Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.12.2020 Справа №607/24365/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливки Л.М.

за участі секретаря судового засідання Хамелко О.Ю.,

позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Скакуна Олексія Кириловича, відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Ороновської Ольги Михайлівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першої тернопільської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 пред`явив до суду позов до відповідачів Першої тернопільської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 , у якому просить визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом №539042, видане 10 лютого 2016 року Першою тернопільською державною нотаріальною конторою в частині успадкування ОСОБА_3 1/2 частини, а не 1/4 частини; визнати за ним ( ОСОБА_1 ) право власності на 7/16 часток квартири АДРЕСА_1 , з яких: 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та 3/16 часток квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він ( ОСОБА_1 ) та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 травня 1980 року по 21 квітня 2018 рокую Шлюб було припинено, у зв`язку із смертю дружини. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час життя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 приватизували квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим кожному із них належало по 1/2 частці вказаної квартири. На думку, позивача вказана приватизація здійснена з порушенням, діючого на той час законодавства, оскільки квартира виділялася на цілу їхню сім`ю, а тому, у нього також було право на приватизацію, проте, в незаконний спосіб його ( ОСОБА_1 ) було знято із реєстрації місця проживання, у зв`язку із чим, його дружина та син здійснили приватизацію квартири на себе. Так, на час смерті сина ОСОБА_4 йому належала 1/2 частина зазначеної квартири. Позивач вважає, що спадщину прийняв, оскільки проживав разом із ним та здійснював за ним догляд. Однак, його ( ОСОБА_1 ) дружина ОСОБА_3 , приховавши від нотаріуса інформацію про наявність інших спадкоємців після померлого ОСОБА_4 , оформила на себе спадкове майно. Так, 10 лютого 2016 року Першою тернопільською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом а саме належу ОСОБА_4 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 . З цих підстав, позивач вважає, що свідоцтво про право на спадщину за законом видане на ім`я ОСОБА_3 незаконно, оскільки він ( ОСОБА_1 ) як батько померлого набув право на спадкування 1/4 частини спірної квартири. Відтак, після смерті сина ОСОБА_3 незаконно оформила на себе право власності на цілу квартиру, незважаючи на те, що він ( ОСОБА_1 ) має право на спадкування після смерті сина на 1/4 частку квартири. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , яка за життя склала заповіт на користь свого брата ОСОБА_2 , якому заповіла усе своє майно. Однак, позивач вважає, що має право на обов`язкову частку у спадщині після померлої дружини ОСОБА_3 , оскільки є особою пенсійного віку, відтак, набув право на спадкування 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та 3/16 часток квартири, в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 . Посилаючись на наведені обставини просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 листопада 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

29 листопада 2020 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позов, у якому заперечує проти викладених у позові обставин, вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. В обґрунтування своїх доводів вказує на те, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які набули право власності на дану квартиру відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Після смерті сина ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 як спадкоємець першої черги спадкування за законом успадкувала належну померлому 1/2 частку вказаної квартири. 10 лютого 2016 року Першою тернопільською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_3 видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, 12 лютого 2016 року ОСОБА_3 здійснила державну реєстрацію права власності на успадковану 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до вимог ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що спадщину не прийняв. Оскільки, позивач ОСОБА_1 не звертався у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 , отже він вважається таким, що спадщину не прийняв. Жодних належних доказів, які підтверджували б наявність причин, пов`язаних із непереборними, істотними труднощами для подання заяви про прийняття спадщини, позивачем не надано. З цих підстав відповідач вважає, що оскільки ОСОБА_3 у встановлений законом строк звернулась у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, а позивач ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини у нотаріальну контору не звертався, нотаріусом правомірно видане на ім`я ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_4 , зокрема на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Відтак, позовна вимога про визнання за позивачем права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після померлого ОСОБА_4 є безпідставною. Крім цього, відповідач вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду із вимогою про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки вказане свідоцтво видане Першою тернопільською державною нотаріальною конторою 10 лютого 2016 року, відтак, строк позовної давності, у межах якого позивач повинен був звернутися до суду із вимогою про визнання недійсним свідоцтва сплив 10 лютого 2019 року. Також, відповідач вважає безпідставною вимогу позивача про визнання за ним права власності на 3/16 частин спірної квартири в порядку спадкування після померлої ОСОБА_3 , оскільки вказана квартира не являлася об`єктом права спільної сумісної власності, так як набута померлою внаслідок приватизації. Зокрема, відповідач вважає, що оскільки померлою ОСОБА_3 було складено заповіт в його користь, отже підстави для визнання за позивачем права власності на 3/16 часток квартири, в порядку спадкування після померлої ОСОБА_3 відсутні. Посилаючись на наведені обставини, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Від позивача ОСОБА_1 надійшли до суду заперечення на позов, у яких позивач вказує на безпідставність доводів відповідача. В обґрунтування своїх тверджень покликається на те, що після його померлої дружини ОСОБА_3 до складу спадкового майна входять 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 , з яких 1/2 частка квартири приватизована нею та 1/4 частка, яка успадкована ОСОБА_3 після смерті сина ОСОБА_4 . Відтак, позивач вважає, що йому, від належних померлій 3/4 часток квартир належить 3/16 частки квартири, оскільки 3/4 частки, яка належала померлій діляться на двох спадкоємців, зокрема на нього та батька померлої, що буде становити 3/8 частки, а тому обов`язкова частка, тобто половина із 3/8 складатиме 3/16 частки. Таким чином, позивач вважає, що з урахуванням успадкованої ним після смерті сина 1/4 частки квартири та 3/16 часток, які належать позивачу в порядку спадкування після померлої дружини, за ним слід визнати право власності на 7/16 часток квартири АДРЕСА_1 , що у процентному відношенні становить 44% квартири. З цих підстав просить позов задовольнити.

Від відповідача Першої тернопільської державної нотаріальної контори надійшли до суду письмові пояснення, у яких зазначають, що на день смерті ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_2 . Разом із ним за вказаною адресою була зареєстрована та проживала матір померлого ОСОБА_3 , інших осіб за вказаною адресою зареєстровано не було. З дня смерті ОСОБА_4 інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не звертались, у зв`язку із цим, 10 лютого 2020 року Першою тернопільською державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 . Таким чином, свідоцтво про право на спадщину за законом видано відповідно до вимог Закону. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 та на підставі заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини за заповітом, Першою тернопільською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу. 19 червня 2018 року заяву про прийняття права на обов`язкову частку у спадщині подав чоловік спадкодавця ОСОБА_1 . Незважаючи на те, що строк для подачі спадкоємцем ОСОБА_1 заяви про прийняття спадщини дотриманий, він подав таку заяву згідно положень ЦК України, проте не з`являється у нотаріальну контору із правовстановлюючими документами на спадкове майно для видачі свідоцтва про право на спадщину у частці, яка йому належить у відповідності до Закону. За таких обставин, представник відповідача Першої тернопільської державної нотаріальної контори вважає, що спадкові права позивача не порушені, відтак, ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися у Першу тернопільську державну нотаріальну контору для оформлення своїх набутих спадкових прав. З цих підстав просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

07 липня 2020 року судом закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Скакун О.К. позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити. При цьому, позивач вказав, що перебував із померлою ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі із ІНФОРМАЦІЯ_4 по день її смерті. Син ОСОБА_6 помер у них з дружиною на руках. Після смерті сина дружина не повідомила його про те, що сама спадкувала частку ОСОБА_6 у квартирі, у зв`язку із чим він вважав, що спадщину після смерті сина прийняв. З цих підстав вважає, що свідоцтво про право на спадщину неправомірно видане нотаріусом на ім`я його дружини, оскільки він також має право на спадкування належної сину частки квартири, а також право на спадкування обов`язкової частки після смерті дружини.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Ороновська О.М. у судовому засіданні заперечили проти позовних вимог та просили відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві на позов, оскільки позивач не звертався у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_6 .

Від відповідача Першої тернопільської державної нотаріальної контори, попередньо, надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника.

Судом установлено:

Відповідно до Архівного Витягу з протоколу №07 засідання виконавчого комітету Тернопільської міської Ради народних депутатів від 10 квітня 1981 року №39 наданого №1351/26-3.02 від 22 жовтня 2018 року «Про обмін квартир та переоформлення ордерів», виконком міської ради народних депутатів вирішив дозволити обмін квартир між громадянкою ОСОБА_7 , яка проживає у АДРЕСА_2 , займає квартиру з двох кімнат, площею 30,5 кв.м. та кухня та громадянкою ОСОБА_8 , яка проживає у АДРЕСА_3 , займає квартиру з двох кімнат, площею 39,9 кв.м. та кухні.

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 16 липня 2004 року Міським бюро технічної інвентаризації на підставі розпорядження (наказу) №37623 від 16 липня 2004 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_3 1/2 частина та ОСОБА_4 1/2 частина.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , про що складено актовий запис №550 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, яким 24 квітня 2008 року видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

Відповідно із довідкою №357 виданої 29 січня 2016 року ДП «Комунальник-1»за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрована ОСОБА_3 та був зареєстрований з 01 липня 1997 року ОСОБА_4 , до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно матеріалів спадкової справи №76/2016, заведеної Першою тернопільською державною нотаріальною конторою після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 звернулася у Першу тернопільську державну нотаріальну контору заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 .

10 лютого 2016 року державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори на ім`я ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом серії НАТ №539042 на належну ОСОБА_4 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Як убачається із матеріалів спадкової справи №76/2016, заведеної Першою тернопільською державною нотаріальною конторою, після померлого ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини звернулася лише матір померлого ОСОБА_3 , інші спадкоємці із заявою про прийняття спадщини не зверталися.

Свої позовні вимоги про скасування Свідоцтва про право на спадщину за законом серії НАТ №539042 та визнання за ним власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , позивач ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що він набув права на спадкування 1/4 частини квартири після померлого сина ОСОБА_4 , оскільки на час смерті сина проживав разом із ним та здійснював за ним догляд.

Як убачається із довідки, виданої 30 жовтня 2018 року виробничо-комерційною фірмою «Риф» стверджується, що ОСОБА_1 на період хвороби його сина юрисконсульта фірми «Риф» ОСОБА_4 він виконував його обов`язки (2005-2008 роки), проживаючи по АДРЕСА_2 .

Також позивачем надано копію довідки №18/55 виданої 19 листопада 2018 року Тернопільською міською організацією ветеранів органів внутрішніх справ ГУНП в Тернопільській області, у якій зазначено, що пенсіонер органів внутрішніх справ, член ради ветеранів ОСОБА_1 , 1951 року народження, з 01 липня 1981 року по даний час проживає за адресою: АДРЕСА_2 . На протязі тяжкої хвороби сина ОСОБА_4 і дружини ОСОБА_9 звертався з проханням у ветеранську організацію, до підприємців м. Тернополя і громадських організацій про надання коштів на їх лікування.

Згідно довідки №364 виданої 19 жовтня 2018 року виконкомом Скориківської сільської ради Підволочиського району, Тернопільської області слідує, ОСОБА_1 дійсно зареєстрований по АДРЕСА_4 і багато років не проживає за вказаною адресою.

Суд критично сприймає вказану довідку Скориківської сільської ради Підволочиського району, Тернопільської області, оскільки у вказаній довідці не конкретизована, з якого часу позивач не проживає за вказаною адресою, не зазначено на якій підставі сільською радою встановлено факт непроживання позивача ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_4 , чи складався акт обстеження щодо не проживання позивача у даному помешканні.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 вказав, що знайомий із родиною ОСОБА_11 з 1981 року, проживає неподалік на вулиці Гайовій, його дочка та син позивача вчилися в одному класі, також він із позивачем час від часу спілкувалися з приводу робочих питань. Знає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, син позивача ОСОБА_6 хворів протягом 2005-2008 року, у зв`язку із чим, батько (позивач ОСОБА_1 ) допомагав йому, оплачував його лікування у Тернополі та у Львові, часто бачив позивача на АДРЕСА_5 .

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні вказав, що знайомий із сім`єю позивача із 1985 року, знає, що ОСОБА_1 збирав кошти на лікування сина ОСОБА_6 , жив на вул. Гайовій, під час однієї зустрічі після смерті дружини ОСОБА_13 сказав йому, що залишився без квартири, оскільки дружина заповіла квартиру братові.

Допитаний свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні повідомив, що проживає по сусідству із сім`єю позивача на АДРЕСА_5 та знайомий із ними з 1997 року, із позивачем перебуває у звичайних сусідських відносинах, знав його сина ОСОБА_6 та дружину ОСОБА_15 , часто бачив позивача у будинку на АДРЕСА_5 .

Свідок ОСОБА_16 , повідомила суду, що є сусідкою сім`ї ОСОБА_11 , проживає за адресою: АДРЕСА_6 , перебувала із померлою ОСОБА_5 у близьких дружніх відносинах. Стверджувала, що ОСОБА_15 проживала разом із сином ОСОБА_6 , після смерті якого проживала у квартирі сама. Також, ОСОБА_15 була сама, коли хворіла, до неї ніхто не приходив. Коли у ОСОБА_15 погіршувався стан здоров`я, вона викликала їй швидку допомогу.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_17 вказала, що знайома із сім`єю ОСОБА_11 з 1985 року, проживала у тому ж під`їзді на АДРЕСА_5 , де проживали померлі ОСОБА_6 та ОСОБА_18 . Останній час перед смертю ОСОБА_15 вони не бачилися, оскільки ОСОБА_15 хворіла, проживала у квартирі сама, ніхто до неї не навідувався, знає, що померла заповіла свою квартиру братові.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , про що складено актовий запис №686 Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, яким 24 квітня 2018 року повторно видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 .

Згідно заповіту, складеного 17 лютого 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Дзюбановською О.І. та зареєстровано в реєстрі за №1-439, ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_2 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

Як убачається із матеріалів спадкової справи №407/2018 заведеної Першою тернопільською державною нотаріальною конторою після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , 13 червня 2018 року відповідач ОСОБА_2 звернувся у Першу тернопільську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої ОСОБА_3 .

19 червня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся у Першу тернопільську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після померлої дружини ОСОБА_3 , мотивовану тим, що він, як особа пенсійного віку, має право на обов`язкову частку у спадщині.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №192/02-31 від 17 січня 2019 року державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Дзюбановською О.І. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя та свідоцтва про право на спадщину на частку квартири АДРЕСА_1 .

Вказана постанова нотаріуса мотивована тим, що на момент смерті ОСОБА_3 їй належала ціла квартира АДРЕСА_1 , зокрема, 1/2 частка на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Міським бюро технічної інвентаризації 16 липня 2004 року, інша 1/2 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою тернопільською державною нотаріальною конторою, отже майно належало померлій на праві особистої приватної власності в розумінні статті 65 Сімейного кодексу України. Крім цього, ОСОБА_1 не надано правовстановлюючих документів.

Як убачається із технічного паспорта, виготовленого 19 липня 2004 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Тернопільське міське бюро технічної інвентаризації» на квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа квартири становить 43,5 кв.м., власником квартири зазначено ОСОБА_3 .

Позивач заперечує той факт, що його померлій дружині належала ціла квартира АДРЕСА_1 , оскільки вважає, що він успадкував 1/4 частку зазначеної квартири після смерті сина ОСОБА_4 , а тому, на думку позивача, до складу спадкового майна, після померлої ОСОБА_3 входить лише 3/4 частини спірної квартири. З цих підстав позивач вважає, що у нього наявне право на спадкування після померлої дружини ОСОБА_3 3/16 часток квартири, оскільки 3/4 частки, яка належала померлій діляться на двох спадкоємців, зокрема на нього ( ОСОБА_1 ) та батька померлої, що буде становити 3/8 частки, а тому обов`язкова частка, тобто половина із 3/8 складатиме 3/16 частки. Таким чином, позивач вважає, що з урахуванням успадкованої ним після смерті сина 1/4 частки квартири та 3/16 часток, які належать позивачу в порядку спадкування після померлої дружини, за ним слід визнати право власності на 7/16 часток квартири АДРЕСА_1 , що у процентному відношенні становить 44% квартири.

До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права:

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Із матеріалів спадкової справи №76/2016, заведеної Першою тернопільською державною нотаріальною конторою після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 убачається, що померлий ОСОБА_4 заповіт не складав, отже в такому разі спадкування відбулось за законом.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України визначений строк для прийняття спадщини який становить у шість місяців і починається з часу відкриття спадщини.

Як убачається з матеріалів справи №76/2016, позивач ОСОБА_1 протягом встановленого шестимісячного строку і по даний час не звертався із заявою про прийняття спадщини після померлого сина ОСОБА_4 .

Суд критично сприймає доводи позивача про те, що він прийняв спадщину після померлого сина, оскільки на момент його смерті проживав разом із ним.

Допитані у судовому засіданні свідки підтвердили той факт, що під час хвороби ОСОБА_4 , його батько позивач ОСОБА_1 займався його лікуванням та провідував його. Проте доказів на підтвердження факту реєстрації та проживання позивача разом із сином та дружиною за адресою: АДРЕСА_2 , суду не надано. Відтак, у судовому засіданні не знайшов підтвердження факт проживання позивача разом із сином ОСОБА_4 на момент його смерті. Зокрема, позивачем не надано рішення суду про встановлення факту спільного проживання разом із спадкодавцем на момент його смерті та не доведено вказаної обставини жодними належними та допустимими доказами про розгляді зазначеної справи.

Відтак, єдиним спадкоємцем, яка звернулась у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини була матір померлого та дружина позивача ОСОБА_3 .

На підставі поданої нею заяви 10 лютого 2016 року державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори на ім`я ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом серії НАТ №539042 на належну ОСОБА_4 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Разом із цим, частиною 3 статті 1272 ЦК України визначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як установлено судом та підтверджується зібраними у справі доказами, позивач ОСОБА_1 не скористався своїм правом на звернення у встановлений законом шестимісячний строк у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після померлого сина ОСОБА_4 , а також не звертався до суду із позовом про визначення йому додаткового строку для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відтак, в силу ч. 1 ст. 1272 ЦК України позивач ОСОБА_1 вважається таким, що спадщину після померлого сина ОСОБА_4 не прийняв.

Таким чином, державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори правомірно видано на ім`я ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом серії НАТ №539042 від 10 лютого 2016 року, на належну ОСОБА_4 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Щодо посилання відповідача ОСОБА_2 на пропущення позивачем строку позовної давності на звернення до суду із вимогою про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, суд зауважує, що згідно правових позицій Верховного суду, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, суд застосовує позовну лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

За вказаних обставин, оскільки позивачем ОСОБА_1 не надано суду доказів на підтвердження обставин, які об`єктивно та істотно перешкодили реалізації ним права на прийняття спадщини після смерті сина шляхом звернення у встановлений законом строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для визнання за позивачем права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 та визнання частково недійсним Свідоцтва про право на спадщину за законом серії НАТ №539042 виданого 10 лютого 2016 року державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Терещук Л.І. та зареєстрованого у реєстрі за №146.

Щодо вимоги про визнання за позивачем права на обов`язкову частку у спадщині після померлої ОСОБА_3 , суд зазначає наступне.

Після смерті ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_3 набула права власності на цілу квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Стаття 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає,що непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі із померлою ОСОБА_3 по день її смерті.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 є непрацездатною особою в розумінні статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки є особою пенсійного віку та станом на день розгляду справи досягнув 69 річного віку.

Як зазначено у п.19 Постанови пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує.

Відтак, позивач набув права на спадкування обов`язкової частки після смерті дружини ОСОБА_3 .

Разом із цим, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на обов"язкову частку у спадщині, оскільки постановою нотаріуса йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої дружини ОСОБА_3 , у зв`язку із відсутністю у нього правовстановлюючих документів на спірну квартиру.

Суд критично сприймає твердження позивача щодо наявності у нього права на спадкування 3/16 частин квартири АДРЕСА_1 .

Щодо визначення розміру частки, яка підлягає спадкуванню позивачем як обов`язкова частка після смерті ОСОБА_3 , суд виходить з наступного.

Після смерті ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_3 набула права власності на цілу квартиру АДРЕСА_1 .

Вказану квартиру ОСОБА_3 заповіла відповідачу ОСОБА_2 , згідно заповіту, складеного 17 лютого 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Дзюбановською О.І. та зареєстровано в реєстрі за №1-439.

Щодо твердження позивача про наявність іншого спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині після померлої ОСОБА_3 її батька ОСОБА_19 , суд зазначає, батько померлої не звертався у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після померлої дочки ОСОБА_3 , що стверджується матеріалами спадкової справи №407/2018 заведеної Першою тернопільською державною нотаріальною конторою після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 та не заперечувалось сторонами.

Відтак, оскільки померлій ОСОБА_3 належала ціла квартира АДРЕСА_1 , яку вона заповіла відповідачу ОСОБА_2 , з огляду на положення частини 1 статті 1241 ЦК України, позивач ОСОБА_1 як чоловік померлої, який відноситься до спадкоємців першої черги спадкування, у разі спадкування за законом набув право на спадкування 1/4 частини спірної квартири.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проаналізувавши встановлені обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів та пояснень свідків, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , як обов`язкову частку у спадщині після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

За положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 133, 137, 141, 259, 263-265, 352, 354, 355, 356 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Першої тернопільської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , як обов`язкову частку у спадщині після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із Першої тернопільської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 991,89 гривень судового збору, в рівних частках, по 495 ,95 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Дата складення повного судового рішення 14 грудня 2020 року.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання с. Пальчинці, Підволочиського району, Тернопільської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідачі: Перша тернопільська державна нотаріальна контора, адреса місцезнаходження вул. Коперніка, 1, м. Тернопіль, .

ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Головуючий суддяЛ. М. Сливка