Провадження № 2/641/240/2020 Справа № 641/6221/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року

Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі :

головуючого судді: Курганникової О.А.

за участю секретаря судового засідання: Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань, Державної казначейської служби України, 3-я особа Президент України Зеленський Володимир Олександрович про зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди.,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до Державного бюро розслідувань, Державної казначейської служби України, 3-я особа Президент України Зеленський Володимир Олександрович про зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди, в якому просить стягнути з Державного бюро розслідувань на користь ОСОБА_1 1000 000 (один мільйон) гривень, як компенсацію за моральний збиток, завданий йому у вигляді злочинної бездіяльності посадових осіб Державного бюро розслідувань; зобов`язати Державну казначейську службу України перерахувати 1000 000(один мільйон) гривень, як компенсацію за моральний збиток, завданий йому у вигляді злочинної бездіяльності посадових осіб Державного бюро розслідувань в рамках проведення перевірки заяви ОСОБА_1 від 24.06.2019 р. на рахунок громади Ікони Єрусалимської Божої Матері Української православної церкви Московського патріархату , для використання їх у будівництві храму на честь Ікони ОСОБА_2 Пресвятої Богородиці й ОСОБА_3 , який будується за адресою: АДРЕСА_1 . Надати ОСОБА_1 оригінал платіжної квитанції, який буде свідчити про виконання позовної вимоги.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 24.06.2019 ОСОБА_1 звернувся на адресу Державного бюро розслідувань із заявою, де мова йде про багаточисельні злочини, які вчинили працівники прокуратури Харківської обл. і не тільки. У вищезазначеній заяві зазначено про звернення ОСОБА_1 від 23.03.2019 р. у Територіальне управління ДБР, яке розташоване у м.Полтава , позивач вважає, що спрацювала злочинна кругова порука та працівники Територіального управління ДБР надіслали ОСОБА_1 відписку у листі від 09.04.2019 № В- 1630/02-2, яку підписала слідчий другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР Ліснича О.Н. Згідно листа ДБР от 09.07.2019 № В-4390/2-1-19 заява ОСОБА_1 від 24.06.19 було перенаправлено в Територіального управління ДБР. 25.07.2019р. по електроній пошті позивач направив інформаційний запит до Територіального управління ДБР, але всупереч ст. 19,20 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» відповідь у встановлений законом строк не надали. 05.08.2019 р. позивач звернувся до Жовтневого районного суду в м. Полтава зі скаргою на невнесення відомостей із заяви ОСОБА_1 від 24.06.2019 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань Територіального управління ДБР, також позивач знову отримав відповідь-відписку, яку підготувала ОСОБА_4 , а саме лист Територіального управління ДБР від 23.07.2019р. № В- 3994/02-2. У цьому листі ОСОБА_5 інформує позивача про невнесення відомостей згідно заяви ОСОБА_1 від 24.06.2019р. до ЕРДР. Вказує, що на поштовому конверті листа ОСОБА_5 від 23.07.2019р. № В- 3994/02-2 стоїть відмітка про відправлення 03.08.2019р., тим паче ОСОБА_4 вчинила шахрайські дії, щоб ОСОБА_1 пропустив строк оскарження дій ОСОБА_4 у суді. Також зазначає, що ОСОБА_5 дає позивачу відповідь на заяву, де ОСОБА_1 оскаржує неправомірні дії ОСОБА_5 , просить притягнути її до відповідальності, де ОСОБА_5 сама себе перевіряє та дає відповідь, що суперечить ст. 7 ЗУ «Про звернення громадян». ОСОБА_5 не бачить складу злочину в тому, що з 23.04.2008 проводиться перевірка прокуратурою Харківської області моєї заяви, де мова йде про злочини, скоєних по відношенню до нього. ОСОБА_5 не бачить порушень Закону в тому, що вже за його зверненням від 23.04.2008 судом винесено 14 судових рішень про неправомірні дії прокуратури Комінтернівського району м.Харкова при проведенні перевірки його заяви від 23.04.2008 р. Після того, як з прокуратури Комінтернівського району м.Харкова матеріали були передані до прокуратури Харківської області, то 15 раз суд виносив ухвали про неправомірні дії прокуратури Харківської області в рамках кримінального провадження № 0000010, але, на думку позивача, нічого не змінюється і прокуратура Харківської області продовжує займатися приховуванням злочинів , а ОСОБА_5 не бачить в цьому порушень Закону. Безліч раз суд скасовував постанови прокуратури Харківської області, які стосуються кримінальних проваджень, які входять в об`єднану кримінальне провадження № 0000010, але все це ОСОБА_5 не вважає правопорушенням.

Вказує, що через систематичної бездіяльності посадових осіб ДБР при проведенні перевірки його заяви від 24.06.2019, яке виражається в не реагування на правопорушення, про які йдеться в заяві від 24.06.2019, не відновлені його порушені права, порушення Закону не припинені, особи, які вчинили правопорушення , до відповідальності не притягнуті а тому, щоб відновити свої порушені права, захистити свою честь і гідність, ділову репутацію, змусити відповідача виконувати покладені на Законом дії, позивач змушений звернутися до суду що займає велику кількість часу, завдають шкоди здоров`ю, порушують життєві ритми і зв`язку, для відновлення яких йому необхідні додатковий час і зусилля, і, тим самим, йому наноситься відповідачем моральну шкоду.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова 09.08.2019 позовну заяву було залишено без руху.

Після усунення недоліків, ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2019 року позовну заяву було прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Позивач в судове засідання не з`явився надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача Державного бюро розслідувань Монастирська Ж. у встановленому законом порядку надала до суду відзив в якому зазначає, що заперечує проти задоволення позовних вимог та вказує, що позов не містить доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювачів та шкодою, на яку посилається позивач. Оскарження позивачем бездіяльності органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, досудове розслідування, щодо невнесення відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР на підставі його заяв свідчать про реалізацію позивачем права на оспорювання процесуальної діяльності цих органів і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦПК України. Таким чином, відсутні дії з боку Державного бюро розслідувань, які давали б правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування йому шкоди на підставі статей 1173,1174, 1176 ЦК України.

У відповіді на відзив позивач вказує, що постанови на які посилається відповідач ухвалені суддями які мають подвійні стандарти при ухваленні рішень та керуються не чинними нормами законодавства.

Третя особа в судове засідання не заявилась, про день та час розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, причини неявки в судове засідання не відомі.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

23.03.2019 р. 24.06.2019 р., ОСОБА_1 звертався на адресу Державного бюро розслідувань з заявами про внесення відомостей до ЄРДР та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.

Відповідно до листа від 09.04.2019 р. надісланому на адресу ОСОБА_1 слідчим другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР у м. Полтава Лісничою О. повідомлено заявника, що його заява від 26.03.2019 р. розглянута. Зазначено, що з заяви вбачається незгода із прийнятими рішенням слідчого та прокурора під час здійснення досудового розслідування у конкретному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим підстав для внесення відомостей до ЄРДР не вбачається.

Відповідно до листа від 23.07.2019 р. надісланому на адресу ОСОБА_1 слідчим другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР у м. Полтава Лісничою О. зазначено, що звернення ОСОБА_1 щодо можливих неправомірних дій співробітників прокуратури Харківської області розглянута. Зазначено, що з заяви вбачається незгода із прийнятими рішенням и слідчого та прокурора під час здійснення досудового розслідування у конкретному кримінальному провадженні.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів ; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994р. підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів,передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність" "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.

Відповідно до норм діючого кримінально-процесуального законодавства, процесуальний керівник і слідчий під час досудового слідства здійснюють свої процесуальні права і виконують покладені на них обов`язки у відповідності до вимог закону.

Прийняття слідчим або прокурором процесуального рішення по кримінальному провадженню, яке в подальшому скасовується компетентною особою у встановленому законом порядку, саме по собі не тягне за собою настання відповідальності з боку вказаних суб`єктів.

Як зазначено в ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої (окрім незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт) незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Можливість прийняття стороною кримінального провадження процесуального рішення і подальше скасування цього рішення у встановленому порядку передбачена нормами КПК України і само по собі не тягне за собою будь-якої відповідальності. Така відповідальність має настати лише за умови вчинення відповідною особою дисциплінарного проступку, адміністративного правопорушення чи кримінального злочину.

Посилання позивачів на навмисні злочинні дії та бездіяльність відповідачів оцінюються судом лише як незгода з процесуальними рішеннями, прийнятими в рамках вищевказаних кримінальних проваджень, та ґрунтуються на його особистих висновках і не підтверджуються належними доказами.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.. ст.. 12, 81, 141, 247, 263-265, ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Державне бюро розслідувань, місце знаходження: м. Київ, вул. Петлюри 15.

Відповідач: Державної казначейської служби України, місце знаходження: м. Київ, вул. Бастіонна, 6.

Третя особа Президент України Зеленський Володимир ОСОБА_6 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя: О. А. Курганникова