УХВАЛА

27 січня 2020року

м. Київ

справа № 206/1337/18

провадження № 61-22997ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Жданової В. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за частку майна у спільній сумісній власності та стягнення суми,

ВСТАНОВИВ :

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом до ОСОБА_1 , в якому з урахуванням уточнень просив стягнути з останньої на свою користь в рахунок компенсації вартості 1/2 частки автомобіля марки Mercedes Benz 310D НОМЕР_2, 1999 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , 34 085 грн 56 коп., а також стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 53 071 грн 81 коп., що еквівалентно 2 тис. дол. США.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки Mercedes Benz 310D, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , в сумі 34 085 грн 56 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволенні іншої частини позову ОСОБА_2 відмовлено.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов ОСОБА_2 , виходив з того, що зазначене рухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, автомобіль зареєстрований за відповідачем, тому дійшов до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки Mercedes Benz 310D, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , в сумі 34 085 грн 56 коп., відповідно до змісту висновку експерта.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2019 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової суми скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 49 950 грн, що еквівалентно 2 тис. дол. США.

Встановивши, що передача автомобіля марки Mercedes Benz 310D, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , у власність позивача не відбулась, апеляційний суд, з урахуванням положень частини другої статті 192, статті 533 ЦК України, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 49 950 грн, що є еквівалентом 2 тис. дол. США, відповідно до курсу валют НБУ (24,975 грн за 1 дол. США).

У грудні 2019 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року, в якій заявник просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2019 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом першим частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 є стягнення грошової компенсації за частку майна у спільній сумісній власності та стягнення суми, тобто ціна позову у загальному розмірі становить 87 156 грн 81 коп, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн ? 100 = 192 100 грн), а тому справа № 206/1337/18 є малозначною згідно з наведеними приписами ЦПК України.

Касаційна скарга не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Вказівка в резолютивній частині постанови Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року про можливість її оскарження до Верховного Суду, не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржуване судове рішення ухвалене в малозначній справі.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за частку майна у спільній сумісній власності та стягнення суми, відмовити.

Суддя В. С. Жданова