Справа № 143/1390/19
Провадження № 22-ц/801/2020/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко А. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 рокуСправа № 143/1390/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Берегового О.Ю., Ковальчука О.В., секретар Куленко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 11 вересня 2020 року, ухвалене суддею Бойко А.В., повне рішення складено 21 вересня 2020 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Станилівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про продовження строку на прийняття спадщини,

встановив:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила продовжити їй на один місяць з дня набрання рішенням суду законної сили строк для прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 .

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_3 . Заповіту батько не склав.

У 1978 році батько покинув сім`ю, переїхав жити в с. Станилівка Погребищенського району Вінницької області, зв`язок з ними не підтримував. Про смерть батька вона дізналася лише у 2017 році, однак, на цей момент минули строки для звернення із заявою до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, встановлені ст. 549 ЦК УРСР. Також вона була впевнена, що в батька не було майна.

З матеріалів цивільної справи №143/495/19 за позовом ОСОБА_2 до Станилівської сільської ради Поргебищенського району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування, у якій її було залучено до участі у справі в якості третьої особи, вона дізналася про існування спадкового майна після смерті батька, а саме земельної ділянки.

Той факт, що майже за 20 років до своєї смерті батько покинув сім`ю, переїхав жити в іншу місцевість, розірвав з її родиною всі соціальні зв`язки, ніколи не цікавився їхнім життям, не сплачував аліменти, не допомагав матеріально та про його смерть вони дізналися в 2017 році, стверджує про наявність поважних причин пропуску нею строку для прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її батька ОСОБА_3 .

Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 11.02.2020 залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 .

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 11.09.2020 у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Скарга мотивована тим, що судом взято до уваги пояснення третьої особи в частині отримання нею свідоцтва про смерть батька на підтвердження обізнаності щодо його смерті, але судом не вчинено жодної процесуальної дії щодо підтвердження цього факту; ОСОБА_2 не відноситься до спадкоємців першої і другої черги, заповіт на нього не видавався, а тому він не може успадкувати земельну частку (пай) після її батька; судом не враховано, що сільська рада подала заяву про визнання позовних вимог та не заперечувала проти їх задоволення; помилковим є висновок суду щодо відсутності поважності причин пропуску строків для прийняття спадщини.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Від Станилівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано суду беззаперечних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Станилівка Погребищенського району Вінницької області помер ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 30.09.1997) (а.с.12).

Позивачка ОСОБА_1 є рідною дочкою померлого ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 та свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 (а.с.6-7).

До спадкової маси увійшла земельна ділянка площею 3,47 га, яка розташована на території Станилівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області.

Відповідно до листа державного нотаріуса Погребищенської державної нотаріальної контори Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) №13/0Н6 від 16.01.2020 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкова справа не заводилася (а.с.32-33).

Як на підставу для продовження строку для прийняття спадщини ОСОБА_1 посилалася на те, що про смерть батька ОСОБА_3 , який помер в 1997 році, їй стало відомо лише в 2017 році і з заявою про прийняття спадщини вона не зверталася, оскільки минув шестимісячний строк з дня відкриття спадщини та вона була впевнена, що ніякого спадкового майна після смерті батька не було.

Оскільки спадщина після смерті батька позивача ОСОБА_3 відкрилась у 1997 році, тому спірні правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР у редакції 1963 року.

Відповідно до статті 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

За правилами статті 529 ЦК УРСР, при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, подружжя та батьки померлого.

Згідно з частинами першою та другою статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину (частина перша статті 550 ЦК УРСР).

Отже, правила ст. 550 ЦК УРСР можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини та ці обставини визнані судом поважними.

Колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про відмову у продовженні строку для прийняття спадщини, оскільки вказані позивачкою (яка фактично не вступила в управління або володіння спадковим майном) причини пропуску строку, визначеного статтею 549 ЦК УРСР, не свідчать про існування об`єктивних, непереборних та істотних перешкод для своєчасного подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку про відсутність поважності причин пропуску строків для прийняття нею спадщини після смерті батька, не врахувавши, що за довго до своєї смерті (двадцять років) батько покинув сім`ю, переїхав жити в іншу місцевість, розірвав з родиною всі соціальні зв`язки, ніколи не цікавився їхнім життям, не допомагав матеріально та про його смерть вона дізналася в 2017 році.

Вказані обставини у своїй сукупності не свідчать про поважність причин пропуску ОСОБА_1 строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки як батьки, так і діти мають взаємні права та обов`язки по відношенню один до одного.

Зазначаючи про те, що батько покинув сім`ю і не цікавився її життям, ОСОБА_1 в свою чергу не заперечувала, що зі своєї сторони також не цікавилася життям батька та не підтримувала з ним жодних відносин, тобто самоусунулася від передбачених Сімейним кодексом України обов`язків.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів і заперечень учасників справи та її фактичних обставин.

Незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку (постанова Верховного Суду у справі № 761/794/15-ц від 25.04.2019).

Безпідставними є твердження апелянта, що основною причиною відмови у задоволенні позовних вимог були пояснення третьої особи щодо того, що саме ОСОБА_1 здійснювала поховання свого батька (як слідує із відмітки на свідоцтві про смерть ОСОБА_3 про отримання допомоги на поховання), оскільки суд лише поставив під сумнів той факт, що позивачка не знала про смерть спадкодавця у зв`язку із зазначеними обставинами.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про не вчинення судом жодних дій щодо підтвердження факту отримання позивачем свідоцтва про смерть батька, оскільки відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, суд не може з власної ініціативи збирати докази, що стосуються предмета спору, а обов`язок щодо доведення обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх заперечень, покладається на сторону.

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 не заперечувала того факту, що про смерть батька вона дізналася ще у 2017 році, а з позовом звернулася лише у 2019 році.

ОСОБА_1 вважала, що після смерті батька не було майна, яке могло увійти до спадкової маси, однак, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що необізнаність позивачки щодо наявності у спадкодавця спадкового майна не є обставиною, з якою закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

У правовій позиції Верховного Суду України по справі № 6-85цс12 йдеться про те, що якщо у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України (у даному випадку - ч.1 ст.550 ЦК УРСР) не застосовуються.

Колегія суддів відхиляє аргумент апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції визнання відповідачем позовних вимог та відсутність з його боку заперечень щодо задоволення позову, оскільки відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Тобто, визнання позову відповідачем не є безумовною підставою для його задоволення, а на суд покладено обов`язок перевірити, чи не буде таке визнання позову суперечити закону чи порушувати інтереси інших осіб.

Більш того, колегією суддів встановлено, що Станилівська сільська рада Погребищенського району Вінницької області не подавала до суду заяв про визнання позову ОСОБА_1 . З огляду на зміст поданої заяви, сільська рада підтримала позовні вимоги та просила розглянути справу за їх відсутності (а.с.34).

Як слідує із відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №143/495/19 залишено без змін постанову Вінницького апеляційного суду від 12.02.2020 у справі за позовом ОСОБА_2 до Станилівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування, якою скасовано рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 26.07.2019 та відмовлено у задоволенні позову.

Однак, той факт, що ОСОБА_2 на момент перегляду справи не відноситься до спадкоємців і не може успадкувати земельну ділянку після смерті вітчима ОСОБА_3 не свідчить про наявність підстав для продовження ОСОБА_1 строку для прийняття спадщини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не спростувала правильних висновків суду першої інстанції та не навела мотивів їх відхилення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, підстав для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову, як про це просить позивач, не встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 11 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2020 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.Ю. Береговий

О.В. Ковальчук