським районним судом міста Харкова про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» матеріальну шкоду у розмірі 28 000 (двадцять вісім тисяч) грн. та моральну шкоду в розмірі 6 090 (шість тисяч дев`яносто) грн, відповідно до рішення за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто, після того, як були видані дублікати виконавчих листів, строк для пред`явлення виконавчого документу, який становить три роки, до виконання сплив.

У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (ч.1 ст.433 ЦПК України).

Діюче законодавство не містить переліку обставин, що підлягають врахуванню судом при вирішенні питання поновлення пропущеного строку. Отже, в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку має оцінити доводи, що наведені в обґрунтування заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, та зробити висновок щодо поважності чи не поважності причини пропуску строку.

В даному випадку причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання обумовлені вчасною не видачею виконавчого документа не з вини стягувача, з огляду на що такі причини пропуску строку є поважними.

Суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (ст.129-1 Конституції України).

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012).

За змістом визначеного статтею 18 ЦПК України імперативного припису судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За приписами пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно допуску до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуації, що суперечить принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язались поважати, ратифікуючи Конвенцію. Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі про Греції» (Hornsby v. Greece), рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Глоба проти України» №15729/07 від 5 липня 2012 року вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції серед іншого (inter alia) захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній із сторін. Відповідно виконанню судових рішень не можна перешкоджати, відмовляючи у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконує вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

З огляду на викладене, наявні, причини пропуску строку для пред`явлення цього виконавчого документа до виконання є поважними, що має наслідком поновлення пропущеного строку.

Приймаючи до уваги викладене, а також те, що у разі незадоволення заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, не можливо виконати рішення, остаточне судове рішення не може залишитись не виконаним на шкоду однієї із сторін, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 433 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку для його пред`явлення на примусове виконання у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчих документів, виданих у справі №638/11675/15-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант- Авто» на користь ОСОБА_1 матеріальних збитків у розмірі 28 000 грн та моральної шкоди у сумі 6090 грн, судового збору по 170,45 грн з кожного.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом 15-ти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ - І.В. СЕМІРЯД