Справа № 581/838/19
Провадження № 2/581/26/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
24 січня 2020 року селище Липова Долина
Липоводолинський районний суд Сумської області у складі головуючого судді Сізова Д.В., з участю секретаря судового засідання Самілик Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
2 грудня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вказаним позовом.
Вимоги мотивує тим, що 28 грудня 2012 року між банком та відповідачем укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до умов якої ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4107 грн. 47 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою за користування кредитом 18 % на рік на суму залишку заборгованості.
Зазначає, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею генеральна угода разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www:privatbank.ua/rules, складають кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.
Сторони у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Тому, зважаючи на наявну в позовній заяві згоду позивача на розгляд справи у заочному порядку, суд вважає можливим розглянути цивільну справу без присутності сторін та ухвалити заочне рішення.
Судом встановлено такі фактичні обставини справи.
2 листопада 2005 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку.
У заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Вказана заява містить умову про базову процентну ставку за користування коштами - 3 % щомісячно.
28 грудня 2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт.
Відповідно до п. 2.1 генеральної угоди банк надає позичальнику строковий кредит у розмірі 4107 грн. 49 коп. на строк 60 місяців, з 28 грудня 2012 року по 31 грудня 2017 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі, в обмін на обов`язок позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів у розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту у вказані в заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник повинен вносити щомісячний платіж у розмірі 104 грн. 86 грн. для погашення заборгованості за кредитом.
За змістом п. 2.5 генеральної угоди позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту, відсотків, винагороди згідно із Генеральною угодою, Умовами та правилами.
Згідно з п. 2.7 генеральної угоди, датою укладення кредитного договору є дата її підписання.
Пункт 2.8 генеральної угоди передбачає, що при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожний день прострочення.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Генеральна угода містить у собі умову про нарахування процентів та розмір відсоткової ставки, за якими й були нараховані проценти за користування кредитними коштами. Однак, виходячи із вказаного у ній строку дії кредитного договору 31 грудня 2017 року, проценти за користування кредитними коштами мають нараховуватися лише за час дії вказаних договірних зобов`язань. Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.
Тому, проценти за користування підлягають стягненню у розмірі 2646 грн. 43 коп., які нараховані до 31 грудня 2017 року. Вимоги банку про стягнення процентів починаючи з січня 2018 року не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст. 625, 1048 ЦК України позивач не пред`являв.
Такі висновки узгоджуються із правовою позицією Верхорвного Суду, викладеною в постанові суду від 28 березня 2018 року у справа № 44/9519/12 (провадження № 14-10цс18).
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору неустойка може бути встановлена законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договором (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру не містяться ні в заяві позичальника, ні у підписаній між сторонами генеральній угоді.
Позивач, обґрунтовуючи право цієї вимоги, посилається на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємної частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету та генеральну угоду.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату неустойки (пені, штрафів) за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з частиною ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, суд вважає, що в цій частині банк вправі вимагати захисту своїх прав в судовому порядку, тому позов у частині стягнення заборгованості за кредитом (тіла кредиту) у розмірі 3351 грн. 18 коп. та відсотків за користування кредитом на час дії кредитного договору у розмірі 2646 грн. 43 коп. підлягає задоволенню.
У задоволенні позовних вимог в іншій частині стягнення заборгованості суд відмовляє із вищезазначених мотивів.
Судові витрати підлягають розподілу у передбаченому ст. 141 ЦПК України порядку, пропорційно до задоволених вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені на 44,7 %, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 858 грн. 69 коп. (1921 грн. х 44,7 %).
Керуючись ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,
в и р і ш и в :
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» виниклу станом на 10 листопада 2019 року заборгованість за кредитним договором від 28 грудня 2012 року у розмірі 5997 грн. 61 коп., з яких: 3351 грн. 18 коп. заборгованість за кредитом, 2646 грн. 43 коп. заборгованість по процентам.
У задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за вказаний у позові період та пені відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 858 грн. 69 коп. судового збору.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених для його перегляду або апеляційного оскарження, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто Липоводолинським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до апеляційного суду в загальному порядку.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку до Сумського апеляційного суду через Липоводолинський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідач: ОСОБА_1 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .
Суддя Д. В. Сізов