ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи: 649/1028/19 Головуючий в І інстанції: Гапоненко Р.В.
Номер провадження: №22-ц/819/117/20 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Литвиненко В.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 07 жовтня 2019 року, у складі судді Гапоненка Р.В., у справі за позовом Гребенюка Олександра Сергійовича , діючого від імені Акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк", до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

24 серпня 2019 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідачана користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.09.2015 року у розмірі 64689,62грн та судові витрати в розмірі 1921,00грн.

Позов обґрунтований наступним.

Відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 16.09.2015 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 8000,00грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.ргіvatbank.uа, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.п.2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. договору, де зазначено, що клієнт дає свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою банку.

Пунктом 1.1.3.2.4. договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору.

Умови договору передбачають сплату процентів, а також пені та штрафів у відповідному розмірі за неналежне виконання позичальником зобов`язання за договором.

На порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 09.07.2019 року виникла заборгованість у розмірі 64689,62грн, яка складається з:

--- 274,51грн - тіло кредиту;

--- 17710,85грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

--- 0,00грн - заборгованість за нарахованими відсотками,

--- 40997,61грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання;

--- 2150,00грн - заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн;

--- 500,00грн - штраф (фіксована частина),

--- 3056,65грн - штраф (процентна складова).

У зв`язку з вказаним, на підставі, зокрема, ст.ст.207, 509, 525, 526, 527, 530, ч.1 ст.598, 610, 617, 629, 1050, 1054 ЦК України, просить задовольнити позов.

Оскаржуваним рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 07 жовтня 2019 року позов було задоволено повністю. При цьому з відповідача на користь позивача було стягнуто сплачений судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати зазначене рішення й ухвалити нове рішення про відмову в позові в повному обсязі. При цьому послався на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема, зазначив, що суд не звернув увагу на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, а саме на те, що Умови та правила надання банківських послуг він не підписував, його про них ніхто не повідомляв, зокрема про те, що саме вказані Умови та правила й Тарифи будуть застосовані до нього. Його не було повідомлено про проценти та штрафні санкції за прострочення сплати кредиту. Також вказав, що судом не було враховано наявність пільг, які йому надані як військовослужбовцю (перебуває на військовій службі у ЗСУ, в тому числі проходив службу у зоні АТО), а саме про неможливість нарахування процентів та штрафних санкцій.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до витягу зі Статуту банку, погодженого НБУ 11.06.2018 року, позивач є правонаступником Публічного акціонерного товариства КБ "ПриватБанк", яке в свою чергу є правонаступником ЗАТ КБ "ПриватБанк" (а.с.33).

Відповідач ОСОБА_1 подав 16.09.2015 року Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.8).

В ній вказані детальні дані про відповідача, який погоджується з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Дата оформлення - 16.09.2015 року та особистий підпис клієнта. Відомостей щодо отримання позичальником картки дана анкета-заява не містить.

Наявний витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", який містять положення про процентну ставку, обов`язків щодо щомісячного платежу, сплату пені та штрафу (а.с.9).

Однак, серед чотирьох видів кредитних карт не вбачається, який саме із видів обрав для себе позичальник.

Також позивачем надано Умови та Правила надання банківських послуг (а.с.10-43).

Тарифи, Умови та Правила підпису позичальника (відповідача) не містять.

Відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним договором №б/н від 16.09.2015 року станом на 09.07.2019 року виникла заборгованість у розмірі 64689,62грн, яка складається з:

--- 274,51грн - тіло кредиту;

--- 17710,85грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

--- 0,00грн - заборгованість за нарахованими відсотками,

--- 40997,61грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання;

--- 2150,00грн - заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн;

--- 500,00грн - штраф (фіксована частина),

--- 3056,65грн - штраф (процентна складова).

Слід також зазначити, що ухвалою суду першої інстанції від 04.09.2019 року було відкрито провадження у цій справі і призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, судове засідання призначено на 01.10.2019 року (а.с.61).

Відповідно до розписки судову повістку разом з копією ухвали, копією позовної заяви та доданими матеріалами на 27 арк, які були направлені відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, відповідач отримав 09.09.2019 року (а.с.63).

Згідно довідки через знаходження судді на відпочинку відповідно до наказу від 26.09.2019 року розгляд справи 01.10.2019 року не відбувся, відкладено на 07.10.2019 року (а.с.64).

Відповідачем до суду першої інстанції відзив, а разом з ним, відповідно до ч.3 ст.83 ЦПК України, і докази, протягом 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, як того вимагає ч.1 ст.278 ЦПК України, не подано.

Відповідно до ч.2 ст.279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через 30 днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

До апеляційної скарги відповідачем додано копію його військового квитка та військове посвідчення (безстрокове) від 18.02.2016р, пред`явник якого має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

З урахуванням обставин справи та положення ч.2 ст.279 ЦПК України апеляційний суд вважає за необхідне залучити до справи копії зазначених документів.

Отже, вважається, що відповідач позовні вимоги не визнає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що підписана відповідачем заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.ргіvatbank.uа, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Також суд виходив з того, що відповідач свої зобов`язання перед позивачем щодо повернення кредиту не виконав та має заборгованість станом на 09.07.2019 року у розмірі 64689,62грн.

Однак, повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не може, оскільки до нього він дійшов при неповному з`ясуванні обставин справи та при порушенні норм процесуального права й неправильному застосуванні норм матеріального права.

Щодо кредитного договору, укладеного між сторонами, слід зазначити таке.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду, вважаючи за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухваленому судовому рішенні Верховного Суду України, зробила такий нижчезазначений висновок щодо застосування відповідних норм права у правовідносинах, за яких кредитний договір укладено шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації:

--- надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору;

--- на підставі ч.ч.1 і 2 ст.207, ст.ст.626, 628, ч.1 ст.638, ст.ст.1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України можна дійти висновку, що вказані Умови та правила надання банківських послуг, надані банком, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви, що у цій справі між сторонами був укладений кредитний договір, який не містить строку повернення кредиту, не містить обов`язок сплати процентів за користування кредитом (якщо таке положення відсутнє в заяві), не містить відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань;

--- у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст.ст.625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України.

У ч.ч.1-3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів".

Згідно з п.22 ч.1 ст.1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з позичальником АТ КБ "ПриватБанк" дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору;

--- враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Як зазначено, у заяві позичальника процентна ставка не зазначена. З іншого боку, вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст.ст.625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за пенею та штрафом за несвоєчасну сплату кредиту.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на заяву позичальника, Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Разом з тим, з урахуванням вказаного висновку Верховного Суду, на підставі ч.ч.1 і 2 ст.207, ст.ст.626, 628, ч.1 ст.638, ст.ст.1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, враховуючи обставини справи та невизнання відповідачем позовних вимог, можна дійти висновку, що вказані Умови та правила надання банківських послуг, які разом з Тарифами відповідачем не підписані, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви, що у цій справі між сторонами був укладений кредитний договір, який не містить строку повернення кредиту, не містить зазначення про розмір процентної ставки, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема ст.ст.625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Також згідно розрахунку взагалі відсутня заборгованість за процентами.

Відтак, відсутні правові підстави для стягнення з позичальника на користь банку вказаних пені (40997,61грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання та 2150,00грн - заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн) та штрафу (фіксованої частини в розмірі 500,00грн та процентної складової в розмірі 3056,65грн).

Відповідно є необґрунтованим висновок суду першої інстанції про стягнення вказаної складової кредитної заборгованості, а саме зазначених пені та штрафу. А тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

В той же час апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення тіла кредиту в розмірі 17985,36грн (274,51грн тіла кредиту + 17710,85грн заборгованості за простроченим тілом кредиту), оскільки це вбачається з розрахунку заборгованості.

На підставі ч.2 ст.530 ЦК України, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, що свідчить про порушення його прав, апеляційний суд вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Як вже зазначалось, за розрахунком заборгованості заборгованість по тілу кредиту складає 17985,36грн. Тобто, саме така сума коштів і має бути стягнута з позичальника на користь банку. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Аналогічними є й висновки Верховного Суду у постановах від 23.10.2019 року у справі № 136/695/17 та від 06.11.2019 року у справі № 755/1927/16-ц, ухвалених у тотожних справах за касаційними скаргами АТ КБ "ПриватБанк" у справах за участю позикодавця АТ КБ "ПриватБанк" та позичальників-фізичних осіб, в яких були винесені заочні рішення судом першої інстанції і в яких судами першої інстанції в задоволенні позовних вимог було відмовлено, а апеляційними судами рішення суду першої інстанції було: в першій справі скасовано й стягнуто тіло кредиту та штраф, а в другій справі - залишено без змін.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що відповідно до п.2 ч.1 ст.374, ст.375, п.п.1 і 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за пенею, а також штрафів (фіксованої частини та процентної складової) слід скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в позові в цій частині за необґрунтованістю. В решті ж це рішення суду (в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 17985,36грн, у тому числі 274,51грн тіла кредиту та 17710,85грн заборгованості за простроченим тілом кредиту) як законне і обґрунтоване слід залишити без змін. Відповідно, слід зменшити стягнуту з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 16.09.2015 року станом на 09.07.2019 року з 64689,62грн до 17985,36грн.

Інші доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують. Зокрема, посилання скаржника на наявність у нього пільг як військовослужбовця, що перебуває на військовій службі у ЗСУ, в тому числі проходив службу у зоні АТО, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки проценти та штрафні санкції стягненню не підлягають незалежно від вказаних пільг. Разом з тим, тіло кредиту має бути повернуто, оскільки Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", зокрема його ст.14 ("Пільги військовослужбовцям та членам їх сімей") не передбачає звільнення вказаної категорії осіб від виконання обов`язків по сплаті тіла кредиту.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України:

--- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених

позовних вимог (ч.1);

--- інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно

розміру задоволених позовних вимог (ч.2);

--- якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6).

Разом з тим, згідно п.13 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" та постанови Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі № 668/14982/14-ц від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, учасники бойових дій - у справах, пов`язаних з порушенням будь-яких їх прав, незалежно від характеру, предмета та підстав таких позовів.

При поданні позову банк сплатив в установленому законом розмірі 1921,00грн судового збору (а.с.1, 51). При поданні апеляційної скарги відповідач звільнений від сплати судового збору.

Позов задоволено частково, а саме на 27,80% (17985,36грн х 100% : 64689,62грн).

А тому, з урахуванням звільнення відповідача від сплати судового збору, судові витрати у вигляді частини сплаченого позивачем при поданні позову судового збору в розмірі 534,03грн (27,8% х 1921,00грн : 100%) відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню на користь позивача за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1921,00грн судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, слід скасувати та стягнути за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на користь позивача 534,03грн на відшкодування судового збору, сплаченого ним за подання позову.

Керуючись ст.ст.141, 367, п.2 ч.1 ст.ст.374 і 375, п.п.1 і 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, ч.ч.1 і 2 ст.207, ч.2 ст.530, ст.ст.626, 628, ч.1 ст.638, ст.ст.1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 07 жовтня 2019 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованості за пенею (40997,61грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання та 2150,00грн - заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн), а також штрафу (фіксованої частини в розмірі 500,00грн та процентної складової в розмірі 3056,65грн) скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в цій частині в позові за необґрунтованістю.

Це ж рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованості за тілом кредиту в розмірі 17985,36грн (274,51грн - заборгованість за тілом кредиту та 17710,85грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту) залишити без змін.

Зменшити стягнуту з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 16.09.2015 року з 64689,62грн до 17985,36грн.

Це ж рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" 1921,00грн судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, скасувати.

Стягнути за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" 534,03грн на відшкодування судового збору, сплаченого ним за подання позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 21 січня 2020 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська