Ухвала

23 січня 2020 року

місто Київ

справа № 524/7739/18

провадження № 61-1482ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу інспектора роти № 2 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 червня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 грудня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної у результаті незаконних дій та бездіяльності відповідальних працівників батальйону патрульної поліції м. Кременчука Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування збитків у розмірі 1 169, 00 грн та моральної шкоди у розмірі 50 000, 00 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 червня 2019 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 21 грудня 2019 року, позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 . 1 169, 00 грн у відшкодування збитків та 15 000, 00 грн у відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій обґрунтовувалися тим, що судовими рішеннями, ухваленими у справі про адміністративне правопорушення та у справі, розглянутої у порядку адміністративного судочинства, зроблено висновок про відсутність у діях позивача складу адміністративних правопорушень, які слугували підставою для складання протоколу за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та постанови, ухваленої за частиною другою статті 122 цього Кодексу. Суди дійшли висновку, що законних підстав для адміністративного затримання, застосування кайданок та затримання і евакуації на спеціальний майданчик транспортного засобу позивача не існувало. Зазначені дії працівників поліції, на переконання судів першої та апеляційної інстанцій, були неправомірними. Встановивши факт понесення позивачем витрат, пов`язаних за транспортування автомобіля евакуатором та його зберігання на спеціальному майданчику, суд першої інстанції вважав обґрунтованими вимоги в цій частині. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд врахував вимоги розумності та справедливості і вважав достатнім розмір компенсації такої шкоди у сумі 15 000, 00 грн. Також обґрунтованими визнано вимоги щодо стягнення витрат, понесених за надання правничої допомоги у розмірі 4 050, 00 грн, які підтверджені письмовими доказами. Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, посилався на правові висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладені у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження

№ 61-19000сво18), відповідно до якої здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали зазначене провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Інспектор роти № 2 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 17 січня 2020 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанцій, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати зазначені рішення, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року - 2 102, 00 грн.

Ціна позову у цій справі складає, про відшкодування збитків у розмірі 1 169, 00 грн та моральної шкоди у розмірі 50 000, 00 грн. Станом на 01 січня 2020 року зазначена ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 100 = 210 200, 00 грн).

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акта розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правил пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не зазначено.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Таким чином, конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.

Цьому конституційному принципові відповідає загальне правило пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо того, що усі судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Це означає, що рішення суду апеляційної інстанції у таких справах є остаточними і подальшому оскарженню не підлягає.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, необхідно вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі«Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява №26737/95, згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій ухвалені у малозначній справі, а отже, не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної у результаті незаконних дій та бездіяльності відповідальних працівників батальйону патрульної поліції м. Кременчука Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, за касаційною скаргою інспектора роти № 2 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 червня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 грудня 2019 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний