Березівський районний суд Одеської області
17.12.2020
Справа № 494/1475/19
Провадження № 2/494/194/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2020 року м. Березівка Одеської області

Березівський районний суд Одеської області у складі:

судді - Римаря І.А.,

за участю: секретаря судового засідання - Козубенко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Березівського районного суду Одеської області цивільну справу №494/1475/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя -

В С Т А Н О В И В:

До Березівського районного суду Одеської області звернулася ОСОБА_1 з позовними вимогами до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя.

Позивач у позовній заяві зазначила, що між нею та відповідачем по справі було зареєстровано шлюб, про що 18 червня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Березівському району Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області зроблений відповідний актовий запис №49. На даний час шлюб між ними розірвано. За час спільного життя у шлюбі ними було набуто (придбано) спільне майно, а саме: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 ; - земельна ділянка площею 0,0568 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:003:0373; - транспортний засіб, автомобіль марки DAEWOO, модель SENS, 2006 року випуску. На согоднішній день сторони не домовились про порядок поділу нерухомого майна. Оскільки вказане вищевказане майно придбано позивачем та відповідачем під час перебування їх у шлюбі, а також враховуючи, що на вихованні у позивача перебуває їх спільний малолітній син, то у зв`язку з цим вона просить виділити її у приватну власність будинок з земельною ділянкою, а за відповідачем визнати право власності на автомобіль, так як він перебуває у його постійному користуванні.

Відповідно до наказу №26-од від 07.12.2020 року про організацією Березівського районного суду Одеської області на час дії карантину, постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з відповідними змінами), Постанови КМУ №392 від 20 травня 2020 року «Про встановлення карантинуз метою запобігання поширенню на території України гострої гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» ( з подальшими змінам) Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 22.07.2020 року №641 та відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», установлено з 12.03.2020 року до 31.12.2020 року на усій території України карантин. Згідно з рекомендаціями МОЗ України громадянам серед інших заходів запропоновано залишатися вдома, тримати дистанцію, дбати про власну безпеку.

Справа неодноразово відкладалась у зв`язку з дією карантину на території України.

Ухвалою суду від 28.09.2020 року зарито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розглядяу.

У судове засідання 17.12.2020 року позивач разом зі своїм представником у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву про слухання справи у їх відсутності, на позовних вимогах наполягають та просять їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання 17.12.2020 року також не з`явився, 28.01.2020 року подав відзив на позовну заяву, в якому не погоджується з позовними вимогами та просить залишити їх без задоволення, виділивши усе майно в рівних частинах кожному з подружжя.

За приписами ч. 2 ст. 247 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється

Суд вважає зазначити, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами та вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач та відповідач 18.06.2015 року сторони зареєстрували шлюбу (а.с.9).

Судом також встановлено, що 30 січня 2020 року на підставі рішення Березівського районного суду Одеської області - шлюб між сторонами розірваний.

За час їх спільного проживання ними набуто спільне майно у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 , який згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 08.12.2020 року зареєстрований на ОСОБА_2 ; земельна ділянка площею 0,0568 га, що розташована за адресом: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:003:0373, яка згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 08.12.2020 року зареєстрована на ОСОБА_2 та транспортний засіб, автомобіль марки DAEWOO, модель SENS, 2006 року випуску, зеленого кольору д/н НОМЕР_1 , який згідно ЄДР ТЗ зареєстрований на ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України(далі СК України) вважається, що «кожна річ, набута за час спільного проживання, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності цих осіб».

Згідно ст.63 СК України «дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними».

Стаття 68 СК України передбачає, що «розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте на час шлюбу».

Згідно ст.69 СК України, «дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу».

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А в силу вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази , які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи , які входять до предмета доказування.

Виходячи із приписів ст.60 СК України, факт реєстрації шлюбу в державних органах РАЦС тягне за собою встановлення презумпції виникнення спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям під час дії зареєстрованого шлюбу.

Згідно зі ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із

подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Як встановлено в судовому засіданні періодом перебування сторін в шлюбі є саме період з 18.06.2015 року по січень 2020 року.

Будинок, земельна ділянка та автомобіль були придбані у період шлюбу сторін, а тому вказане нерухоме та рухоме майно є їх спільною сумісною власністю.

У відповідності до п.1 ст. 70 СК України вбачається, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними , якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором .

Окрім того як передбачено ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) , майно , набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю ч.2 ст. 372 ЦК України передбачено , що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

При поділі майна суд виходить із того, що діючий кодекс передбачає, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що фактично між сторонами не досягнуто згоди щодо розподілу майна їх спільної сумісної власності.

Водночас, ч.2 та ч.3 ст.70 СК України передбачено: при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Проте будь-яких доказів, щодо вищевказаних обставин позивачем або відповідачем суду не надано, а лише зазначається у поясненнях.

Як стверджує позивач та відповідач у своїх поясненнях, дитина проживає кожен з ним, проте жодна сторона не надала доказів цього.

Факт народження дитини та призначення інвалідності не може свідчити про те, що дитини проживає з кимось із батьків.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність, або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування

Таким чином, враховуючи, що спірне нерухоме та рухоме майно : житловий будинок, земельна ділянка та транспортний засіб набуті сторонами за час шлюбу, обставини, які передбачені ч.2 та ч.3 ст.70 СК України щодо відступу від засади рівності часток подружжя - судом не встановлено, оскільки не надані докази сторонами , а тому суд вважає задовольнити позов частково та виділити вищевказане майно у рівних частках подружжя в спільному майні.

Крім того, з відповідача відповідно до статті 88 ЦПК України, на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у відповідному розмірі, а саме: 425 грн. 54 коп., сплачений ОСОБА_1 при зверненні з позовом до суду.

На підставі наведеного ст.ст. 60, 69-72 СК України ст. ст.183, 368, 370 ЦК України та керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя задовольнити частково.

Здійснити розподіл спільного майна між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступним чином:

Виділити та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 у рівних частинах, а саме: по Ѕ частини кожному.

Виділити та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0568 гектара, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер: :02:003:0373 у рівних частинах, а саме: по Ѕ частини кожному.

Виділити та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) право власності на транспортний засіб, автомобіль марки DAEWOO, модель SENS, 2006 року випуску, зеленого кольору, д/н НОМЕР_1 у рівних частинах, а саме: по Ѕ частини кожному.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт серії НОМЕР_4 виданий 11.12.2007 року Березівським РВ ГУМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_5 виданий 09.07.2015 року Березівським РС ГУДМС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 425 грн. 54 коп.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до п.3 Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_2 ).

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (проживає за адресою: АДРЕСА_2 ).

Суддя І.А. Римар