Дата документу 22.01.2020 Справа № 337/3826/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/3826/18 Головуючий у 1-й інстанції: Гнатик Г.Є.
Провадження №22-ц/807/274/20 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2019 року у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ФОП ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що між ним, ФОП ОСОБА_2 та фізичною особою ОСОБА_1 , було укладено цивільно - правовий договір № 01 від 05.07.2018 року. Відповідно до умов даного договору, виконавець, - ОСОБА_1 зобов`язалася надати замовнику - ОСОБА_2 послуги (виконати роботу) з реалізації товару, отриманого від замовника в обсязі і на умовах передбачених договором, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити дані послуги (п.п.1.1. Договору). Факт надання відповідних послуг (робіт) з боку виконавця буде засвідчуватися актами прийому наданих послуг (виконаної роботи). Акт прийому наданих послуг (виконаної роботи) підписується сторонами після надання послуги (виконання робіт) та є невід`ємною частиною даного договору. На підставі акту прийому-передачі товару від 05.07.2018 року, відповідач ОСОБА_1 отримала товар, а саме: ювелірну біжутерію (медичне золото) у кількості 490шт. на загальну вартість 62 705 грн. Відповідно до акту звірки від 30.07.2018 року, позивачу було повернуто залишки товару на загальну вартість 50 150 грн., недостача товару складала 70 одиниць на загальну вартість 12 555 грн.

Із урахуванням зазначеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 компенсацію за втрачене належне йому майно в грошовому еквіваленті, а смае - 12 555 грн. 00 коп.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запопіжжя від 07 жовтня 2019 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 12 555 грн., а також судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним зясуванням усіх фактичних обставин справи, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просила рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. А також, стягнути з ФОП ОСОБА_2 на її користь відшкодування витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що недостача товару на суму 12555 грн. не доведена, суд пепршої інстанції зробив припущення, що відповідачці було передано 490 штук ювілірної біжутерії, зазначена в прийому-передачі від 05.07.2018 року сума товару у розмірі 62705 є необгрунтованою, тому що ані в договорі № 01 від 05.07.2018 року не прописується перелік товарів та вартість кожної окремої позиції товару, ані в акті прийому-пепредачі товару. На її думку, акт звірки складався у її відсутність 10.08.2018 року, коли правовідносини були розірваними. Вважає, що ніякої недостачі немає, оскільки позивач 07.07.2018 року відбирав товар на опломбування, а потім надав товар за нижчою ціною, тому вона виконувала послугу з реалізації товару, вартість якого постійно змінювалася у зв`язку із зміною товару самим позивачем.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, суд пршої інстанції надав оцінку всім доказам у справі, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що факт укладення договору між сторонами, факт отримання товару на реалізацію у вказаній в договорі кількості та вартості товару, яка зазначена в договорі знайшло своє підтвердження в суді першої інстанції, в тому й числі, зазначні обставини підтвердили сторони по справі. Укладений між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договір 05.07.2018 року судом не визнаний недійсним, сторони його не оспорювали у судовому порядку, а тому, доводи ОСОБА_1 про те, що укладений договір має дописки, яких не було при його підписанні, суд до уваги не бере, оскільки такі доводи ніякими доказами не доведені. Факт недостачі товару на загальну суму 12 555 грн. підтвердили як позивач так і відповідачка, пояснивши у судовому засіданні, що при перерахуванні товару, ними було виявлено недостачу товару на вказану суму. Тому суд прийшов до висновку, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сума вартості товару, який не було повернуто у загальній сумі 12 555 грн.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають вимогам закону і фактичним обставинам справи.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з статтею 614 ЦК України особо, яка порушила зобов`язаня, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необнреженості), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до положень статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 "Послуги. Загальні положення" підрозділу 1 розділу ІІІ Книги п`ятої цього Кодексу можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 906 ЦК України).

Судом установлено, між ФОП ОСОБА_2 та фізичною особою ОСОБА_1 , було укладено цивільно - правовий договір № 01 від 05.07.2018 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 зобов`язалася надати Замовнику - ОСОБА_2 послуги (виконати роботу) з реалізації товару, отриманого від Замовникав в обсязі і на умовах передбачених договором, а Замовник зобов`язався прийняти та оплатити дані послуги (п.п.1.1. Договору).

Факт надання відповідних послуг ( робіт) з боку Виконавця буде засвідчуватися Актами прийому наданих послуг (виконаної роботи). Акт прийому наданих послуг (виконаної роботи) підписується сторонами після надання послуги ( виконання роботи) та є невід`ємною частиною даного договору ( п.п. 1.3,1.4 Договору).

Згідно з п. 6.1 договір вступає в силу з моменту його піписання і діє до моменту виконання сторонами своїх зобов`язань.

Пунктом 6.3 Договолру, передбачено, що дія цього договору припиняється за рішенням Замовника, за попереднім письмовим повідомленням іншої сторони за один день.

Договір підписаний ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ( а.с.10).

Згідно з Актом прийому-передачі товару від 05.07.2018 року вбачається, що ФОП ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_1 отримала 490 одиниць ювелірної біжутерії (мед золото) на загальну вартість товару 62 705 грн., який підписаний ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ( а.с. 11).

В суді першої інстанції ОСОБА_1 підтвердила, що перед підписання акту прийому - передачі товару з її боку було перевірено перелік товару та вартість кожної окремої позиції товару, тому загальна вартість 490 штук ювілірної біжутерії склала 62705.00 грн., жодних претензій та зауважень вона не мала, що також підтверджується її підписом на акті прийому передачі від 05.07.2018 року, який власноруч підписаний нею без будь яких зауважень.

Зазначені обставини не заперечувалися ОСОБА_1 і в суді апеляційної інстанції .

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за актом прийому передачі товару від 05.07.2018 року до договору № 01 від 05.07.2018 року ФОП ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 , а остання прийняла на реалізацію ювелірну біжутерію (мед золото) в кількості 490 штук на загальну суму 62705 грн.

30.07.2018 року між сторонами договору проведено Акт звірки, за результатами якого вбачається, що ОСОБА_1 повернула ФОП ОСОБА_2 залишки товару на загальну вартість 50150 грн. Недостача товару складає 70 одиниць на загальну вартість 12555. 00 грн. ОСОБА_4 від підписання зазначеного акту звірки відмовилася ( а.с. 12).

Відповідно до п. 2.1 договору № 1 від 05.07.2018 року, який підписано сторонами передбачено, що Виконавець надає послуги, виконати роботу, а саме - реалізація товару, отриманого від Замовника, на підставі Акту прийому- передачі товару, в якому зазначається його перелік, кількість та вартість. Виконавець з моменту отримання товару та підписання вищезазначеного Акту, несе ризик його втрати, пошкодження, тощо.

В пункті 2.2. договору ОСОБА_1 власноруч зазначила, що вона зобов`зується належним чином виконувати свої обов`язки, та гарантує повне збереження товру ( мед золото).

В пункті 5.1 Договору зазначено, що в разі не виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України.

За змістом статьті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимого цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороьу, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови( пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Суд першої інстанції врахував фактичні обставини справи, вимоги закону, надавши оцінку всім доказам у справі (ст. 89 ЦПК України), прийшов до обгрунтованого висновку про наявність недостачі товару, яка була передана ОСОБА_1 на реалізацію на суму 12555.00 грн, а тому прийшов до вірного висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що в акті від 05.07.2018 року зазначено лише загальну кількість виробів - 490 штук на загальну вартість виробів у сумі 62705 грн, а не було перераховано весь товар, не є підставою для звільнення ОСОБА_1 від відповідальності за неналежне виконання обов`язків, передбаченим укладеним договором.

Крім того, як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що вона перевірила кожну окрему позицію товару, яка мала свою вартість, та не заперечує факт передачі їй товару саме на загальну суму в розмірі 62705 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що укладений договір має дописки, яких не було при його підписанні, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки такі доводи ніякими доказами не доведені.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач заберав товар на переоцінку, потім надав товар за нижчою ціною, тому загальна вартість товару, яка була передана їй на реалізацію зменшилася, а також, що вона передавала кошти позивачу після реалізації окремих позицій товару не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки беззаперечних та належних доказів на підтвердження зазначених обставин, матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляційної скаги зводяться до незгоди з висновком суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, які їх обґрунтовано спростовано.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом, а також пов`язуються з необхідністю встановлення обставин, які, на думку заявника, встановлені судом неповно і неправильно.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, тому підстав для зміни судових витрат немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 27 січня 2010 року.

Головуючий суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Маловічко С.В.