КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді - доповідача: Білич І.М.

суддів: Коцюрби О.П., Лапчевської О.Ф.

при секретарі: Кемському В.В.

за участю: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - Коротенко Є.О.

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3 та адвоката Коротенко Євгенії Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_5 , на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 червня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Деснянського районного суду м. Києва Панченко О.М.,

по цивільній справі № 754/12154/17 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації, визнання інформації недостовірною та її спростування і відшкодування моральної шкоди

та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди

в с т а н о в и л а :

У вересні 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просила:

- визнати недостовірною та такою, що порушує її особисті немайнові права інформацію, поширену відповідачем ОСОБА_3 у його листі від 04.09.2017 року, який направлено до ТОВ «ДР.РЕДДІ`С ЛАБОРАТОРІС», та у його листі від 15.09.2017 року, який направлено до ТОВ «ДР.РЕДДІ`С ЛАБОРАТОРІС», про те, що:

«я вимушений прийняти дії, щодо захисту від психологічного тиску та можливих фізичних дій ОСОБА_5 ».

«я вимушений прийняти дії та звернутися до Вас, як батько і представник моєї дитини - ОСОБА_5 (15 років), який проживає разом зі мною, щодо захисту гідності та здоров`я мого сина від образ, психологічного насильства, жорстокого поводження та спроб фізичних дій його матері ОСОБА_5 »;

«3 травня 2017 року ОСОБА_5 чинить постійний тиск на сина, а саме (зі слів ОСОБА_7 );

«Використовує дитину, як засіб торгу при розлученні; залякує, навіює страх за допомогою розповідей, поглядів; використовує крики, погрози покинути дитину; загрожує суворим покаранням Богом , поліцією, керівництвом ліцею, постійно принижує батька дитини, при спілкуванні з дитиною, використовує емоційне насильство, словесні образи, приниження, загрожує скаргами, для тиску на дитину; використовує непослідовність в аргументах; соромить дитину, використовує дитину у конфліктах між батьками; використовує «Торгівельну» поведінку, щодо любові до дитини; намагається контролювати дитину за допомогою грошей; погрожує відмовити дитині у підтримці в майбутньому; відрахуванням з ліцею; перешкоджає висловлюванню дитині своєї думки; намагається вдарити дитину»;

«Останні дії ОСОБА_5 по відношенню до мого сина:13.09.2017 року - словесна образа сина ОСОБА_5 , перебуваючи разом з ним в службовому автомобілі: «малолетнее чмо и подонок», тільки за те, що син не відправив інформацію у вайбер, щодо події в ліцеї та вдома, та намагання ОСОБА_5 вдарити сина в машині та біля неї, після зупинки біля парадної по АДРЕСА_1 а також продовження образ по телефону, погрози відрахування з ліцею за її бажанням, та психологічний тиск»;

«14.09.2017 року - залякування сина ОСОБА_5 приїхати з поліцією, за те, що він не мав бажання після подій 13.09.2017 року зустрічатися з нею і виявив побажання залишитися вдома (за місцем прописки і постійного перебування) і продовжити лікування простуди»;

«Прошу керівництво Вашої компанії, зауважити ОСОБА_5 , відповідно до законодавства України на неприпустимість в майбутньому, жорстокого поводження з моєю дитиною вчинків з її боків, які принижують особистість та гідність мого сина ОСОБА_7 , ставлять під загрозу стан його психологічного та фізичного здоров`я, впливають на навчання, розвиток особистості, психоемоційний стан та відпочинок та можуть призвести до більш трагічних наслідків, враховуючи підлітковий вік дитини».

-зобов`язати ОСОБА_3 в строк не пізніше десяти календарних днів з дати набрання законної сили судовим рішенням у даній цивільній справі, спростувати зазначену вище неправдиву інформацію про ОСОБА_5 , яка поширена ОСОБА_3 у листі ОСОБА_3 від 04.09.2017 року, який направлено до ТОВ «ДР.РЕДДІ`С ЛАБОРАТОРІС», та у листі ОСОБА_3 від 15.09.2017 року, який направлено до ТОВ «ДР.РЕДДІ`С ЛАБОРАТОРІС»,шляхом направлення ОСОБА_3 на адресу товариства листа наступного змісту: «Мною, ОСОБА_3 у моєму листі від 04.09.2017 року, який направлено до ТОВ «ДР.РЕДДІ`С ЛАБОРАТОРІС» та у моєму листі від 15.09.2017 року, який направлено до ТОВ «ДР.РЕДДІ`С ЛАБОРАТОРІС» було поширено недостовірну, тобто таку, що не відповідає дійсності, інформацію про ОСОБА_5 , зазначену позивачем у першому пункті позовних вимог;

- стягнути з ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що поширена відповідачем інформація шляхом направлення листів до товариства, в якому вона (позивач) працює, є негативною та недостовірною, а тому порушує її немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію, з огляду на що ОСОБА_5 звернулась до суду з даним позовом.

У червні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнень, просив:

- визнати такою, що принижує честь та гідність особи - ОСОБА_3 розповсюджену ОСОБА_5 наступну інформацію: «папа злой, нервный, истерическое лицо»; «ненормальные папины разговоры»; «он манипулирует твоим сознанием»; «я его в психушку засажу»; «и не был чмом как твой отец»;

- та стягнути з ОСОБА_5 на його користь у відшкодування за спричинену моральну шкоду 20 000 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог послався на те, що після розірвання шлюбу у сторін погіршилися відносини, ОСОБА_5 почала зневажливо відгукуватися на адресу позивача в присутності сторонніх людей, а також в присутності сина сторін, що суттєво впливає на відносиниОСОБА_3 з дитиною. Вважає перелічені вислови ОСОБА_5 принизливими погрозами та брутальними висловлюваннями, що змусило його звернутися до суду із зустрічним позовом.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_5 та зустрічний позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду, сторони, посилаючись на неповне з`ясування судом фактичних обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскаржили його до суду апеляційної інстанції.

ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалити нове рішення ,яким зустрічні позовні вимоги задовольнити.

Зазначаючи при цьому, що у висловлюваннях ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) відсутня конструктивна критика, а зачіпаються особистісні характеристики ОСОБА_3 , при цьому у досить грубій формі, з огляду на що такі вислови є негативними, образливими та такими, що принижують честь та гідність позивача за зустрічним позовом.

Представник ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просила рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову та ухвалити нове рішення в указаній частині про задоволення позовних вимог.

Зазначивши, що скаржник не погоджується з висновком суду про те, що листи ОСОБА_3 не містять образливих висловлювань щодо неї, а отже, не порушують її особисті немайнові права.

Вважала, що зміст листів ОСОБА_3 є завідомо неправдивими, принизливими та образливими, завдають шкоди її честі, гідності та діловій репутації, оскільки висвітлюють її як недобросовісну людину та погану матір, порушуючи авторитет серед колег.

ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 , в якому просив залишити її без задоволення як безпідставну та необґрунтовану.

Представник ОСОБА_5 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в якому просила її залишити без задоволення як безпідставну та необґрунтовану.

У судовому засіданні позивач та її представник подану апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених у ній. Апеляційну скаргу, подану відповідачем, не визнали. Рішення суду в частині вирішення зустрічного позову просили залишити без змін.

Відповідач та його представник подану апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених у ній. Апеляційну скаргу, подану представником позивача, не визнали. Рішення суду в частині вирішення первісного позову просили залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 04.12.1999 року по 30.06.2017 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу відносини між сторонами погіршилися.

Судом також встановлено, що ОСОБА_5 працевлаштована в ТОВ «ДР.РЕДДІ`С ЛАБОРАТОРІС», керівництву якого ОСОБА_3 14.09.2017 року та 19.09.2017 року направлено листи, які містили в собі наступні висловлювання:

- «я вимушений прийняти дії, щодо захисту від психологічного тиску та можливих фізичних дій ОСОБА_5 ».

- «я вимушений прийняти дії та звернутися до Вас, як батько і представник моєї дитини - ОСОБА_7 (15 років), який проживає разом зі мною, щодо захисту гідності та здоров`я мого сина від образ, психологічного насильства, жорстокого поводження та спроб фізичних дій його матері ОСОБА_5 »;

- «3 травня 2017 року ОСОБА_5 чинить постійний тиск на сина, а саме (зі слів ОСОБА_7 );

- «Використовує дитину, як засіб торгу при розлученні; залякує, навіює страх за допомогою розповідей, поглядів; використовує крики, погрози покинути дитину; загрожує суворим покаранням Богом , поліцією, керівництвом ліцею, постійно принижує батька дитини, при спілкуванні з дитиною, використовує емоційне насильство, словесні образи, приниження, загрожує скаргами, для тиску на дитину; використовує непослідовність в аргументах; соромить дитину, використовує дитину у конфліктах між батьками; використовує «Торгівельну» поведінку, щодо любові до дитини; намагається контролювати дитину за допомогою грошей; погрожує відмовити дитині у підтримці в майбутньому; відрахуванням з ліцею; перешкоджає висловлюванню дитині своєї думки; намагається вдарити дитину»;

- «Останні дії ОСОБА_5 по відношенню до мого сина:13.09.2017 року - словесна образа сина ОСОБА_5 , перебуваючи разом з ним в службовому автомобілі: «малолетнее чмо и подонок», тільки за те, що син не відправив інформацію у вайбер, щодо події в ліцеї та вдома, та намагання ОСОБА_5 вдарити сина в машині та біля неї, після зупинки біля парадної по АДРЕСА_1 а також продовження образ по телефону, погрози відрахування з ліцею за її бажанням, та психологічний тиск»;

- «14.09.2017 року - залякування сина ОСОБА_5 приїхати з поліцією, за те, що він не мав бажання після подій 13.09.2017 року зустрічатися з нею і виявив побажання залишитися вдома (за місцем прописки і постійного перебування) і продовжити лікування простуди»;

- «Прошу керівництво Вашої компанії, зауважити ОСОБА_5 , відповідно до законодавства України на неприпустимість в майбутньому, жорстокого поводження з моєю дитиною вчинків з її боків, які принижують особистість та гідність мого сина ОСОБА_7 , ставлять під загрозу стан його психологічного та фізичного здоров`я, впливають на навчання, розвиток особистості, психоемоційний стан та відпочинок та можуть призвести до більш трагічних наслідків, враховуючи підлітковий вік дитини».

Позивач вважала вказані висловлювання недостовірною інформацією, що порушує її немайнові права начесть, гідність та ділову репутацію, оскільки характеризує її як погану матір, а тому просила відповідача її спростувати у спосіб, в який вона була поширена.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 , суд першої інстанції виходив з того, що вжиті ОСОБА_3 вислови є оціночними судженнями, а відтак у відповідності до положень ст. 30 Закону України «Про інформацію», такі судження не підлягають спростуванню, і за їх висловлювання ніхто не може бути притягнутий до відповідальності.

Доводи апеляційної скарги позивача, про безпідставність не взяття судом першої інстанції до уваги того, що зміст листів ОСОБА_3 є завідомо неправдивими, принизливими та образливими, завдають шкоди її честі, гідності та діловій репутації, оскільки висвітлюють її як недобросовісну людину та погану матір, порушуючи авторитет серед колег, на думку колегії суддів не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Частиною 2 ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (ст. 68 Конституції України).

Честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством (ст. 201 ЦК України).

Згідно із положеннями ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

За змістом ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Пленум Верховного Суду України у п. 15 Постанови від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізично: особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин; а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Право висловлювати судження, оцінку, думки закріплено також у ст. 10 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», які, відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною законодавства України.

Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

У рішенні у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що поширена відповідачем інформація, враховуючи контекст і характер застосованих мовних засобів та стилістичних прийомів, є його оціночними судженнями. Зокрема, відповідачем надано власну оцінку щодо наявності у діях та поведінці ОСОБА_5 психологічного тиску відносно дитини сторін, що в силу ст. 30 Закону України «Про інформацію» спростуванню не підлягає.

Доказів того, що поширена відповідачем інформація спричинила зниження авторитету позивача серед колег та зіпсувала її ділову репутацію, скаржником суду не надано.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що висловлювання ОСОБА_5 наступної інформації: «папа злой, нервный, истерическое лицо»; «ненормальные папины разговоры»; «он манипулирует твоим сознанием»; «я его в психушку засажу»; «и не был чмом как твой отец» мали місце і відбувалися в приватних розмовах між матір`ю та сином, які останній фіксував, а потім надавав батькові для прослуховування. За відсутності доказів, що внаслідок поширення такої інформації було порушено немайнові права відповідача на честь, гідність та ділову репутацію, суд вважав позовні вимоги не доведеними.

Доводи апеляційної скарги відповідача ( позивача за зустрічним позовом) про те, що у висловлюваннях ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) відсутня конструктивна критика, а зачіпаються особистісні характеристики ОСОБА_3 , при цьому у досить грубій формі, з огляду на що такі вислови є негативними, образливими та такими, що принижують честь та гідність позивача за зустрічним позовом, на думку колегії суддів не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

У діях ОСОБА_5 не вбачається ознак поширення (розповсюдження) відповідної інформації, а згадані вислови є вираженням особистої думки в приватній розмові двох осіб, що не суперечить ст. 10 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 в частині того, що у суду першої інстанції на час ухвалення судового рішення була достатня доказова база ( висновок експертного дослідження цифрових звукозаписів № 14647 від 08.06.2018 року) для висновку про порушення ОСОБА_1 вимог законодавства про захист честі та гідності особи, не ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

А саме у відповідності до положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У той час як висновок експертного дослідження цифрових звукозаписів за заявою ОСОБА_3 №14647 від 08.06.2018 року містить висновки на основі звукозаписів розмов без можливості ідентифікації авторів відповідних реплік. Зокрема, у висновку вказано, що «репліки осіб, позначених як «Ж», «Ж1», «Ж2» можуть оцінюватися як образи», без будь-якої прив`язки до особи ОСОБА_1 .

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційних скаргах нема.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381 -384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та апеляційну скаргу адвоката Коротенко Євгенії Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_5 , залишити без задоволення;

рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: