Провадження № 2/947/4807/20
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Коваленко О.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач зазначив, що він відповідно до договору №2783 купівлі-продажу нерухомого майна від 06.05.1994р., укладеного з ОСОБА_3 , від імені якої діяла ОСОБА_4 , - є власником нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 .
Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 16.01.2020р. по справі №947/30966/19 вищевказаний договір №2783 купівлі-продажу нерухомого майна від 06.05.1994р. було визнано дійсним. 18.02.2020р. зазначене рішення суду набрало законної сили.

Також за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_2 , на підставі вищевказаного договору купівлі- продажу № 2783 від 06.05.1994р. було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» за № 1638 стр.93 кн.69 доп. від 19 травня 1994 року.

Син позивача, ОСОБА_2 , вже більше 2-х років не проживає та не з`являється за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки у вересні 2018року виселився з квартири та виїхав за межі України.

Відповідно до Відомостей Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради № Д4-206592-ф/л від 12.10.2020р. про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні - ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тобто у квартирі, що належить позивачу на праві власності.

Оскільки зазначена квартира не є постійним місцем перебування чи проживання відповідача, передбачених Законом України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" підстав для його реєстрації за вказаною адресою - немає.

В той же час, наявність реєстрації відповідача в квартирі порушує право позивача щодо вільного володіння, користування та розпорядження цією квартирою.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.128, 131 ЦПК України.

Позивач надав до суду заяву, в якій просить позовні вимоги задовольнити та справу слухати у його відсутності.

Згідно із заявою відповідача, завіреною консулом Генерального консульства України в Барселоні, він висловлює згоду з позовом та просить розглядати дану цивільну справу за його відсутності.

При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який повідомлений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 280-282 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві власності на підставі договору №2783 купівлі-продажу нерухомого майна від 06.05.1994р., укладеного з ОСОБА_3 , від імені якої діяла ОСОБА_4 належить квартира АДРЕСА_2 .

Відповідно до Відомостей Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради № Д4-206592-ф/л від 12.10.2020р. про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні - ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

З акту від 24.09.2020 року, що підписані сусідами позивача, та підписи яких завірено начальником дільниці №5 КП ЖКС «Чорноморський», в квартирі АДРЕСА_2 ОСОБА_2 не проживає з 2018 року по теперішній час.

Крім того, факт непроживання ОСОБА_2 з вересня 2018р. у квартирі АДРЕСА_2 підтверджено самим відповідачем у відповідній заяві від 29.09.2020р.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно з ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 6-709цс16 від 16 листопада 2016 року «Про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації» правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положенням статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на визначений строк, тощо).

Відповідно до абзацу 10 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Відповідно до п. 2, п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності, на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 76, 81, 265, 268, 280-282, 354-355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 17.12.2020 року.

Суддя Коваленко О. Б.