Справа № 482/1976/19
Номер провадження 2/482/23/2020
20 січня 2020 року Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Демінської О.І., секретар судового засідання Мозгова В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нова Одеса в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
У жовтні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вказані особи, які є його доньками, більше одного року без поважних причин не проживають у належному йому житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав і просив про їх задоволення.
У судове засідання, призначене на 20.01.2020 р., як і в попередні призначені судові засідання, відповідачі не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзиву не подали.
У відповідності з вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність відповідачів, в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, у відповідності до ст. 128 ЦПК України, за останнім відомим місцем реєстрації місця проживання (ч.9 ст. 28 ЦПК), неодноразово викликалися до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про поважність причин неявки в судове засідання суд не повідомили.
Відповідно до ч. 2 ст. 247ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися до зали судового засідання.
Вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Позивач ОСОБА_1 є власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину, посвідченим приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко О.М., зареєстрованим за № 427 від 25.06.2018 року.
Довідкою від 26.09.2019 року, виданою виконкомом Гур`ївської сільської ради підтверджено, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до акту обстеження від 20.09.2019 року, складеного депутатом Гур`ївської сільської ради, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які фактично не проживають з 2010 року у вказаному житловому будинку.
Реєстрація місця проживання відповідачів у будинку створює перешкоди позивачу у здійсненні права власності, укладення цивільно-правових угод з розпорядження будинком.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Частиною 1 ст.321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Положеннями ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.
Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
За змістом ч. 2 ст. 405 ЦК України, визнання члена сім`ї власника житла таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням, можливе внаслідок відсутності цієї особи в цьому приміщені понад один рік без поважних причин, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.
Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч.1 ст. 29 ЦК України).
Згідно із Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце фактичного проживання особи не залежить від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке житлове приміщення, в якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.п. 34,39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідкомприпинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації
Члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК).
З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.
Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.
Викладені в позові обставини щодо не проживання відповідачів у належному позивачу будинку більше 1 року до моменту звернення до суду із позовом, суд вважає встановленими.
Враховуючи той факт, що відповідачі, місце проживання яких зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , за вказаною адресою не проживають більше 1 року без поважних причин, що є встановленим у судовому засіданні, вони мають бути визнані такими, що втратили право користування зазначеним будинком.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 192,10 грн. з кожного.
Керуючись ст.ст.12, 76,141, 259, 264, 265, 273, 285 ЦПК України, суд,-
Позов задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим будинком, належним на праві власності ОСОБА_1 , розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути із ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , судовий збір в сумі 192,10 грн. з кожного.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя О.І.Демінська