27.10.2020 Єдиний унікальний номер 205/2544/20
Єдиний унікальний номер судової справи: 205/2544/2020
Номер провадження: 2/205/1536/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчана Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 21.02.2020 року в мережі інтернет ОСОБА_3 (далі Відповідач -2) було оприлюднено відео, що стосується роботи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Простозайм», яке використовує торговельну марку « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Позивач зазначає, що вона працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Простозайм». В коментарях до цього відео відповідач-2 розмістив її конфіденціальну інформацію без її згоди, зокрема номер телефону: «(отдел кадров) Алена НОМЕР_1 »). Крім того, в зазначеному відео автор показує відео звернення колишньої працівниці Товариства з обмеженою відповідальністю «Простозайм» ОСОБА_2 (далі Відповідач-1), у якої був доступ до особистих даних працівників, внутрішніх документів товариства, що є конфіденційною інформацією та комерційною таємницею товариства. Отже, конфіденційну інформацію про неї Відповідачу -2 надала Відповідач -1. Таким чином позивач вказує, що зазначеними діями відповідачі порушили її цивільні права, зокрема, право на приватне життя шляхом збирання, зберігання, використання і поширення конфіденційної інформації щодо неї, на таємницю телефонних розмов. Окрім цього, використання відповідачами у вказаному відео коментаря «жаба с офиса» по відношенню до позивача, принижує її честь та гідність та ділову репутацію.

Позивач стверджує, що через вказані події вона певний період часу не могла нормально працювати, її не покидало відчуття безпорадності та тривоги, вона перебувала у роздратованому стані, і в неї погіршився стан здоров`я.

У зв`язку з вищевикладеним позивач змушена звернутися до суду та просити суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на її, ОСОБА_1 користь, моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Відповідач -1 - ОСОБА_2 , у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подала відзив на позовну заяву (а.с.41), та пояснення по справі, в яких просила відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх заперечень відповідач-1 вказує на те, що позивач не надала доказів на обґрунтування своїх стверджень щодо спричинення моральної шкоди, які покладала в обґрунтування позовних вимог.

Відповідач -2 - ОСОБА_3 , у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав.

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач подала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. У такій заяві позивач зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог, просить здійснити розгляд справи за її відсутності.

Представник Відповідача - 1 - ОСОБА_2 ОСОБА_4 , подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У такій заяві названа сторона не визнає позовні вимоги та просить суд відмовити позивачу у їх задоволені в повному обсязі.

Відповідач - 2 - ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися через відсутність відповідних клопотань/заяв з боку учасників справи.

З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення виходячи із наступного.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 на підставі наказу № 2к від 08.04.2019 року, 09 квітня 2019 року було прийнято на роботу на посаду директора ТОВ «Простозайм» з випробувальним терміном два місяці та окладом згідно штатного розкладу (а.с.8).

Матеріалами справи також підтверджено, що ОСОБА_2 на підставі наказу № 597к від 20.12.2019 року, 23 грудня 2019 року було прийнято на роботу на посаду інспектора кредитного ТОВ «Простозайм» з випробувальним терміном два місяці та окладом згідно штатного розкладу, код професії 3419 (а.с.12).

Також, матеріалами справи підтверджено, що 23.12.2019 року між ТОВ «Простозайм» в особі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір про нерозголошення відомостей, що складає комерційну таємницю (а.с.9-11).

Матеріалами справи підтверджено, а сторонами не спростовувалась та обставина, що 21.02.2020 року в мережі інтернет ОСОБА_3 (далі Відповідач -2) було оприлюднено відео, що стосується роботи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Простозайм». В коментарях до вказаного відео було розміщено номер телефона позивача по справі та її ім`я. Також зі змісту вказаного відео вбачається, що останнє містить у собі фрагмент відео звернення працівниці Товариства з обмеженою відповідальністю «Простозайм» ОСОБА_2 (далі Відповідач -1), у якої, за твердженням позивача, був доступ до особистих даних працівників, у тому числі позивача по справі.

Позивач вважає, що через поширення відповідачами у публічному просторі за допомогою мережі інтернет даних щодо її номерів засобів зв`язку та анкетних даних, відповідачі порушили її право на приватне життя шляхом збирання, зберігання, використання і поширення конфіденційної інформації щодо неї, на таємницю телефонних розмов, а також, принижено її честь та гідність та ділову репутацію. А здійснені коментарів до вказаного відео у вигляді вислову «жаба с офиса», на думку позивача, є порушенням її права на гідність, честь та ділову репутацію.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Виходячи зі змісту ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 5 ЦПК України застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно положень ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року, роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Обов`язок доказування наявності моральної шкоди покладається на позивача.

Втім, матеріали справи не містять жодного доказу, що свідчив би про заподіяння ОСОБА_1 моральних страждань, тому позивачем не доведено наявність моральної шкоди.

З боку сторони позивача суду не представлено жодного належного, допустимого та достатнього доказу того, що через вказані у позові події позивач певний період часу не могла нормально працювати, її не покидало відчуття безпорадності та тривоги, вона перебувала у роздратованому стані, і в неї погіршився стан здоров`я.

Так, само заявляючи вимоги щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень, позивач не надала суду жодного доказу на підтвердження обґрунтування та заявленого розміру завданої моральної шкоди та глибини її страждань.

Суд зазначає з цього приводу, що відповідно до ч.1 ст.81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Тобто сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. При цьому само по собі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків, зокрема надання належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, те, що позивачем належними, достатніми та допустимими доказами не доведені факт заподіяння відповідачами моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправною бездіяльністю заподіювача, а також не обґрунтовано, з чого позивач виходив при визначенні розміру заподіяної йому шкоди, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди необхідно відмовити в повному обсязі.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

За змістом статті 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 993, 1166, 1187, 1191 ЦК України, ст.ст. 4,6,10,12,13, 81-83, 141, 247, 263-264268, 272 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) про відшкодування моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

2. Судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан