УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2020 року м. Житомир

Суддя Богунський районний суд міста Житомира Слюсарчук Н.Ф., розглянувши матеріали цивільної справи №295/14438/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення права особистої власності на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 та визначення права особистої власності на майно.

Статтею 27 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 2 ст. 28 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

Відповідно до копії паспорту ОСОБА_1 , позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Частиною 1 ст. 30 Цивільного процесуального кодексу України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 358 від 21 серпня 2014 року "Про проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства" оціночною вартістю для нерухомості є її ринкова вартість, розрахована відповідно до національних стандартів та інших нормативно-правових актів з питань оцінки майна і майнових прав. Підтвердженням такої вартості слугує звіт про оцінку, строк дії якого становить не більше шести місяців з дати оцінки.

За аналізом наведених правових норм, суддя вказує на те, що зазначення ціни позову щодо вимог майнового характеру є обов`язковою вимогою до змісту позовної заяви. Зазначаючи ціну позову, позивач повинен обґрунтувати у позовній заяві наведену ним оцінку, оскільки щодо цієї обставини застосовується загальне правило про те, що кожна особа повинна довести обставини, на які вона посилається.

В якості доказу вартості майна суду можуть бути подані звіт про оцінку майна, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно з визначеною у них дійсною вартістю майна, а також дійсна вартість майна може підтверджуватись висновком суб`єкта оціночної діяльності.

З матеріалів позову вбачається, що основна частина майна, а саме: жиловий будинок - загальною площею 265,30 кв. м., загальною вартістю 54522,00 грн. станом на 17.03.2004 р. та земельна дялнка загальною площею 0,1336 га., загальною вартістю 149254,97 грн. станом на 17.03.2004 р., знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відностяться за підсудністю до Житомирського районного суду Житомирської області.

Враховуючи наявну оцінку в правоустановлюючих документах, судом встановлено, що вказана загальна вартість майна на день пред`явлення позову до суду не відповідає дійсності, дійсна оцінка відсутня.

Між тим, з огляду на розташування спірного будинку та земельної ділянки, виходячи з загально доступних цін на нерухомість в м. Житомирі та Житомирському району, згідно відомостей на сайті https://dom.ria.com/ на аналогічне майно, вважаю, що дійсна вартість жилового будинку - загальною площею 265,30 кв. м., та земельної ділянки загальною площею 0,1336 га., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , становить відповідно: будинок - 2 500 000 грн., земельна ділянка 500 000 грн.

Відтак враховуючи, що вартість двох об`єктів нерухомого майна, що за адресою: АДРЕСА_1 , більша ніж інше майно, що підлягає поділу, суд вважає за необхідне передати справу за підсудністю до Житомирського районного суду Житомирської області.

Таким чином, справа не підсудна Богунському районному суду м. Житомира.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-1V, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п.1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до усталеної прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом (рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12.10.10678 року). Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні «Занд проти Австрії», що згадувалося раніше, Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (..) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів(..).

Зазначена правова позиція дає можливість виділити дві умови відповідності критерію «суд, встановлений законом: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

Виходячи з аналізу положень ЦПК України, Конвенції про захист прав і основоположних свобод, прецедентної практики ЄСПЛ, суд приходить до висновку про необхідність направлення означеної справи для розгляду по суті за підсудністю до суду, якому ця справа територіально підсудна, в силу вимог ст. 31 ЦПК України, зокрема до Житомирського районного суду Житомирської області, оскільки Богунський райсуд м. Житомира не є судом, повноважним на розгляд даної справи.

Згідно п.1 ч.1, ч. 3 ст. 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 27, 31, 32, 187, 258, 260, 353, 354 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу №295/14438/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення права особистої власності на майно, надіслати за підсудністю до Житомирського районного суду Житомирської області.

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою ЦПК України підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 31 ЦПК України, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Житомирського Апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Богунський районний суд м. Житомира протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Н. Ф. Слюсарчук