Справа № 352/2287/19
Провадження № 2/352/245/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої - судді Хоминець М.М.

з участю секретаря Гундич Г.В.

розглянувши у судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання такими, які втратили право на користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

Позивач у листопаді 2019 р. звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання такими, які втратили право на користування житловим приміщенням.

Заявлений позов обґрунтовував тим, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.10.2019 р. він є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Його право власності на спірний житловий будинок 29.10.2019 р. зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п.10 договору купівлі-продажу продавець зобов`язалася зняти з реєстрації місця проживання зареєстрованих у житловому будинку відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не пізніше 29.11.2019 р. Однак, відповідачі не знялися з реєстраційного обліку, що перешкоджає йому як власнику у повній мірі користуватися і розпоряджатися належним майном. Відповідачі не є членами його сім`ї, у будинку тривалий час не проживають, перебувають за межами України.Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Просив визнати відповідачів такими, які втратили право на користування житловим приміщенням у будинковолодінні АДРЕСА_1 .

Представник позивача у судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути у відсутності сторони позивача, позов підтримав і просив його задоволити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, у надісланих на адресу суду заявах просили справу розглянути у їх відсутності, при вирішенні позову поклалися на розгляд суду.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи наступного.

Встановлено, що позивач відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.10.2019 р. є власником будинковолодіння АДРЕСА_1 (а.с.3). Право власності позивача на будинковолодіння 29.10.2019 р. зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.4).

Відповідно до п.10 зазначеного договору продавець зобов`язалася зняти з реєстрації місця проживання зареєстрованих у житловому будинку відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не пізніше 29.11.2019 р. Однак, відповідачі не знялися з реєстраційного обліку, що порушує права та інтереси позивача як власника житла.

Встановлено, що відповідачі у спірному будинку тривалий час не проживають, перебувають за межами України.Дана обставина підтверджується актом обстеження будинковолодіння виконавчого комітету Єзупільської селищної ради від 28.10.2019 р. (а.с.44) та не заперечується самими відповідачами.

Частиною першою ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою ст.156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права право користування житлом, що знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 р. у справі № 6-709цс16.

Зазначена норма ст.391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України суд прийшов до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника житлового приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Судом встановлено, що реєстрація відповідачів, які не є і не були членами сім`ї позивача, у житловому будинку позивача порушує його право власності, створює йому перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому будинком.

З огляду на встановлені судом обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, що підтверджені письмовими доказами, які визнаються судом належними, допустимими, достовірними та достатніми у їх сукупності, - суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову, що підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 383, 391 ЦК України, керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання такими, які втратили право на користування житловим приміщенням, задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, які втратили право на користування житловим приміщенням у будинковолодінні АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 24.01.2020 р.

Суддя М.М.Хоминець