Справа №485/998/19
Провадження № 22ц/812/185/20 Головуючий у 1-ї інстанції Квєтка І.А.
Категорія 59 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 січня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Локтіонової О.В., Колосовського С.Ю.,

із секретарем: Богуславською О.М.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_1 В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 11 листопада 2019 року, ухваленого під головуванням судді Квєтка І.А. в залі суду у місті Снігурівка о 15 год. 36 хв. зі складанням його повного тексту, по справі

за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_2

про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просила встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , як жінки з чоловіком без реєстрації шлюбу.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що у період з 2004 року та по день смерті ОСОБА_4 проживала з ним разом однією сім`єю у квартирі АДРЕСА_1 .

Встановлення такого факту необхідно позивачу для визнання права спільної сумісної власності на майно, яке набуто нею спільно з ОСОБА_4 .

Заперечуючи проти задоволення позову відповідач ОСОБА_5 подала відзив, в якому зазначила, що позивачем не вказано жодної підстави для встановлення такого факту, так як спадщину після його смерті прийняла відповідач як його рідна сестра та єдиний спадкоємець за законом, а квартира, що є комунальною власністю не може бути як об`єктом спадкування, так і поділу між особами, що у ній зареєстровані.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 11 листопада 2019 року позов задоволено, ухвалено про встановлення факту проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 1 лютого 2004 року по 24 травня 2014 року. Розподілені судові витрати.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт спільного проживання з померлим, який необхідно їй встановити для підтвердження правомірності вселення до комунальної квартири, а також за наявності спору про право з відповідачем.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_5 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, і неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду.

На думку відповідача, судом зроблено невірний висновок, щодо можливого спору з приводу спадкового майна, так як право на спадщину зареєстровано відповідачем на земельний пай, яке позивачем не оспорено, а спірна квартира є комунальною, і тому до кола спадкового майна включена не була, та не може бути об`єктом права спільної сумісної власності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що є підстави для встановлення факту, що має юридичне значення, який належним чином доведений у судовому засіданні позивачем.

Такий висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи та нормам процесуального і матеріального права.

З матеріалів справи вбачається що після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина у вигляді земельних паїв, право власності на які він набув у порядку спадкування.

Іншого зареєстрованого майна на праві власності за померлим ОСОБА_4 немає.

За життя ОСОБА_4 заповіту не склав, та момент смерті у шлюбі не перебував.

Спадкоємицею за законом другої черги є його рідна сестра відповідач ОСОБА_2 , яка оформила документи про смерть брата, прийняла спадщину і оформила право на спадщину за законом у липні 2015 року.

За життя ОСОБА_4 проживав у квартирі АДРЕСА_2 , яка є об`єктом комунальної власності.

У спірній квартирі значиться зареєстрованою з січня 2008 року позивач ОСОБА_3 .. Її проживання у спірній квартирі підтверджено і актом депутата міської ради 5 червня 2019 року, та не оспорюється відповідачем.

Посилаючись на таку обставину, та на фотографії і показання свідка ОСОБА_6 , яка є сусідкою за колишнім місцем проживання позивача, ОСОБА_3 , просила встановити факт спільного проживання з померлим однією сім`єю без реєстрації шлюбу, який є необхідним для встановлення права спільної сумісної власності на квартиру як об`єкт комунальної власності.

При цьому свідок ОСОБА_6 , яка є зареєстрованою за колишнім місцем мешкання позивача з 2009 року, надавала пояснення про обставини спільного проживання відносно позивача з лютого 2004 року, що в цілому викликає сумніви в об`єктивності такого доказу як покази цього свідка.

Інших доказів на підтвердження обставин, характерних для сімейних правовідносин, якими вважаються проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спірного користування, позивачем до суду першої інстанції не надавалося та судом не досліджувалося, окрім факту реєстрації у спірній квартирі.

Тому висновок суду про факт перебування позивача та померлого з 1 лютого 2004 року виключно у сімейних стосунках, а не у робочих, дружніх стосунках або у інших стосунках, що є відмінними від сімейних, ґрунтуються лише на припущеннях.

Твердження суду про можливість встановлення такого факту для подальшого оспорювання позивачем права на спадщину суперечить не тільки обставинам та обґрунтуванню поданого ОСОБА_3 позову, але є ще і помилковим тлумаченням діючого законодавства, оскільки цей факт дає підстави тільки для спадкування особою в якості спадкоємця четвертої черги (стаття 1264 ЦК України), так як в цьому випадку жінка не набуває статусу дружини у розумінні статей 3, 21 СК України і статті 1261 ЦК України.

Крім цього за положеннями статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу, який набрав законної сили з 1 січня 2004 року.

Відтак, об`єктом такого права спільної власності є майно, що зареєстровано у відповідності до положень ЦК України, для чого і необхідно встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

В той же час квартира АДРЕСА_2 , на яку претендує позивач, є об`єктом комунальної власності, і на неї не може розповсюджуватися режим спільної сумісної власності у відповідності до статті 74 СК України.

Зі змісту роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 1 Постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вбачається, що в порядку окремого провадження судом розглядаються справи про встановлення юридичних фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. За наявності спору про право такий спір розглядається за правилами позовного провадження.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясовувати мету встановлення, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним, і чи тягне він правові наслідки.

Таким чином, висновок суду про наявність підстав для встановлення факту спільного проживання позивача із померлим однією сім`єю як чоловіка з жінкою без реєстрації шлюбу, є помилковим, так як він не породжує для неї юридичних наслідків, оскільки майна, що потенційно може бути об`єктом права спільної сумісної власності не існує, а спірна квартира відноситься до комунальної власності.

Тому рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, а зроблені ним висновки є такими, що не відповідають обставинам справи, слід скасувати з підстав, передбачених пунктами 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

На підставі частин 1 і 13 статті 141 ЦПК України понесені судові витрати за розгляд справи у суді першої інстанції слід віднести за рахунок позивача, а витрати, сплачені відповідачем ОСОБА_5 за подачу апеляційної скарги, за якою було відкрито апеляційне провадження, слід стягнути на її користь з позивача у розмірі 1 152 грн. 60 коп..

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 11 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судові витрати у розмірі 1 152 грн. 60 коп..

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, починаючи з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.О. Ямкова

Судді О.В. Локтіонова С.Ю. Колосовський