КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/868/2020
Справа № 361/3300/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 січня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області в складі судді Радзівіл А.Г., ухвалене в м. Бровари 22 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору іпотеки припиненим,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання договору іпотеки припиненим.

Позов мотивувала тим, що 13 лютого 2007 року між нею та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір № 410/17/07-Пі; в забезпечення вищевказаного кредитного договору було укладено договір іпотеки № 07/І-07, за яким в іпотеку був переданий житловий будинок АДРЕСА_1 .

15 лютого 2008 року рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків було звернено стягнення на предмет іпотеки, та за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва видано виконавчий лист. 23 червня 2009 року державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції Хуторний В.Ю. виніс постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, з того часу відповідач не подавав виконавчий лист до виконання.

20 лютого 2017 року рішенням Броварського міськрайонного суду по справі № 361/4181/16-ц ПАТ «Укрсоцбанк» було відмовлено в стягненні з неї грошових коштів та відсотків відповідно до умов кредитного договору; однією з підстав відмови в задоволенні позову була відсутність доказів отримання кредиту та наявності боргу, а долучена банком довідка - розрахунок заборгованості є недостовірним доказом. Таким чином відповідач не має підтвердження наявності основного зобовязання за кредитним договором, що забезпечене договором іпотеки, та втратив можливість задоволення своїх вимог шляхом звернення на предмет іпотеки шляхом реалізації його на прилюдних торгах або в позасудовий спосіб в ході процедури виконавчого провадження.

На підставі вищевикладеного просила визнати іпотечний договір № 07/І-07 від 13 лютого 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк», припиненим.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року позов залишено без задоволення.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що суд не дослідив детально зміст іпотечного договору № 07/І-07, проігнорувавши п. 1.5.1 даного договору, де чітко визначено строк дії іпотечного договору - 12 лютого 2017 року включно.

Також суд не надав оцінку діям відповідача щодо необхідності виконання ним умов п. 4.5 договору кредиту та п. 2.4 іпотечного договору щодо задоволення вимог за рахунок предмету іпотеки, що в свою чергу порушує принцип рівності прав та обов`язків кредитора і позичальника. Також відповідач не обґрунтував підстави своєї відмови як кредитора від виконання умов п. 2.4 та ст. 4 укладеного іпотечного договору, а також п. 4.5 договору кредиту та не надав жодних пояснень щодо пропуску строку на звернення стягнення на предмет іпотеки на виконання рішення третейського суду, яке набрало законної сили, та на підставі якого було видано виконавчий лист, не надав пояснення, чому відповідач не мав зацікавленості у вирішенні спірних правовідносин вже тривалий час, при цьому заперечує проти позову.

Вказувала, що основною підставою для звернення до суду став юридичний факт закінчення строку дії іпотечного договору. Вона вважає, що дата 12 лютого 2017 року є терміном дії як іпотечного договору, так і договору кредиту, але суд необґрунтовано відмовив у прийнятті вказаних фактів як доказу, вважаючи його недоведеним, що призвело до неправильного дослідження та оцінки наданих нею доказів.

Суд не врахував всі обставини справи, не надав юридичної оцінки діям позивача і відповідача в питанні врегулювання спірних відносин і порядку їх вирішення, не з`ясував, чи сплинув строк договору кредиту.

Не погоджувалася з тим, що суд розглядав сплив позовної давності як окрему підставу звернення позивача до суду з даним позовом, оскільки із змісту рішення суду по справі № 361/4181/16-ц випливає, що відповідач не вчиняв дії щодо застосування позасудового врегулювання спору та самоусунувся від виконання укладених кредитного та іпотечного договорів.

Посилалася на судову практику, викладену в постанові Вищого Господарського суду України від 09 грудня 2014 року по справі № 910/14754/14, та в постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-222цс15.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Залишаючи без задоволення позов ОСОБА_1 про визнання договору іпотеки припиненим, суд першої інстанції виходив із відсутності доказів, які б підтверджували виконання основного зобов`язання, що згідно з положеннями Закону України «Про іпотеку» є однією з підстав припинення іпотеки, а також посилався на недоведеність інших обставини, передбачених ст. 17 Закону України «Про іпотеку», які б давали підстави для припинення іпотеки.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи, 13 лютого 2007 року АКІБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 уклали договір кредиту № 410/17/07-Пі (а. с. 9 - 10), за умовами якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 55000 доларів США зі сплатою 13,2 % річних за користування кредитом щомісячно за наведеним графіком та кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 12 лютого 2017 року включно, на умовах, визначених цим договором або дострокового погашення у випадках, передбачених цим договором та договорами, які будуть забезпечувати виконання зобов`язань за цим договором та/або чинним законодавством України.

Згідно п. 7.3 кредитного договору цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань з урахуванням положень п. 7.5 цього договору.

13 лютого 2007 року АКІБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 уклали іпотечний договір № 07/І-07 (а. с. 6 - 8), за умовами якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань перед іпотекодержателем за договором кредиту № 410/17/07-Пі, укладеним між сторонами 13 лютого 2007 року, а також зобов`язань за цим договором нерухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а саме житловий будинок із надвірними спорудами та земельну ділянку пл. 0,0600 га., на якій розташований будинок.

Згідно п. 1.5 іпотечного договору «Зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання», погоджено зокрема зобов`язання у вигляді повернення кредиту за договором кредиту в сумі 55000 доларів США з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 12 лютого 2017 року, а також дострокового повернення у випадках, передбачених договорами, якими обумовлене основне зобов`язання та/або чинним законодавством України.

Згідно п. 2.3 іпотечного договору іпотекодержатель зобов`язаний, якщо сума, одержана від реалізації предмета іпотеки, перевищує розмір вимог за договорами, якими обумовлене основне зобовязання іпотекодержателя, повернути різницю іпотекодавцю.

Згідно п. 2.4 іпотечного договору іпотекодержатель має право вимагати від будь-яких третіх осіб припинення зазіхань на предмет іпотеки, вимагати від іпотекодавця вжиття заходів, необхідних для захисту предмета іпотеки від зазіхань з боку третіх осіб, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги за договорами, якими обумовлене основне зобов`язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; у разі невиконання іпотекодавцем хоча б одного із своїх обов`язків, встановлених згідно з п. п. 2.1.1 - 2.1.12 цього договору, вимагати дострокового виконання позичальником основного зобов`язання, а у разі його невиконання - задовольнити свої вимоги за договорами якими обумовлене основне зобов`язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; за погодженням із іпотекодавцем здійснювати переоцінку предмета іпотеки у зв`язку зі змінами кон`юнктури ринку, інших факторів, а також у разі пролонгації дії договору кредиту; за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, відповідно до чинного законодавства України задовольнити свої вимоги за договорами, якими обумовлене основне зобов`язання; у разі виникнення права звернення стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до приписів чинного законодавства України, зокрема Законів України «Про іпотеку» тощо; задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги за договорами, якими обумовлене основне зобов`язання за рахунок сум страхового відшкодування у разі випадкового знищення, випадкового пошкодження, або псування предмета іпотеки та ненадання іпотекодавцем належної заміни; вимагати заміни предмета іпотеки у разі непогодження іпотекодавця на здійснення переоцінки його вартості, відповідно до п. 2.4.5 цього договору, а також у разі його загибелі або зниження його вартості, в тому числі внаслідок випадкового знищення, випадкового пошкодження, або псування предмета іпотеки; у разі, якщо сума, одержана від реалізації предмета іпотеки, не покриває всіх вимог іпотекодержателя, забезпечених іпотекою, він має право отримати решту суми з іншого майна іпотекодавця у порядку, встановленому законом; у разі визнання судом примусової реалізації предмета іпотеки такою, що не відбулася, придбати предмет іпотеки за ціною, яка повністю задовольняє його вимоги, забезпечені іпотекою, шляхом їх заліку, якщо інше не передбачено законодавством України.

Згідно п. 3.1 іпотечного договору у разі порушення іпотекодавцем умов, визначених будь-яким з п.п. 2.1.1 - 2.1.12 цього договору, іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, визначеному в п. 2.4.4 цього договору.

Відповідно до п. 4.5 іпотечного договору іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», або шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем.

Згідно п. 6.3 іпотечного договору цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до припинення основного зобов`язання. Дія цього договору також припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, зокрема, Законом України «Про іпотеку».

Також із матеріалів справи вбачається, що рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 15 лютого 2008 року у справі № 873/07 за позовом АКІБ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки позов задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 07/І-07 від 13 лютого 2007 року, встановлено спосіб реалізації нерухомого майна шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною реалізації 429250 грн. (а. с. 11 - 12).

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції від 12 червня 2009 року ВП № 12881050 відмовлено у відкритті виконавчого провадження з підстав невідповідності виконавчого документа (виконавчий лист № 6-2/2009, виданий 03 квітня 2009 року Дніпровським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБ «Укрсоцбанк» 314836,69 грн.) вимогам ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», а саме відсутня дата набрання рішенням законної сили (а. с. 15).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2017 року у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в задоволенні позову відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 вважала, що відповідач не має підтвердження наявності основного зобов`язання за кредитним договором № 410/17/07-Пі, що забезпечене договором іпотеки, та втратив можливість задоволення своїх вимог шляхом звернення на предмет іпотеки шляхом реалізації його на прилюдних торгах або в позасудовий спосіб в ході процедури виконавчого провадження.

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Разом із тим позивачем не надано доказів виконання нею основного зобовязання кредитного договору від 13 лютого 2007 року № 410/17/07-Пі.

Таким чином, суд першої інстанції, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилалася як на підставу своїх вимог, правильно застосувавши наведені норми матеріального права, прийшов до обґрунтованого висновку, що оскільки наявність основного зобовязання за кредитним договором, незважаючи на сплив позовної давності, підтверджена рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2017 року і підстави для припинення іпотеки, передбачені ст. 17 Закону України «Про іпотеку», відсутні, позов задоволенню не підлягає.

Не можна погодитися із доводами апеляційної скарги, що строк дії іпотечного договору визначено п. 1.5.1 даного договору до 12 лютого 2017 року, оскільки п. 1.5.1 іпотечного договору встановлено лише кінцевий термін погашення заборгованості по кредиту, що позивач помилково ототожнює з терміном припинення зобов`язання.

Апеляційний суд враховує, що згідно п. 7.3 кредитного договору від 13 лютого 2007 року № 410/17/07-Пі договір діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань, а відповідно до п. 6.3 іпотечного договору від 13 лютого 2007 року № 07/І-07, договір діє до припинення основного зобовязання, а також з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, зокрема Законом України «Про іпотеку».

Чинне законодавство не передбачає таку підставу припинення зобов`язання як закінчення строку дії договору, і позивачем в апеляційній скарзі дані обставини не спростовані.

Тобто, зобов`язання, невиконане належним чином, продовжує існувати, незважаючи на закінчення строку дії договору.

Із цих же підстав апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що основною підставою для звернення до суду став юридичний факт закінчення строку дії іпотечного договору, визначений п. 1.5 «Зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання» та п. 1.1.1 кредитного договору «Предмет договору».

Не спростовують висновків суду першої інстанції і не ґрунтуються на вимогах закону та договору доводи апеляційної скарги, що суд не надав оцінку діям відповідача щодо необхідності виконання ним умов п. 4.5 договору кредиту (дострокове припинення користування кредитом) та п. 2.4 іпотечного договору (права іпотекодержателя) щодо задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки, а також що відповідач не надав жодних пояснень щодо пропуску строку на звернення стягнення на предмет іпотеки на виконання рішення третейського суду та жодного документу, який, на його думку, підтверджує порушення його права, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки є правом, а не обов`язком іпотекодержателя, використання цього права повністю покладене на його розсуд і не впливає на чинність іпотеки.

Доводи апеляційної скарги, що в мотивувальній частині рішення відсутнє посилання на норму чинного законодавства, яке регулює правовідносини в частині дотримання термінів дії договорів, яким суд керувався при прийнятті оскаржуваного рішення, висновків суду першої інстанції не спростовують, враховуючи, що відповідно до ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Із цих же підстав не ґрунтуються на вимогах закону і відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що суд не з`ясував, чи сплинув строк договору кредиту і чи може це бути підставою для відмови боржника від погашення повністю чи частково заборгованості за кредитним договором.

Не ґрунтуються на фактичних обставинах доводи апеляційної скарги, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області у справі № 361/4181/16-ц встановлено, що ПАТ «Укрсоцбанк» як кредитор нібито не надав розрахунок заборгованості за основним зобов`язанням, підтверджений належними розрахунками та самоусунувся від виконання укладених кредитного та іпотечного договорів, а отже в позові відмовлено в зв`язку із його недоведеністю, оскільки мотивувальною частиною наведеного рішення таких обставин не встановлювалось і єдиною підставою для відмови в позові є сплив позовної давності (а. с. 13 - 14).

Оцінюючи посилання апеляційної скарги на зміст ст. 266 ЦК України, відповідно до якої зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, апеляційний суд враховує, що зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється.

Така позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/32377/15-ц і належним чином врахована судом першої інстанції.

Крім того, іпотекодержатель не позбавлений можливості звернути стягнення на предмет іпотеки у інші, позасудові, способи, передбачені с. 4.5 іпотечного договору.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на правову позицію, викладену в постанові Вищого Господарського суду України від 09 грудня 2014 року по справі № 910/14754/14, апеляційним судом не приймаються, оскільки такі висновки прийняті за наслідками розгляду справи в порядку господарського судочинства та суперечать прийнятим пізніше правовим висновкам Верховного Суду від 06 березня 2019 року.

Не є релевантним також посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-222цс15, оскільки предметом позову цієї справи було припинення іпотеки з інших підстав, а саме тому що іпотекодержатель не скористався передбаченим частиною першою статті 49 Закону України «Про іпотеку» правом і не придбав предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог у рахунок ціни майна за результатами других прилюдних торгів.

Виходячи із вищевикладеного, нічим не підтверджуються та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що суд не дослідив усі обставини, які мають значення для справи, надав неправильну оцінку доказам і неправильно визначився із правовими нормами, які повинні бути застосовані при вирішенні спірних правовідносин, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 23 січня 2020 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.