Справа № 307/3038/16-ц
Провадження № 2/307/21/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2020 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Ком`яті Н.А.

з участю представника відповідачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, в місті Тячів, цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, та зустрічний позов ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання банківського договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ТзОВ «Кредитні ініціативи» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Посилається на те, що 17.12.2012 р. між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» відступило право вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» за кредитними договорами укладеними між ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами.

Згідно вищезазначеного договору відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 399 від 14.03.2008 р., який був укладений між ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 .

Таким чином, на даний час усі права кредитора за вищевказаним договором про іпотечний кредит належать ТзОВ «Кредитні ініціативи».

14.03.2008 р. ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 399, з подальшим внесенням змін та доповнень.

Відповідно до умов вищевказаного кредитного договору банк зобов`язується надати боржнику кредит у сумі 300000 грв., а відповідач зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Банк свої зобов`язання з кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у сумі 300000 грв.

В свою чергу, відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, чим грубо порушує істотні умови кредитного договору, в результаті чого станом на 20.07.2016 р., має прострочену заборгованість за кредитом у сумі 294500 грв. та за відсотками у сумі 363678.62 грв.

Просить стягнути заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Представник позивача у судове засідання не з`явився. Надіслав заяву про розгляд справи в його відсутності.

17.01.018 р. відповідачка ОСОБА_2 подала зустрічний позов.

Посилається на те, що ТзОВ «Кредитні ініціативи» стверджують, що вона взяла кредит у сумі 300000 грв. відповідно до кредитного договору від 14.03.2008 р. строком до 13.03.2018 р. із сплатою 15 % річних.

На підтвердження укладення кредитного договору та додатків до нього - ТзОВ «Кредитні ініціативи», надав копію кредитного договору № 399 та копію додаткової угоди № 1 від 11.04.2008 р.

Однак, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї документами, які надав позивач - ТзОВ «Кредитні ініціативи», просить звернути увагу на те, що надані документи вона не підписувала.

Рахівським районним судом розглядається кримінальна справа про обвинувачення ОСОБА_4 та інших осіб у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 190 КК України, по якій вона є свідком, так як почеркознавча експертиза підтвердила, що кредитний договір від 14.03.2008 р. та додаткову угоду № 1 підписувала не вона.

В справі також відсутній оригінал документу про отримання вказаних в кредитному договорі коштів.

Вона не підписувала кредитний договір. Отже відповідно до ст. 203 ЦК України під час його укладення не було дотримано вимог щодо волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Просить визнати кредитний договір № 399 від 14.03.2008 р. та додаткову угоду № 1 від 11.04.2008 р. недійсними.

Представник відповідачки просить відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов задовольнити, виходячи з наступного.

17.01.2018 р. суддею Тячівського районного суду було постановлено ухвалу про прийняття зустрічного позову до розгляду та об`єднання позовів в одне провадження.

ТзОВ «Кредитні ініціативи», як належний правонаступник просить стягнути з відповідачки кредитну заборгованість, яка виникла внаслідок неповернення нею кредиту отриманого по кредитному договору № 399, укладеному між ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 від 14.03.2008 р. та додатковою угодою № 1 до цього ж договору від 11.04.2008 р.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що вищевказані документи вона не підписувала, про що внесено відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000313.

Із обвинувального акту від 22.09.2015 р. вбачається, що ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. 190 ч. 4, ст. 358 ч. 2, ст. 358 ч. 3 та ст. 366 ч. 2 КК України. За одним з епізодів ОСОБА_4 , умисно, з корисливих спонукань, за попередньою змовою з іншими двома особами, з метою повторного незаконного заволодіння кредитними коштами філії «Відділення Промінвестбанку в м. Рахів Закарпатської області» в особливо великих розмірах, зловживаючи довірою ОСОБА_2 , схилив останню оформити на своє ім`я цільовий кредит у філії «Відділення Промінвестбанку в м. Рахові Закарпатської області» на загальну суму 59400 доларів США та в подальшому передати вказану суму у його користування, попередньо впевнивши ОСОБА_2 у тому, що він особисто буде погашати оформлений нею кредит. ОСОБА_2 , будучи помилково впевненою у добросовісності ОСОБА_4 та в тому, що ОСОБА_4 протягом розрахункового періоду, передбаченого кредитним договором № 399 від 14.03.2008 р., виплатить кредитну заборгованість, у березні 2008 року, передала йому, отримані згідно вказаного договору кредитні кошти у загальній сумі 59400 доларів США, вартістю згідно курсу НБУ станом на 14.03.2008 р. 505 гривень за 100 доларів США, на загальну суму 299970 грв. Однак, ОСОБА_4 завідомо маючи намір не виконувати обіцянки дані ним ОСОБА_2 , по виконанню за неї умов укладеного договору, по сплаті кредитної заборгованості, зловживаючи довірою останньої, заволодів вказаними коштами і розпорядився ними на власний розсуд, розподіливши їх між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , чим завдав ОСОБА_2 матеріальну шкоду на загальну суму 299970 грв.

У межах цього кримінального провадження ТзОВ «Кредитні ініціативи» заявило цивільний позов до ОСОБА_4 .

Відповідно до висновку експерта № 15/803 від 28.08.2014 р. рукописний текст у «Заяві-анкеті позичальника на отримання кредиту» від імені ОСОБА_2 виконаний ОСОБА_5 . Встановити ким виконаний підпис у кредитному договорі № 399 від 03.2008 р., який знаходиться на останній сторінці документу у графі «позичальник » та ліворуч від друкованого тексту « ОСОБА_2» не вдалося можливим. Встановити ким виконаний підпис у кредитному договорі № 399 від 14.03.2008 р., який знаходиться на останній сторінці документу, у графі «підпис позичальника та дата отримання» не надалося можливим. Встановити ким виконаний підпис у «Додатковому договорі № 1 від 11.04.2008 р. до кредитного договору № 399 від 14.03.2008 р.», який знаходитися у нижній правій частині документу у графі «позичальник» та ліворуч від друкованого тексту « ОСОБА_2 » не вдалося можливим.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним та припинення правовідношення.

За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 частин 1-4 цього ж Кодексу цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 13 ч.ч. 1, 2 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 42 ч. 1 п. 2 цього ж Кодексу визначено, що учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам.

З приписів ст. 76, ст. 77 ч.ч. 1, 2, ст. 78, 79, 80 ч. 2, ст. 81 ч.ч. 1, 5, 6, ст. 83 ч. 1 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ст. 95 ч. 1 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Керуючись наведеними нормами Закону та проаналізувавши докази надані позивачем на підтвердження своїх позовних вимог суд вважає, що ними вимоги позивача не підтверджуються, так як не свідчать про те, що відповідачка підписувала кредитний договір та додаткову угоду і отримувала від філії «Відділення Промінвестбанку в м. Рахів Закарпатської області» вказані у договорі кошти.

Разом з тим суд вважає, що наявність обвинувального акту відносно ОСОБА_4 щодо незаконного заволодіння коштами банку, наявність висновку експерта № 15/803 від 28.08.2014 р. яким стверджено, що рукописний текст у «Заяві-анкеті позичальника на отримання кредиту» від імені ОСОБА_2 виконаний ОСОБА_5 , а встановити ким виконані підписи у кредитному договорі № 399 від 03.2008 р. та у додатковому договорі № 1 від 11.04.2008 р. до кредитного договору № 399 не видалося можливим, а також наявність позовної заяви ТзОВ «Кредитні Ініціативи» до ОСОБА_4 у якій зазначено що він з метою заволодіння коштами підробив підписи у кредитних договорах, у тому числі у договорі укладеному від імені ОСОБА_2 , є достатньою і належним чином доведеною підставою для того щоб визнати оспорюваний кредитний договір та додаткову угоду до нього недійсним.

Особа яка не укладала договору і не отримувала на його виконання ніяких коштів не може нести відповідальність передбачену цим договором, а також відповідальність передбачену Законом.

Враховуючи, що судом встановлено відсутність волі ОСОБА_2 на укладення кредитного договору із ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» договір № 399 від 14.03.2008 р. та додаткову угоду до нього № 1 від 11.04.2008 р. слід визнати недійсними, як такі, що укладені всупереч волі особи вказаної у них стороною договору.

Відповідно до ст. 133 ч.ч. 1-3 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати , зокрема, на професійну правничу допомогу.

У відповідності до ст. 141 ч.ч. 1 та 2 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, а у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи, що у задоволенні первісного позову ТзОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено, то сплачений ним судовий збір у розмірі 9872.68 гривень підлягає зарахуванню до державного бюджету.

Відповідачка ОСОБА_2 відповідно до ст. 22 ч. 3 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції станом на 10.06.2017 р., звільнена від сплати судового збору, оскільки заявлений нею позов пов`язаний з порушенням її прав.

Поданий відповідачкою зустрічний позов про визнання банківського договору недійсним носить немайновий характер, а отже, ставка судового збору за подібні позови подані фізичною особою на момент його подання була встановлена у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 704. 80 грв.-, які підлягають стягненню з позивача, так як зустрічний позов задоволено у повному обсязі.

Згідно ст. 137 ч. 1- 4 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Актом виконаних робіт надання правової допомоги від 09.10.2019 р. та квитанції № 59 від 31.10.2019 р. стверджено, що ОСОБА_2 понесла витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 8500 гривень, а отже вони підлягають стягненню з позивача на її користь.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст. 16, 610, 623-625 ЦК України суд.

У Х В А Л И В:

У задоволенні первісного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити повністю. Кредитний договір № 399 від 14.03.2008 р. укладений між акціонерно-комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_2 та додаткову угоду № 1 від 11.04.2008 р. укладену між акціонерно-комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_2 визнати недійсними.

Судові витрати по первісному позову покласти на позивача.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні) 80 коп.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_2 витрати за надання правничої допомоги у розмірі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 26.01.2020 року.

Головуючий В.І. Гримут