Провадження № 2/522/5132/20
03 грудня 2020 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси, у складі :
головуючого судді - Науменко А.В.,
за участю секретаря - Звонецької І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як орган опіки та піклування в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-
У червні 2020 року представник Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як орган опіки та піклування в інтересах малолітньої ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 за участю третьої особи: Служби у справах дітей Одеської міської ради, згідно якої просили позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_1 та стягнути з громадянки ОСОБА_2 аліменти на користь малолітньої ОСОБА_1 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно і до досягнення ОСОБА_1 повноліття.
Мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно фізичного, духовного та морального розвитку своєї малолітньої доньки, не проявляє щодо них батьківської турботи та уваги.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою у якій на задоволенні позову наполягала, щодо заочного вирішення справи не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлялася належним чином, причина неявки суду не відома.
Представник третьої особи Служби в справах дітей Одеської міської ради в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
Неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, у порядку ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
За наявності умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує щодо заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи.
Суд вивчивши матеріали справи приходить до висновку про задоволення вказаних позовних вимог у зв`язку із наступним.
Судом встановлено, що на підставі поданого Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_1 службою у справах дітей Одеської міської ради та висновку органу опіки та піклування від 18.06.2020 р., № 01-11/145/3 та наданих документів про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_2 у відношенні малолітньої ОСОБА_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 актовий запис від 25.04.2019 року №97, місце державної реєстрації - Буський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області), встановлено, що ОСОБА_1 з 15.07.2019 року перебуває у КУ «Міська дитяча клінічна лікарня №3».
Згідно з наказом від 05.06.2019 року № 56, малолітня ОСОБА_1 , перебуває на обліку служби у справах дітей Одеської міської ради як така, що опинилась в складних життєвих обставинах.
Відомості про батька малолітньої ОСОБА_1 внесені до актового запису про народження дитини у відповідності до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України.
Мати - ОСОБА_2 , відповідно до довідки Головного управління Національної поліції в Одеській області від 17.01.2020 року №3/233 встановлено, що за обліками ГУНП в Одеській області, гр. ОСОБА_2 не значиться, в розшуку не перебувала.
Згідно листа Новороздільської міської ради Львівської області, відділу реєстрації від 05.03.2020 року № 19.04-04/35 відомості про реєстрацію гр. ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні..
Службою у справах дітей Одеської міської ради розміщеного оголошення у газеті «Одеській вісті» про розшук ОСОБА_2 .
Згідно з повідомленням КУ «Міська дитяча клінічна лікарня № 3» від 10.12.2019 року № 1157 встановлено, що за час перебування дитини у закладі, мати дитини - ОСОБА_2 жодного разу не відвідала малолітню доньку та не цікавилась її подальшою долею.
Адміністрація КУ «Міська дитяча лікарня № 3» надіслала до служби у справах дітей лист від 10.12.2019 року № 1157 з проханням порушити питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітньої доньки ОСОБА_1 .
Згідно висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 18.06.2020 року № 01-11/145/3 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітньої доньки ОСОБА_1 , вирішено вважати доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітньої доньки ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.
Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини.
Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її виховані, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 164 СК встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав.
Згідно до положень ст.. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Згідно з п.п. 15, 16 Постановою Пленуму Верховного Суду України N 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
З огляду на наведене суд, враховуючи характер поведінки відповідача та її ставлення до дітей, а також враховуючи висновок органу опіки та піклування, приходить до висновку, що під час розгляду справи встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 2 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а суд одночасно з позбавленням батьківських прав може на вимогу позивача або за власною ініціативою може вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.
Таким чином, суд вважає за доцільне стягнути з ОСОБА_2 , на користь малолітної ОСОБА_1 , аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно, і до досягнення ОСОБА_1 повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 141, ч.2 ст. 247, 258-259, 265, 268, 280, 282, 284, 354 ЦПК України, суд -
Позов Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як орган опіки та піклування в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа Служба в справах дітей Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_5 відносно малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути аліменти з ОСОБА_5 на користь малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки з усіх доходів, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя А.В. Науменко
Повний текст рішення виготовлений 14 грудня 2020 року.
Суддя А.В. Науменко