Справа № 739/1742/18
Номер провадження 2/739/86/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року м.Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої - судді Кочура О.О.,

за участі: секретаря - Худорба Р.Г.,

позивачки - ОСОБА_1 ,

представника позивачки- ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Новгород-Сіверський Чернігівської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , поданою представником позивачки - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на будинок з господарськими будівлями за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивачка), діючи через свого представника, ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на будинок з господарськими будівлями за набувальною давністю за адресою АДРЕСА_1 . Позовні вимоги мотивує тим, що позивачка з дочкою ОСОБА_4 проживає в будинку за адресою АДРЕСА_1 . Зазначений будинок був збудований спільними зусиллями позивачки та відповідача під час спільного проживання, що встановлено рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 11.05.2014 року в справі 2-154/04, яким відповідачу було відмовлено в позові про виселення позивачки з будинку. Після закінчення будівництва саме відповідачу, зважаючи на оформлення на нього будівельної та дозвільної документації, було видане Свідоцтво про право власності на будинок. Після ухвалення судового рішення про відмову у виселенні позивачки , відповідач сам виселився з будинку та переїхав в інший населений пункт. Згідно з договором дарування від 22.06.2007 року, відповідач подарував цей будинок своїй матері, ОСОБА_5 . Зробив це без відома позивачки і за відсутності її згоди. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Після її смерті ОСОБА_3 належним чином прийняв спадщину матері. При цьому позивачка добросовісно, відкрито та безперервно володіє даним будинком з 2004 року, тобто протягом строку, що перевищує 10 років. Натомість відповідач після того, як виїхав з будинку в 2004 році, жодного разу в будинку не з`являвся, ним не користується, не несе будь-яких витрат на його утримання. Про втрату інтересу відповідача до будинку свідчить договір про його відчуження на користь ОСОБА_5 .

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві та просили їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечували. У судове засідання відповідач ОСОБА_3 будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надав. Відзив на позовну заяву до суду не подав. Беручи до уваги, що позивачка та її представник не заперечували проти вирішення справи без присутності відповідача з постановленням заочного рішення, суд ухвалив - проводити розгляд справи на підставі наявних доказів по справі. Суд, вислухавши вступне слово позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, визнає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (статті 13, 14, 41). Конституційні положення про право власності відображені в нормах діючого законодавства , закрема в статті 344 ЦК України, якою встановлені правила застосування набувальної давності як одного зі способів набуття права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Частиною 4 ст. 344 ЦК України визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України обставинами , які мають значення для справи, і , які повинен довести сам позивач є: законний об`єкт володіння , добросовісність володіння , відкритість володіння, давність володіння та його безперервність ( тобто строк володіння). Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 9.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга ст. 344 ЦК України). За змістом ст. 344 ЦК України при набувальній давності тягар доказування лягає на позивача. При цьому звернуто увагу на те, що спосіб захисту обирається позивачем, проте не довільно, а з урахуванням вимог закону. Об`єктом захисту є не право, якого просто немає, і не майно (річ), тому що майно в будь-якому випадку не може мати власного захисту, а захищається саме особа незаконного володільця. З матеріалів справи вбачається, що згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 15288531 від 19.07.2007 року, будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 належав покійній ОСОБА_7 , на підставі договору дарування за №1078 від 22.06.2007 року (а.с.11). Позивачка проживала в даному будинку з 2004 року , оскільки згідно рішення Новгород-Сіверського районного суду від 11.05.2004 року ОСОБА_3 звертався до суду з вимогою про виселення ОСОБА_1 та судом було відмолено в задоволенні позову із зазначенням про те, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 та спільними зусиллями за спільні кошти збудували будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 (а.с.7). Відповідно до довідки , виданої 28.02.2017 року виконкомом Вороб`ївської сільської ради Новгород-Сіверського району, згідно по господарської книги №3 на ОСОБА_1 в 2004 році відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , але станом на 01.01.2004 року ОСОБА_1 проживала разом з донькою ОСОБА_4 в будинку в господарстві, що належить ОСОБА_3 (а.с.8). Згідно відповіді з Семенівської районної державної нотаріальної контори щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 заведена спадкова справа № 250/2016 за заявою ОСОБА_3 (а.с.13). Згідно копії договору на користування електричною енергією від 2006 року укладеного між ОСОБА_1 та представником ВАТ ЕК «Чернігівобленерго», споживачем електроенергії являється ОСОБА_1 , на яку відкрито особовий рахунок ( а.с.38-39). Згідно довідки, виданої директором КП «Вороб`ївської сільської ради» Черняк Н.В. з 2011 року сплачує комунальні послуги за водопостачання (а.с.40). Згідно відповіді на запит Н-Сіверського районного суду, наданий сільським головою Бучківської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області ОСОБА_3 фактично проживає в с. Бучки, але зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с.16) За правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у господарській цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на положення статті 344 ЦК та роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року, набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, що річ, яка опинилася у володінні особи, є об`єктивно чужою, володілець суб`єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років. Оскільки, відповідно до ст. 370 ч. 2 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом, або рішенням суду. В судовому засіданні встановлено, що позивачка відкрито, добросовісно володіє більше 10 років нерухомим майном, що знайшло своє підтвердження під час судового засідання, на момент початку будівництва будинку вона спільно проживала та будувала його разом з відповідачем, позивачка сплачує витрати за комунальні послуги. Але за адресою АДРЕСА_1 також зареєстрований відповідач ОСОБА_3 , який у 2016 році подав заяву до Семенівської районної державної нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини після смерті матері - ОСОБА_7 на яку, попередньо, був зареєстрований житловий будинок з надвірними будівлями, отже іншим співвласником будинку є ОСОБА_3 , а тому позов підлягає частковому задоволенню, в 1/2 частині будинку та господарських будівель.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12,76-81, 82, 83, 258-259, 263-268, 273, 280-284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , подану представником позивачки - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на будинок з господарськими будівлями за набувальною давністю - задовольнити частково. Визнати за ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1 , за набувальною давністю, у задоволенні решти позовних вимог - відмовити. Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Заочне рішення може бути переглянуте Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за заявою відповідача протягом 30-ти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається позивачем до Чернігівського апеляційного суду через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О.О.Кочура