Справа № 154/2194/13-ц
Провадження № 2/761/246/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року Шевченківський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді: Волошина В.О.,

при секретарі: Волок А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

В липні 2013р. позивач ПАТ «ВТБ Банк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 66461,05 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 23 лютого 2011р. між сторонами було укладено кредитний договір № 20.00.000301 (далі по тексту - кредитний договір), відповідно до умов якого відповідачу був наданий кредит в сумі 88810,00 грн. для здійснення розрахунків з метою придбання у власність нового автомобіля зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення до 22 лютого 2016р.

Однак, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, щомісячні платежі за договором і в термін, встановлений договором, не здійснюються, заборгованість не повертається.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, заборгованість відповідача перед банком становить станом на 08 липня 2013р. - 66 461,05 грн., з яких: 55924,35 грн. - заборгованість за кредитом, яка достроково стягується у повному обсязі, через порушення відповідачем своїх зобов`язань з щомісячної сплати кредиту, 1633,30 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом станом на 08 липня 2013р., 8903,40 грн. - заборгованість по пені.

В подальшому, позивач змінив позовні вимоги подавши заяву про зменшення позовних вимог від 01 жовтня 2019р. до 50867,22 грн. та просив суд: стягнути з відповідача на його користь 27324,96 грн. боргу за кредитом та 23542,26 грн. боргу за відсотками по кредиту.

В заяві про зменшення позовних вимог від 01 жовтня 2019р. позивач обґрунтував, що згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором наданим уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за супровідним листом № 5346/1-2 від 17 вересня 2019р. на адвокатський запит за вих. № 10/09 від 10 серпня 2019р., розрахованого за період з 24 лютого 2011р. по 22 січня 2018р., заборгованість відповідача складає 50867,22 грн., з яких 27324,96 грн. борг за кредитом та 23542,26 грн. борг за відсотками по кредиту.

Відповідач в свою чергу, позовні вимоги не визнав у відзиві та своїх письмових поясненнях пояснив суду, що шляхом подання позовної заяви до суду 15 липня 2013р. про дострокове стягнення всієї суми кредитної заборгованості, відсотків за кредитом та пені, позивач на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, таким чином факт подання позову прямо спричиняє неможливість подальшого нарахування та стягнення процентів за правомірне користування кредитом.

Тому, нарахування відповідачу процентів за користування кредитними коштами після спливу визначеного договором строку кредитування та пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, і подання позовної заяви, після 15 липня 2013р. та до 22 січня 2018р. є незаконним.

Крім того, відповідач вказав, що ч. 15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» банкам заборонено військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, нараховувати штрафні санкції, пеню за невиконання зобов`язань, а також проценти за користування кредитом.

Ухвалою суду від 23 липня 2013р. відкрито провадження у справі за позовною заявою ПАТ «ВТБ Банк» до відповідача про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням суду від 03 жовтня 2013р. позов задоволено, стягнуто на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором №20.00.000301 від 23 лютого 2011р. в сумі 66461,05 грн. та 664,61 грн. судового збору.

Ухвалою суду від 21 липня 2016р. заочне рішення від 03 жовтня 2013р. скасовано, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Володимир-Волинський на 29 серпня 2016р.

Ухвалою суду від 29 серпня 2016р. справу передано до Шевченківського районного суду м. Києва за місцем проживання відповідача.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2017р. позов ПАТ «ВТБ Банк» залишено без розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 липня 2017р., апеляційну скаргу ПАТ «ВТБ Банк» задоволено, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2017р. скасовано, справу повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

Шевченківським районним судом м. Києва від продовжено розгляд справи у порядку загального позовного провадження, після повернення справи з Апеляційного суду м. Києва.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2018р. змінено позивача ПАТ «ВТБ Банк» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп», у зв`язку з укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, а саме, договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань № 220118нв від 22 січня 2018р., з додатками.

До судового засідання сторона позивача подала на адресу суду клопотання, в якому заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, і просить розглядати справу у відсутність свого представника.

Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, подав до суду відзив на позов, письмові пояснення в яких заперечував задоволення позову.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем 23 лютого 2011р. укладено договір №20.00.000301, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 88810,0 грн. для здійснення розрахунків з метою придбання у власність нового автомобіля зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22 лютого 2016р.

Відповідно до п.1.1. договору, банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, зазначених в цьому договорі, а позичальник зобов`язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути банку кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та у строки, що встановлені цим договором.

У п. 3.9. договору сторони визначили, що кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок відповідача. Днем видачі кредиту вважається день безготівкового перерахування коштів.

Меморіальним ордером №11095 від 23 лютого 2011р. підтверджується, що банк перерахував на поточний рахунок відповідача кошти в розмірі 88810,00 грн., таким чином виконав умови п.3.1 договору.

Згідно п.3.4., 4.6. договору, Відповідач зобов`язався погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування щомісячно рівними платежами відповідно до графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості сукупних послуг.

У п.3.4., 3.5. договору вказано, що кредит та проценти сплачуються щомісячно відповідно до графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості сукупних послуг. Дата списання банком платежів до 28 числа кожного місяця.

Пунктами 4.1. - 4.9. договору визначений порядок нарахування та сплати кредиту і процентів.

У п.4.10. договору вказано, що за наявності прострочення виконання зобов`язань, розмір платежу збільшується на суму комісійної винагороди, неустойки та інших платежів, у т.ч. відшкодування витрат та збитків банку, пов`язаних з неналежним виконанням позичальником умов цього договору.

Відповідно як вбачається зі змісту ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Крім того, ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5.2.1. договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливої неустойки, комісійної винагороди, з підстав передбачених у цьому пункті договору або чинним законодавством.

Згідно п. 5.2.2. договору, банк має право вимагати від позичальника здійснити дострокове повернення кредиту протягом 30 календарних днів з дати відправлення позичальнику відповідного повідомлення банку з вимогою дострокового повернення або у інші строки передбачені умовами цього договору.

В матеріалах справи відсутня вимога банку до відповідача здійснити дострокове повернення кредиту протягом 30 календарних днів з дати відправлення позичальнику відповідного повідомлення банку, які і докази її відправки і вручення відповідачу.

В той же час, у постанові від 04 липня 2018р. у справі № 310/11534/13-ц Великою Палатою Верховного Суду сформульовано висновок про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору.

Таким чином, суд приходить до висновку, що звернення банку з позовом про дострокове стягнення кредиту між сторонами змінився порядок, умови і строк дії кредитного договору, а тому таке звернення по суті є вимогою банку до відповідача здійснити дострокове повернення кредиту.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. ст. 610, 611 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення ? невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ч. 2 ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, банк за договором про відступлення права вимоги грошових зобов`язань № 220118нв від 22 січня 2018р., з додатками, передав ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» за кредитним договором № 20.00.000301 від 23 лютого 2011р. право вимоги на суму 50867,22 грн., яка складається з залишку кредиту, та сплати нарахованих процентів.

В подальшому, представником позивача ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» до суду подано заяву про зменшення позовних вимог від 01 жовтня 2019р., в якій позивач зменшив суму вимог до 50867,22 грн.

Заява представника позивача ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» обґрунтована тим, що згідно розрахунку заборгованості, наявного в матеріалах справи, за кредитним договором наданим уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за супровідним листом № 5346/1-2 від 17 вересня 2019р. на адвокатський запит за вих. № 10/09 від 10 серпня 2019р., розрахованого за період з 24 лютого 2011р. по 22 січня 2018р., заборгованість відповідача складає 50867,22 грн., з яких 27324,96 грн. борг за кредитом та 23542, 26 грн. борг за відсотками по кредиту.

В той час, суд не може повністю погодитись з такими доводами позивача, з огляду на наступне.

Як слідує із розрахунку заборгованості наданого позивачем, відповідачем всього сплачено боргу на загальну суму 61485,04 грн., і за ним ще рахується борг на суму 27324,96 грн.

Крім того, судом вставлено, що сплачені відповідачем грошові кошти на суму 28500,00 грн., що підтверджено наданими відповідачем до суду платіжним доручення від 15 травня 2014р. на суму 2000,00 грн., від 22 листопада 2013р. на суму 1100,00 грн., від 04 липня 2014р. на суму 2000,00 грн., від 20 листопада 2013р. на суму 8000,00 грн., від 05 серпня 2013р. на суму 10000,00 грн., від 28 травня 2013р. на суму 5400,00 грн., зараховані банком та відображені в розрахунку заборгованості, що підтверджено і позивачем у своїх поясненнях суду.

В той же час, суд погоджується з доводами відповідача про те, що пред`явивши вимогу до відповідача про повне дострокове погашення заборгованості, шляхом подання позовної заяви до суду 15 липня 2013р. про дострокове стягнення всієї суми кредитної заборгованості, відсотків за кредитом та пені, позивач на власний розсуд змінив умови кредитного договору щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 зазначено, що після спливу визначеного договором строку позики, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється.

Крім того, у постанові від 04 липня 2018р. у справі № 310/11534/13-ц Великою Палатою Верховного Суду сформульовано висновок про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. Після цього норми законодавства за якими нараховуються та стягуються проценти за кредитом (за правомірне користування кредитом), не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору. Тобто, факт подання позову прямо спричиняє неможливість подальшого нарахування та стягнення процентів за правомірне користування кредитом.

Натомість, як встановлено судом позивач на порушення умов договору, продовжував нараховувати відповідачу і виставляти у заборгованість щомісячно оплату по тілу кредиту та щомісячно оплату по відсоткам за користування кредитом за період з 15 липня 2013р. та до 22 січня 2018р., незважаючи на те, що банк уже звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення всієї суми заборгованості, а між сторонами вже не було домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору.

З огляду на що, суд приходить до висновку, що нарахування відповідачу процентів за користування кредитними коштами після подання позовної заяви до суду, тобто після 15 липня 2013р. та до 22 січня 2018р., як видно з наданого до суду розрахунку заборгованості за кредитним договором, розрахованого за період з 24 лютого 2011р. по 22 січня 2018р., є безпідставним.

Зокрема, як слідує з зазначеного розрахунку, банком починаючи з 15 липня 2013р. до 22 січня 2018р. було неправомірно зараховано як сплата процентів за кредитним договором, коштів на загальну суму 14493,35 грн., із сплачених відповідачем грошових коштів на погашення кредитної заборгованості після 15 липня 2013р.

З наведеного вбачається, що грошові кошти у сумі 14493,35 грн., які банк неправомірно відніс на сплату відсотків за кредитним договором, слід зарахувати на погашення заборгованості за тілом кредиту.

Як слідує з розрахунку наданого позивачем до суду, відповідачем всього сплачено тіла кредиту у розмірі 61485,04 грн., заборгованість по тілу кредиту за розрахунками позивача складає 27324,96 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача по тілу кредиту складає всього 12831,61 грн. (27324,96 грн. - 14493,35 грн.)

Крім того, судом встановлено, що відповідач станом на 18 березня 2014р., і по теперішній час являється військовослужбовцем, що підтверджується наявною у справі довідковою про проходження військової служби відповідачем, за підписом т.в.о. начальника центр персоналу Об`єднаного оперативного штабу Збройних Сил України О. Щербініна, за якою з 05 березня 2018р. по теперішній час займає посаду першого заступника начальника Об`єднаного оперативного штабу Збройних Сил України, а також іншими матеріалами справи.

Зокрема, ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В Україні особливий період розпочався 18.03.2014 року і триває по теперішній час.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 521/12726/16-ц (№ 61-16144св18) у постанові від 30 травня 2018р.

Крім того, Національний банк України у своєму листі від 02 вересня 2014р. № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.

З огляду на що, суд погоджується з доводами сторони відповідача про те, що банк безпідставно на порушення ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» продовжував нараховувати з 18 березня 2014р., відповідачу проценти за користування кредитом.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав у повному обсязі, а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 12831,61 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, п130 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь позивача не підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 81, 89, 133, 141, 223, 258-261, 263-265, 268, 274, 280, 282, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. ст. 525, 526, 533, 551, 554, 610, 612, 624, 625, 627, 629, 638, 1048, 1054, 1056-1 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» (, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Звіринецька, буд. 63) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» суму заборгованості за кредитним договором № 20.00.000301 від 23 лютого 2011р. у розмірі 12831 /дванадцять тисяч вісімсот тридцять/ грн. 61 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 20 листопада 2020р.

Суддя: