У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.12.2020 Справа №607/1114/17

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючої Герчаківської О. Я.,

з участю секретаря судового засідання Гнатенко І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби ПівденноЗахідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. ІваноФранківськ) Приймак А. Ю. від 23 вересня 2020 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 23949/2001 від 17 вересня 2001 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою на постанову старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби ПівденноЗахідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. ІваноФранківськ) Приймак А. Ю. від 23 вересня 2020 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 23949/2001 від 17 вересня 2001 року.

В обґрунтування скарги зазначив, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 вересня 2004 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 позов задоволено, стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики 50 215, 00 гривень та 502,15 гривень судових витрат. Із мотивувальної частини рішення суду вбачається, що у травні 1998 року ОСОБА_2 фактично отримала у позику від ОСОБА_1 грошові кошти в іноземній валюті в сумі 9600 доларів США, котрі зобов`язалась повернути до 10 червня 1998 року. Частину коштів, а саме 200 доларів США повернула, ухилившись від решти взятих на себе обов`язків. Оскільки, ОСОБА_2 не виконувались взяті на себе зобов`язання, ОСОБА_1 звернуся до суду із позовом про стягнення заборгованості за договором позики у сумі 9400 доларів США. Задовольняючи позовні вимоги, судом було прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в перерахунку до курсу гривні на момент ухвалення рішення в сумі 50 215 гривень та 502,15 гривень судових витрат, а не 9400 доларів США, як того просив позивач. На підставі даного рішення, Тернопільським міськрайонним судом видано виконавчий лист № 23949/2001, який ОСОБА_1 скеровано до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області, яким було відкрито виконавче провадження. Заявник вважає, що боржником в повній мірі не виконано свого обов`язку, оскільки на момент виконання рішення суду за виконавчим документом №23949/2001 ОСОБА_2 перерахувала заборгованість саме в українській гривні, а враховуючи курс валют згідно з даними НБУ курс гривні відносно долара США станом на 18.09.2020 становив 28.1127 гривні за один американський долар, що складає близько 1750,00 доларів. Таким чином, скаржник вважає, що оскільки Боржник отримала позику саме в іноземній валюті, а не національній, то повинна повернути таку ж суму грошових коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Постановою старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби ПівденноЗахідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Приймак А.Ю. від 23.09.2020 закінчено виконавче провадження за виконавчим листом №23949/2001 від 17.09.2001, виданим Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики 50 215,00 гривень та 502,15 гривень судових витрат, оскільки боржником на підставі платіжних доручень №7586, 7639, 7640 від 18.09.2020 здійснено в повному обсязі розрахунок за вказаним виконавчим листом, тобто фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. З даною постановою старшого державного виконавця Приймак А. Ю. скаржник не погоджується, у зв`язку з чим просить скаргу задовольнити, а постанову скасувати.

16 листопада 2020 року представник Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби ПівденноЗахідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. ІваноФранківськ) подала суду відзив на скаргу, в якій просила у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити. Пояснила, що на виконанні в Тернопільському міському відділі державної виконавчої служби Південнозахідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. ІваноФранківськ) знаходилось виконавче провадження за № АСВП 59659551 з примусового виконання виконавчого листа № 23949/2001, виданого 17.09.2001 Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 50 215 грн. боргу за договором позики та 502 грн. 15 коп. сплаченого державного мита. Відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем 29 липня 2019 року за № АСВП 59659551 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. 14 вересня 2020 року на депозитний рахунок відділу надійшли кошти в повному розмірі з врахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Згідно платіжного доручення № 7586 від 18 вересня 2020 року кошти в сумі 50 717,15 грн. перераховано на рахунок стягувачу. Згідно платіжного доручення № 7639 від 18 вересня 2020 року кошти в сумі 5071,71 грн. перераховано в рахунок сплати виконавчого збору. Згідно платіжного доручення № 7640 від 18 вересня 2020 року перераховано кошти в сумі 150,00 в рахунок сплати витрат виконавчого провадження. У виконавчому листі № 23949/2001 від 17 вересня 2001 року, що виданий Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 50 215 грн. боргу за договором позики та 502 грн. 15 коп. сплаченого державного мита чітко зазначено еквівалент у національні гривневій валюті та кошти перераховані на рахунок стягувана ОСОБА_1 у повному розмірі. Тому 23 вересня 2020 року державним виконавцем, керуючись вимогами п. 9 ч. 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. 17 листопада 2020 року на електронну адресу суду представник занаправив клопотання (вх. № 65755 від 18 листопада 2020 року), в якій просив розгляд справи проводити без участі сторони заявника.

Боржник ОСОБА_2 та представник Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби ПівденноЗахідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. ІваноФранківськ) в судове засідання не з`явилися, не повідомили суду про причини неявки, належним чином повідомлялися про час, дату та місце судового засідання.

В силу вимог ч. 2 ст. 450 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності стягувача, боржника та державного виконавця, оскільки неявка останніх не перешкоджає розгляду скарги.

У зв`язку з неявкою учасників справи, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд дослідивши обставини справи, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, вважає, що скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Рішенням місцевого суду м. Тернополя Тернопільської області від 17 вересня 2001 року у справі № 23949/2001 позов задоволено, стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики 50 215, 00 гривень боргу по договору позики та 502,15 гривень сплаченого державного мита.

19 червня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом видано дублікат виконавчого листа за рішенням від 17 вересня 2001 року про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики 50 215, 00 гривень боргу по договору позики та 502,15 гривень сплаченого державного мита.

29 липня 2019 року старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Приймак А. Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59659551.

Постановою старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби ПівденноЗахідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Приймак А. Ю. від 23 вересня 2020 року закінчено виконавче провадження № 59659551 про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 50 215,00 грн. боргу за договором позики та 502,15 грн. сплаченого державного мита, оскільки на депозитний рахунок відділу надійшли кошти в повному розмірі. Згідно платіжних доручень № 7586 від 18 вересня 2020 року перераховано борг стягувачу, № 7639 від 18 вересня 2020 року перераховано виконавчий збір, № 7640 від 18 вересня 2020 року перераховано витрати виконавчого провадження.

За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми права.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачено одну з основних засад судочинства обов`язковість виконання рішень суду.

Статтею 1291 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 18 ЦПК України, визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі статтею 42 ЦПК сторона виконавчого провадження, яка звернулася до суду зі скаргою, бере участь в її розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов`язків яких безпосередньо стосується розгляд і вирішення цієї скарги, як заінтересовані особи.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими статтею 449 ЦПК, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. До участі у справі як заінтересованої особи залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 387 ЦПК України).

За змістом ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону, підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Однією з вимог до виконавчого документа є зазначення в ньому резолютивної частини рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень (п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону).

В силу ч. 1 ст. 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення (ч. 1 ст. 28 Закону).

Пунктом 9 ч. 1 ст. 39 Закону України визначено одну з підстав закінчення виконавчого проваження, а саме фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Судом встановлено, що державний виконавець отримав дублікат виконавчого листа по справі №23949/2001, рішення суду від 17 вересня 2001 року, виданий Тернопільським міськрайонний судом Тернопільської області 19 червня 2019 року, згідно ухвали суду від 29 березня 2019 року, про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 50 215, 00 грн. боргу по договору позики та 502, 15 грн. сплаченого державного мита. Тобто, у виконавчому документі була повністю відображена резолютивна частина рішення суду. Відтак, отримавши платіжні документи від ОСОБА_2 про сплату боргу, який відображено у виконавчому листі, старший державний виконавець Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби ПівденноЗахідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Приймак А. Ю. (м. ІваноФранківськ) діяла в межах наданих їй повноважень та у відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 3 статті 451 ЦПК України зазначено, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчиненні відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин, суд вважає, що скарга ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби ПівденноЗахідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. ІваноФранківськ) Приймак А. Ю. від 23 вересня 2020 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 23949/2001 від 17 вересня 2001 року, не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 258261, 447452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» (з наступними змінами та доповненнями), суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби ПівденноЗахідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. ІваноФранківськ) Приймак А. Ю. від 23 вересня 2020 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 23949/2001 від 17 вересня 2001 року відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддяО. Я. Герчаківська