КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 757/66906/19-ц

провадження номер: 22-ц/824/12554/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.

за участю секретаря - Орел П.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 квітня 2020 року у складі судді Волкової С.Я., у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: ОСОБА_2 , про захист прав споживача та визнання договору поруки припиненим,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), третя особа: ОСОБА_2 , про захист прав споживача та визнання договору поруки припиненим.

Позовна заява мотивована тим, що заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 грудня 2011 року у цивільній справі № 2-3107/11 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 455 135 грн 44 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 700 грн 00 коп. та витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у сумі 120 грн 00 коп. Вказувала, що копію заочного рішення суду вона отримала лише 15 листопада 2019 року за її повторним запитом до суду, а тому тільки з цього часу їй стало відомо про те, що з неї на користь ПАТ «Дельта Банк» стягнуто заборгованість.

Зазначала, що 28 грудня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Український промисловий банк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 2255/ФК-07, за умовами якого банк відкрив кредитну лінію у сумі 1 262 500 грн 00 коп. для поточних потреб та сплати комісійної винагороди за надання кредиту, зі сплатою процентів у розмірі 12 % річних. Вказувала, що ПАТ «Дельта Банк» є правонаступником прав та обов`язків ТОВ «Український промисловий банк» відповідно до договору про передачу активів та кредитних зобов`язань від 30 червня 2010 року.

На забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором, 28 грудня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки №2255/ZФПОР-07, за умовами якого ОСОБА_1 поручилася перед банком за належне виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором.

Зазначала, що відповідно до вказаного договору поруки, у разі порушення боржником умов основного договору щодо своєчасного повернення кредиторові грошових коштів, отриманих в межах кредитної лінії у повному обсязі, або своєчасної сплати процентів, передбачених основних договором, кредитор має право пред`явити до поручителя вимогу про виконання поручителем у повному обсязі зобов`язань боржника за основним договором. Також договором поруки передбачено, що строк поруки встановлюється від дня укладення цього договору поруки та до дня повного виконання боржником зобов`язань за основним договором або до дня повного виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором перед кредитором.

Проте ПАТ «Дельта Банк», у порушення вимог договору поруки, не звернулось до ОСОБА_1 , як поручителя, з вимогою про повне або часткове виконання зобов`язань за договором поруки. Тому позивач вважала, що її порука за договором поруки від 28 грудня 2007 року згідно з ч.4 ст.559 ЦК України, у редакції статті на час виникнення спірних правовідносин, має бути припинена, оскільки шестимісячний строк сплинув раніше ніж банк звернувся з вимогою до неї як поручителя.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила визнати припиненим зобов`язання за договором поруки № 2255/ZФПОР-07 від 28 грудня 2007 року, укладеним між нею та ТОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк».

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28 квітня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доводам позову про те, що порука ОСОБА_1 за договором поруки від 28 грудня 2007 року припинилася відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, у редакції статті на час виникнення спірних правовідносин. Вказує, що оскільки примірник договору поруки залишився на зберіганні у ТОВ «Український промисловий банк», то вона не могла його долучити до матеріалів справи. Також враховуючи, що суд першої інстанції розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження, то позивач не змогла заявити клопотання про витребування цього договору поруки у нового кредитора.

Відповідач ПАТ «Дельта Банк»та третя особа: ОСОБА_2 не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач ОСОБА_1 та представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені апеляційним судом шляхом надсилання судової повістки 02 листопада 2020 року на їх офіційні електронні адреси, які містяться в матеріалах справи (а.с.43-44).

Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з п.2 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи.

За таких обставин, учасники справи вважаються належним чином повідомлені про розгляд справи.

При цьому, колегія суддів враховує, що подавши апеляційну скаргу, позивач ОСОБА_1 не виявила зацікавленості в її розгляді та не зверталась до апеляційного суду за інформацією щодо стану розгляду її апеляційної скарги. Таких висновків дійшов Європейський суд з прав людини, зокрема, у рішеннях «Каракуца проти України» (2017 рік), «Пономарьов проти України» (2008 рік).

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а також враховуючи, що позивач ОСОБА_1 зобов`язана цікавитись провадженням у справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів визнала неявку позивача ОСОБА_1 , а також інших учасників справи такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 553, ч.1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 грудня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 2255/ФК-07, за умовами якого банк відкрив ОСОБА_2 кредитну лінію у сумі 1 262 500 грн 00 коп. для поточних потреб та сплати комісійної винагороди за надання кредит, зі сплатою процентів у розмірі 12 % річних.

28 грудня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки №2255/ZФПОР-07, за умовами якого ОСОБА_1 поручилася перед банком за належне виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 2255/ФК-07 від 28 грудня 2007 року.

Судом першої інстанції встановлено, що ПАТ «Дельта Банк» є правонаступником прав та обов`язків ТОВ «Український промисловий банк» відповідно до договору про передачу активів та кредитних зобов`язань від 30 червня 2010 року

Згідно з ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 грудня 2011 року у справі № 2-3107/11 позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 455 135 грн 44 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 700 грн 00 коп., витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у сумі 120 грн 00 коп. (а.с.7-8). Вказане заочне рішення суду набрало законної сили 30 грудня 2011 року.

Обгрунтовуючи вимоги позову, ОСОБА_1 посилалась на те, що ПАТ «Дельта Банк», у порушення вимог договору поруки, не звернулось до неї, як поручителя, з вимогою про повне або часткове виконання зобов`язань за договором поруки. Тому вважала, що її порука згідно з ч.4 ст.559 ЦК України, у редакції статті на час виникнення спірних правовідносин, має бути припинена, оскільки шестимісячний строк сплинув раніше ніж банк звернувся з вимогою до неї як поручителя.

Тобто, позивач ставить під сумнів чинність її поруки за договором поруки від 28 грудня 2007 року, на підставі якого з неї солідарно з позичальником стягнуто заборгованість вказаним вище заочним рішенням суду.

Згідно зі ст.129-1 Конституції України, ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Частиною 1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі - Конвенція) та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції, рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року (справа №306/192/14-ц).

У відповідності до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки чинність поруки ОСОБА_3 за договором поруки від 28 грудня 2007 року встановлено заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 грудня 2011 року у справі № 2-3107/11, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, то колегія суддів вважає, що вирішення питання про чинність поруки у даній справі за позовом ОСОБА_3 суперечитиме принципу правової певності, так як суд не може ставити під сумнів рішення суду, яке вступило в законну силу.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позову ОСОБА_1 про захист прав споживача та визнання договору поруки припиненим.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження, а тому позивач не змогла заявити клопотання про витребування договору поруки у нового кредитора, не заслуговують на увагу, оскільки вони не спростовують наведених вище висновків суду.

Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги ст.263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Інші доводи та обставини, на які посилаються заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах, яким судом дана належна правова оцінка.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: