Ухвала

Іменем України

20 січня 2020 року

м. Київ

справа № 456/1834/16-ц

провадження № 61-21061ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02 квітня 2018 року у складі судді Бораковського В. М. та постанову Львівського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Ніткевича А. В., Бойко С. М., Копняк С. М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Леоні Ваерінг Системс УА ГмбХ» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Леоні Ваерінг Системс УА ГмбХ» (далі - ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмбХ», товариство) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що з 30 березня 2004 року він працював у ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмбХ» на посаді слюсаря-ремонтника. 17 серпня 2015 року вийшов на роботу, але до робочого місця його не допустили, належна йому пластикова картка-пропуск була заблокована. Жодних пояснень з приводу недопуску до роботи йому не надано, з наказом (розпорядженням) про відсторонення від роботи його не ознайомлювали. Наступного дня його знову не допустили до роботи, керівництво почало здійснювати на нього тиск та вимагало написати заяву про звільнення з роботи за власним бажанням.

27 жовтня 2015 року він звернувся до суду з позовом до ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмбХ» про допуск до робочого місця та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Під час розгляду судом його позову про допуск до роботи, а саме 24 травня 2016 року представник відповідача вручив йому наказ від 24 травня 2016 року № 298/ос про припинення з ним трудового договору на підставі пункту 4 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Причини звільнення, наведені в зазначеному наказі вважав такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, а наказ про звільнення з роботи - незаконним. Неправомірними діями товариства йому заподіяна моральна шкода, оскільки відповідач позбавив його гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі на життя, розмір якої він оцінив у

50 000,00 грн.

Посилаючись на наведене, просив поновити його на посаді слюсаря-ремонтника, стягнути з ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмбХ» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 100 357,62 грн, а також

50 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02 квітня

2018 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач ОСОБА_1 у період з 18 серпня 2015 року по 23 травня 2016 року був відсутнім на роботі без поважних причин, що підтверджується актами ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмбХ» про відсутність на роботі та табелями обліку використання робочого часу. Суд не взяв до уваги надану позивачем та його представником інформацію (відеозйомку), оскільки вона не підтверджує факт його недопуску до роботи з вини відповідача. При цьому, будь-яких порушень трудового законодавства щодо позивача не було також виявлено під час перевірки Територіальною державною інспекцією з питань праці у Львівській області.

Постановою Львівського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02 квітня

2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, рішення суду є законним та обгрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У листопаді 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в якій він просив скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02 квітня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована посиланням на те, що відповідач не надав доказів на підтвердження наявності підстав для звільнення позивача з роботи за прогул без поважних причин. Суди не урахували, що 17 серпня 2015 року позивач вийшов на роботу, але до робочого місця допущений не був, у зв`язку з чим змушений був звертатися до суду з позовом за захистом порушеного трудового права. Причина звільнення, зазначена в наказі про звільнення з роботи № 298/ос - за прогул без поважних причин (пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП України) не відповідає дійсним обставинам. Суди не надали належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, зокрема, позовній заяві ОСОБА_1 про допуск до робочого місця, скарзі про порушення трудового законодавства, акту від 24 серпня

2016 року про недопуск позивача на територію заводу, заявам на ім`я директора товариства та голові профкому, клопотанню про відсторонення від посади.

Ухвалою Верховного Суду від 27 листопада 2019 року касаційну скаргу було залишено без руху, надано строк до 20 грудня 2019 року, але не більше десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали для наведення поважних підстав для поновлення такого строку та надання доказів на їх підтвердження, а також для сплати судового збору.

На виконання вимог указаної ухвали у січні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надіслав до Верховного Суду заяву про усунення недоліків, до якої додано оригінал квитанції про сплату судового збору у розмірі 1 102,40 грн. На підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження заявник надав копію постанови апеляційного суду в якій міститься запис помічника судді про те, що копія оформлена 22 жовтня 2019 року, тобто у день її видачі.

За змістом частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення прощенного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Ураховуючи наведене та те, що причини пропуску строку на касаційне оскарження, наведені заявником, є поважними, оскільки підтверджені належними доказами, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає задоволенню, а строк поновленню.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необгрунтованою.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необгрунтованою.

За змістом пункту 1 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд може визнати касаційну скаргу необгрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд вже викладав у своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у відповідності з таким висновком.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 2 КЗпП України передбачено, що право громадян на працю - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімально розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно із пунктом 4 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом зокрема, у випадках прогулу (у тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення (стаття 147 КЗпП України).

За змістом статті 147-1 КЗпП України убачається, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника; на працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті.

Порядок застосування дисциплінарних стягнення врегульовано статтею 149 КЗпП України, зокрема, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2801цс15.

Судами встановлено, що наказом від 30 березня 2004 року № 151/к ОСОБА_1 прийнятий на роботу на посаду слюсаря ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмбХ».

Наказом від 24 травня 2016 року № 297/ос слюсара-ремонтника ОСОБА_1 звільнено з роботи за прогул на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України. Підставою звільнення позивача з роботи за прогул була відсутність на його робочому місці, що підтверджується відповідними актами.

Відповідно до акта перевірки Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області від 04 грудня 2015 року про додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 4, яка проводилася за зверненням

ОСОБА_1 , порушень ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмбХ» законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування не виявлено.

Вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25 травня

2016 року у справі № 456/4740/15-к, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 04 жовтня 2016 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 185 КК України і призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі. Згідно зі статтею 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

Вироком установлено, що обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за попередньою змовою групою осіб, умисел яких був спільний та взаємоузгоджений, діючи як співвиконавці, 23 червня 2015 року у період з

10.00 год. до 12.10 год. вчинили таємне викрадення майна ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмбХ», а саме 15 в`язок мідних ізольованих електричних проводів з контактами на загальну суму 8 016,00 грн, чим завдали ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмбХ» збитки на зазначену суму.

Із актів ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмбХ» про відсутність на роботі

ОСОБА_1 з 17 серпня 2015 року по 23 травня 2016 року убачається, що

ОСОБА_1 у зазначений період був відсутнім на роботі без поважних причин протягом робочої зміни, впродовж цілого робочого дня. Відсутність позивача на роботі підтверджується також табелями обліку використання робочого часу ТОВ «Ваерінг Системс УА ГмбХ».

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, обгрунтовано виходив із того, що позивач ОСОБА_1 у період з 18 серпня 2015 року по 23 травня 2016 року був відсутнім на роботі без поважних причин, що підтверджується актами ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмбХ» про відсутність на роботі та табелями обліку використання робочого часу, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення йому перешкод у допуску до роботи. Будь-яких порушень трудового законодавства щодо нього не виявлено і під час перевірки Територіальною державною інспекцією з питань праці у Львівській області.

Касаційна скарга не містить обгрунтованих посилань на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, а зводиться до незгоди заявника із ухваленими судовими рішеннями, законність та обгрунтованість яких доводами касаційної скарги не спростована.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи наведене, рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02 квітня 2018 року та постанова Львівського апеляційного суду

від 15 жовтня 2019 року ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про необгрунтованість скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п`ятою статті

394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02 квітня

2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Леоні Ваерінг Системс УА ГмбХ» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак