Постанова

Іменем України

17 січня 2020 року

м. Київ

справа № 462/1408/16-ц

провадження № 61-47744св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 червня 2018 року у складі судді Ліуша А. І. та постанову Львівського апеляційного суду від 29 жовтня 2018 року у складі колегії суддів: Шеремети Н. О., Крайник Н. П., Цяцяки Р. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що з 26 листопада 2002 року вони з відповідачем перебували у шлюбі. За час подружнього життя вони проживали у будинку АДРЕСА_1 , який належав батькові відповідача.

У 2004 році батько відповідача подарував цей будинок, загальною площею 78,00 кв. м та земельну ділянку відповідачу. За їх спільні кошти було здійснено реконструкцію будинку шляхом прибудови та надбудови, внаслідок чого загальна площа будинку була збільшена до 243,20 кв. м.

Оскільки будинок зареєстрований на відповідача, яка вважає, що позивач не має жодного права на частку у будинку, просив суд визнати вказаний будинок спільною сумісною власністю сторін 65,74 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , визнати за ним право власності на 32,87 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , судові витрати покласти на відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 27 червня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 826,80 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вартість спірного будинку істотно збільшилась у результаті здійснених позивачем та відповідачем за час шлюбу поліпшень, переобладнання та ремонтних робіт, а не внаслідок тенденцій загального подорожчання об`єктів нерухомості, тому є підстави для визнання майна спільною сумісною власністю подружжя у розумінні статей 60, 61 СК України.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 29 жовтня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_2 у касаційній скарзі просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач не була належним чином повідомлена про розгляд справи у суді апеляційної інстанції; істотне збільшення майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя; позивач не довів того, що істотне збільшення вартості майна відбулося внаслідок спільних затрат.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 листопада 2002 року. Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 19 травня 2017 року, яке змінено рішенням Апеляційного суду Львівської області від 05 жовтня 2017 року.

Відповідно до договору дарування будинку та земельної ділянки від 15 квітня 2004 року ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_2 прийняла у дар будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 78,00 кв. м та земельну ділянку, на якій розташований вищевказаний будинок, площею 0,0503 га.

Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 27 серпня 2010 року № 1161 ОСОБА_2 погоджено прийняття в експлуатацію приватного житлового будинку садибного типу після прибудови та надбудови на АДРЕСА_1 .

З свідоцтва про право власності на житловий будинок садибного типу, виданого Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 16 листопада 2010 року вбачається, що будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві приватної власності. В цілому будинок складається з житлового будинку садибного типу з господарськими спорудами і будівлями загальною площею 243, 2 кв. м, житловою площею 148,4 кв. м.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до частини першої статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане об`єктом права спільної сумісної власності подружжя за рішенням суду.

Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу передбачає підстави віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя, можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.

Визначаючи правовий статус спірного майна, як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Такий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладений Верховним Судом України в постановах від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15, від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15, від 08 листопада 2017 року у справі № 1447цс17.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з технічного паспорта на індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 станом на 30 березня 2004 року загальна площа житлового будинку становить 78,00 кв. м, житлова площа 54,4 кв. м, вказаний житловий будинок складається з 4-х житлових кімнат, а згідно з технічним паспортом на вказаний спірний будинок станом на 10 червня 2010 року загальна площа житлового будинку становить 243,2 кв. м, житлова площа 148,4 кв. м, вказаний житловий будинок складається з 4-х житлових кімнат.

Згідно з пунктом 4 договору дарування будинку та земельної ділянки від 15 квітня 2004 року інвентаризаційна вартість будинку становить 44 354,00 грн.

Як вбачається з висновку судової будівельно-технічної експертизи від 13 листопада 2016 року № 062/16, реконструкція будинку АДРЕСА_1 була проведена після 15 квітня 2004 року. Ринкова вартість будинку АДРЕСА_1 до проведення реконструкції, після 15 квітня 2004 року, становить 723 200,00 грн. Ринкова вартість будинку АДРЕСА_1 на час виконання експертизи становить 2 111 000,00 грн. Ринкова вартість змін, внаслідок яких збільшилась ринкова вартість будинку АДРЕСА_1 після реконструкції, проведеної після 15 квітня 2004 року, становить 1 387 800,00 грн.

Висновком експерта також встановлено зміну якісних характеристик спірного нерухомого майна, про що свідчить виконане перепланування з переобладнанням та зміною/ремонтом конструктивних елементів «старих» частин житлового будинку, виконання надбудови та добудови до спірного будинку, які були виконані після 15 квітня 2004 року, тобто, в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (частина третя статті 372 ЦК України); в разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні.

Установивши, що вартість спірного будинку істотно збільшилась саме в результаті здійснених за час шлюбу поліпшень, переобладнання та ремонтних робіт, а саме, внаслідок спільних трудових чи грошових затрат позивача та відповідачки відбулось істотне збільшення вартості будинку АДРЕСА_1 , його якісних характеристик, а не внаслідок тенденцій загального подорожчання об`єктів нерухомості, а також те, що вартість спірного будинку після проведених поліпшень істотно збільшилась, суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального права та дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання майна спільною сумісною власністю подружжя у розумінні статей 60, 61 СК України.

Доводи касаційної скарги про те, що істотне збільшення майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя; позивач не довів того, що істотне збільшення вартості майна відбулося внаслідок спільних затрат, висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

Із справи відомо, що представник відповідача ОСОБА_5 належним чином був повідомлений про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 4 а. с. 70).

Враховуючи викладене доводи скарги про те, що відповідач не була належним чином повідомлена про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, спростовуються матеріалами справи.

При вирішенні справи суди правильно визначили характер правовідносин між сторонами, вірно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 червня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 29 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. М. Сімоненко