Дата документу 16.12.2020
Справа № 501/2789/20
11 грудня 2020 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі
головуючого судді Петрюченко М.І.,
за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області цивільну справу за
відповідача: ОСОБА_2
предмет та підстави позову: про усунення перешкод у користуванні будинком, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ОСОБА_1 20 серпня 2020 року звернулася до Іллічівського міського суду Одеської області із позовною заявою до ОСОБА_2 (треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) про усунення перешкод у користуванні будинком, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, згідно якої вона просить суд усунути перешкоди у користуванні будинком, розташованим у АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням.
Позов обґрунтувала тим, що відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 березня 2011 року вона є власницею 9/40 частки житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Співвласниками інших часток будинку є її сестри ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 березня 2011 року та договору від 25 липня 2002 року.
За даною адресою окрім вказаних осіб зареєстрована ОСОБА_2 , яка не є та не була членом їхньої сім`ї, вже багато років не проживає за цією адресою, не оплачує витрати та комунальні послуги, що нараховуються на утримання будинку. Місце теперішнього проживання відповідача не відоме.
Факт реєстрації відповідача їй як власнику житла створює перешкоди в розпорядженні, володінні та користуванні власністю у зв`язку з чим вона змушена з даним позовом звернутись до суду.
Відповідач відзиву (заперечень) на позов не надала.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Позивач до суду не з`явилася, в позовній заяві виклала клопотання про розгляд справи за її відсутністю, не заперечувала проти прийняття заочного рішення (а.с.4).
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомила.
Треті особи та представник третьої особи ОСОБА_4 не з`явилися, надали заяви, в яких наполягали на задоволенні позовних вимог, не заперечували проти прийняття заочного рішення, та про розгляд справи у їх відсутності (а.с.34, 39).
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, Судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.
Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносин.
Судом встановлено, що позивач є власницею 9/40 частки житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується доказами на а.с 5, 6, 7.
Співвласниками інших часток будинку є її сестри ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 березня 2011 року та договору від 25 липня 2002 року, що підтверджується доказами на а.с.10, 11, 12, 13, 14, 16, 17, 18.
В спірному будинку, окрім позивача зареєстрована відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою, виданою Малодолинською сільською адміністрацією Чорноморської міської ради Одеської області №147 від 14.04.2020 року( а.с.8).
Відповідач у будинку за адресою: АДРЕСА_1 не проживає.
V. Оцінка Суду.
А. Загальні принципи.
В даній ситуації Суд звертає увагу, що статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
В свою чергу в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України "Про міжнародні договори" від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).
Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (пункт 41 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Кривіцька та Кривіцький проти України").
Отже, в даній конкретній ситуації визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого житла, яке в свою чергу не є абсолютним.
Окремо Суд звертає увагу, що питання щодо позбавлення житла в багатьох випадках можуть охоплюватись і змістом статті 1 Протоколу 1 Конвенції, які стосуються захисту права власності.
Але враховуючи конкретні обставини справи, зміст позовних вимог та надані сторонами докази, Суд вважає за недоцільне розглядати питання обґрунтованості втручання у право відповідача в контексті статті 1 Протоколу 1 Конвенції.
Таким чином, втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві" (пункт 47 рішення Європейського Суду у справі "Савіни проти України").
Б. Застосування вказаних принципів в даній справі.
1). Чи здійснювалось втручання "згідно із законом".
Досліджуючи питання чи "передбачено втручання у право відповідача законом" Суд враховує, що право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом врегульовано нормами Цивільного кодексуУкраїни (далі ЦК), а порядок збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами регламентовано нормами Житлового кодексуУкраїни кодексу України (далі ЖК).
Зокрема, відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Так, в даній ситуації втручання у право відповідача здійснюється на підставі статті 71 ЖК, оскільки відповідач не є членом сім`їпозивача.
Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.
2) Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції.
Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача "цілям", про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд знаходить, що в даних правовідносинах втручання у право відповідача здійснюється з метою захисту прав і свобод позивача (його права на житло, вільне користуванням житловим приміщенням, про що ним зазначено в позовній заяві), що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо "законної мети".
3). Чи було втручання "необхідним в демократичному суспільстві" (пропорційним).
Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, "необхідним в демократичному суспільстві", Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції.
Отже, Суд при співставленні "балансу інтересів" враховує, що спірна квартира має статус користування жилими приміщеннями, в якому регулюється главою 6 ЖК та відповідними нормами ЦК.
Відповідач не була і не є членом сім`ї позивача і не мешкає с спірному будинку багато років, не сплачує комунальні платежі на утримання будинку.
Відповідно до статті 14 ЦК цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтями 15, 16, 20 ЦК передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.
Згідно із частиною першою статті 156 ЖК та частиною першою статті 405 ЦК члени сім`ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом.
Проте, як було зазначено вище, відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідач не проживає в спірній квартирі вже досі тривалий час.
Надані позивачем докази, Суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
З іншої сторони відповідачем в судове засідання не надано доказів, що він проживає в спірній квартирі, користується ним, доказів, які б підтверджували поважність причин не проживання в квартирі.
При цьому, тривала відсутність відповідача свідчить про те, що він має інше місце проживання, а матеріали справи свідчать проте, що відповідач не є власником житла, в якому проживає позивач, а тому визнання відповідача, таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власника такого приміщення (позивача), що в сукупності з наведеним вище є свідченням того, що "втручання у право відповідача" є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є "необхідним у демократичному суспільстві".
Виходячи з вищевикладеного, Суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, доходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 206, 258-259, 263-265, 280-283 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) про усунення перешкод у користуванні будинком, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.
Усунути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перешкоди у користуванні будинком, розташованим у АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 (РНОКПП невідомий) такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 16 грудня 2020 року.
Суддя Іллічівського міського суду
Одеської області М.І.Петрюченко