ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 року м.Суми

Справа №591/8113/19

Номер провадження 22-ц/816/2263/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 вересня 2020 року, ухвалене у складі судді Сидоренко І.П., в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми від 08 вересня 2020 року, повний текст судового рішення складено 15 вересня 2020 року, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідач по справі є її сином. В свою чергу вона є пенсіонером за віком, єдиним її доходом є пенсія, інших джерел доходів вона не має. Практично вся пенсія витрачається на оплату комунальних послуг. Сума, що залишається (приблизно 1200 грн) є меншою, ніж мінімальний прожитковий мінімум і її ледь вистачає на харчування. Побутовими предметами першої необхідності вона забезпечити себе не може. Крім того, зазначає, що вона має хронічні захворювання та потребує постійного лікування.

Посилаючись на вказані обставини та приписи ст. 202 СК України, просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно.

Зарічний районний суд м. Суми ухвалами від 13 лютого 2020 року та від 04 березня 2020 року відповідно залучив до участі у справі третіх осіб - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Зарічний районний суд м. Суми рішенням від 08 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/10 частини його доходу щомісячно, довічно, починаючи стягнення з 20 грудня 2019 року.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовив.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в суді 840 грн 80 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що суд не надав належної оцінки фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд, ухвалюючи оскаржуване рішення визначив такий розмір аліментів, який не забезпечить їй достатній життєвий рівень.

Наголошує на тому, що загальний розмір прожиткового мінімуму на момент ухвалення оскаржуваного рішення складає 2118 грн.

Зазначає, що при визначенні судом аліментів в розмірі 1/10 частини від заробітку суд першої інстанції не обґрунтував необхідність такого значного зменшення розміру аліментів, оскільки навіть відповідач визнав позов та не заперечував проти його задоволення в повному обсязі.

Від третьої особи ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, керувався положеннями ст. ст. 202, 205 СК України та з врахуванням обставин справи, дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивачки в розмірі 1/10 частини доходу (заробітку) відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, оскільки суд дійшов його правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановив суд першої інстанції ОСОБА_1 є матір`ю відповідача ОСОБА_2 (а. с. 4).

Позивачка є особою похилого віку, отримує пенсію за віком в розмірі 2000 грн. 00 коп. щомісячно (а. с. 92), а також має незадовільний стан здоров`я (а. с. 3-4; 92-95; 135).

Відповідач має постійну роботу та стабільну заробітну плату (а. с. 132). Також має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Також судом першої інстанції встановлено, що позивачка має ще одного повнолітнього сина - ОСОБА_5 , який також є працездатним та отримує дохід (а. с. 132).

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає в разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Визначаюч розмір аліментів на утримання позивачки, суд першої інстанції правильно врахував, що ОСОБА_1 є непрацездатною особою, яка отримує пенсію в розмірі 2000 грн щомісячно, можливість відповідача надавати матеріальну допомогу, наявність на його утриманні двох неповнолітніх дітей, а також відповідно до приписів ч. 2 ст. 205 СК України можливість отримання позивачкою матеріального утримання від іншого сина - ОСОБА_5 , який також є працездатним та отримує дохід.

Стосовно доводів ОСОБА_1 , що судом при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано розмір прожиткового мінімуму на момент ухвалення рішення, колегія суддів зазначає, що правовідносини, пов`язані з обов`язком повнолітніх дочки, сина утримувати батьків врегульовані Главою 17 Розділу ІІІ СК України (статті 202, 203 СК України). Зазначені норми права не передбачають врахування прожиткового мінімуму, встановленого законом, як безумовної умови для стягнення аліментів. Крім того позивачка отримує пенсію, яка перевищує розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Позивачка зазначає, що практично вся пенсія, яку вона отримує, витрачається на оплату комунальних послуг, проте доказів понесених витрат суду не надала, як і не надала доказів понесених витрат на лікування хронічних захворювань.

За встановлених обставин справи та норм права, колегія суддів вважає необґрунтованими вимоги позивачки про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на її утримання в розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходу та погоджується з висновком суду першої інстанції про присудження до стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів в розмірі 1/10 частини його доходу щомісячно. Стягнення аліментів в розмірі, який просить позивачка, буде порушувати права інших утриманців відповідача, зокрема його неповнолітніх дітей, яких відповідач зобов`язаний утримувати до досягнення ними повноліття.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування чи зміни рішення суду, яке ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 вересня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Т.А. Левченко

Судді: О.І. Собина

О.Ю.Кононенко