ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/917/20 Справа № 191/72/18 Суддя у 1-й інстанції - Кухар Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на заочне рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2019 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2018 року позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 17.01.2013 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 800,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

У порушення умов договору відповідач зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 30.11.2017 року утворилась заборгованість в сумі 17 457,20 грн, яка складається з наступного: 627,32 грн заборгованість за кредитом, 12 422,39 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 100,00 грн заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 грн штраф (фіксована частина), 807,49 грн штраф (процентна складова). Просив стягнути вказану заборгованість та судові витрати з відповідача на його користь.

Заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову помилково дійшов висновку про неправомірність автоматичного списання банком грошових коштів на погашення заборгованості відповідача за кредитним договором, оскільки таке право банку обумовлено Умовами та Правилами надання банківських послуг, з якими позичальник, отримуючи кредит, був ознайомлений. Підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанк, ОСОБА_1 надав згоду про те, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Вказував на те, що підписання усіх складових кредитного договору є необов`язковим, достатньо розміщення банком складових кредитного договору в місці доступному для позичальника. Виписка з банківського рахунку боржника свідчить про факт використання ним кредитних коштів та виникнення заборгованості. Відповідач розрахунок заборгованості не спростував.

Відповідач правом, передбаченим положеннями ст.360 ЦПК України, не скористався.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на виписку по рахунку за період з 01.01.2001 року по 29.01.2019 року, в якій окрім руху заборгованості та здійснення погашення заборгованості, вбачаються операції по автоматичному списанню банком процентів за прострочений кредит, за користування кредитним лімітом, що здійснювались банком без дозволу відповідача, а отже здійснювались всупереч волі останнього.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 17.01.2013 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.6).

В анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач на підставі такої заяви отримав кредит у розмірі 800,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.

На підставі вказаних анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк» та самих Умов та Правил надання банківських послуг, позивач нарахував відповідачу заборгованість, яка станом на 30.11.2017 року становить 17 457,20 грн та складається з наступного: 627,32 грн - заборгованість за кредитом; 12 422,39 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 100,00 грн - заборгованість за пенею та комісією; А також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн- штраф (фіксована частина), 807,49 грн - штраф (процентна складова).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина перша статті 1054 ЦК України закріплює те, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Аналіз статей 549, 551, 625, 1048, 1049, 1050, 1056-1 ЦК України дає підстави для висновку про те, що в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника ОСОБА_1 від 17.01.2013 року процентна ставка не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), просив стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитними коштами, заборгованість за пеню, комісією та штрафи.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Але, слід зазначити, що матеріали справи не містять жодних підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Колегія суддів зауважує, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що узгоджується з постановою Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) та не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Неможливо застосувати до вказаних правовідносин у даній справі правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (17.01.2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (10.01.2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору та вважатися складовою частиною, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст.ст.76, 77, 78, 79 ЦПК України).

На час розгляду справи позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог в частині стягнення процентів, пені, комісії та штрафів.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 12 422,39 грн, заборгованості за пенею та комісією - 3100,00 грн, штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн та штрафу (процентна складова) - 807,49 грн, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого у анкеті-заяві від 17.01.2013 року обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу та відсутності доказів того, що Витяг з Тарифів, а також з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 627,32 грн слід зазначити наступне.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Встановлено, що на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк», підписаній сторонами 17.01.2013 року, ОСОБА_1 фактично отримав у кредит грошові кошти (а.с.6).

В матеріалах справи міститься довідка, згідно з якою між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір, за яким останньому було надано кредитну картку № 231533 від 17.01.2013 року терміном дії до вересня 2016 року (а.с.75). На вказаній картці змінювався кредитний ліміт з 300,00 грн. на максимальну суму 800,00 грн (а.с.74).

Згідно виписки по картці за період з 01.01.2001 року по 29.01.2019 року ОСОБА_1 активно користувався кредитними коштами та вносив поповнення на картку як при ліміті кредиту 300,00 грн, так і при ліміті кредиту 800,00 грн. Зазначене свідчить про обізнаність відповідача про свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення суми кредиту. Проте, у порушення умов договору та чинного законодавства, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав та не повернув використані ним кредитні кошти, а доказів іншого суду не надано.

Згідно наданого розрахунку, заборгованість відповідача за тілом кредиту складає 627,32 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості за кредитом у розмірі 627,32 грн, яка складається з тіла кредиту, та про відмову у задоволенні інших позовних вимог.

На підставі положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 158,60 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2019 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 17 січня 2013 року у розмірі 627,32 (шістсот двадцять сім) грн 32 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту, та судові витрати в розмірі 158,60 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова