Єдиний унікальний номер 725/6775/19
Номер провадження 4-с/725/30/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2020 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці у складі:

головуючої судді Федіної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Томко І.Д.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

та представника стягувача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на дії та бездіяльність приватного виконавця Кондрюк Костянтина Олександровича в рамках виконавчого провадження ВП №57411300 з примусового виконання виконавчого листа №725/7220/14-ц виданого 22.11.2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року боржник ОСОБА_3 в рамках виконавчого провадження ВП №57411300 з примусового виконання виконавчого листа №725/7220/14-ц виданого 22.11.2017 року звернулась до суду вище вказаною з скаргою та просила зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К.О. зняти з реалізації двокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вказаних вимог посилалась на те, що в ході примусового виконання виконавчого листа №725/7220/14-ц виданого 22.11.2017 року вона звернулась до приватного виконавця Кондрюка К.О. з заявою якою запропонувала з метою повного і своєчасного виконання судового рішення про стягнення з неї боргу на користь ОСОБА_4 накласти арешт та передати на реалізацію квартиру АДРЕСА_2 . Натомість 02.12.2019 року з офіційного сайту державного підприємства «Сетам» їй стало відомо, що приватний виконавець замість запропонованої нею квартири передав на реалізацію квартиру АДРЕСА_3 .

Зазначала, що на квартиру за адресою АДРЕСА_1 поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя, а тому таке майно не може бути передане на реалізацію в рамках примусового виконання виконавчого документу про стягнення з неї грошових коштів. Вказані обставини не були встановлені приватним виконавцем, а тому він неправомірно прийняв рішення про передачу такого майна на реалізацію з метою примусового виконання судового рішення, у зв`язку з чим зобов`язаний зняти з реалізації таке майно.

Заявник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила. В ї інтересах діяв представник ОСОБА_1 , який скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав зазначених у її тексті. Вказував на те, що в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно міститься запис про належність арештованої та переданої на реалізацію квартири на праві спільної власності ОСОБА_3 , при цьому на таке майно поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя, що презюмується, якщо не доведено протилежного.

Стягувач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, вказуючи на те, що приватний виконавець діяв у межах своїх повноважень та у спосіб передбачений законом, вживаючи заходів для примусового виконання судового рішення.

Приватний виконавець Кондрюк К.О. в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про та місце розгляду справи та у відповідності до вимог ч. 2 ст. 450 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.ст. 55,124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Згідно ч. 5 ст. 124, п. 9 ст. 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. До основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, судом встановлено, що 22.11.2017 року Першотравневим районним судом м.Чернівці видано виконавчий лист №725/7220/14-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 283258 грн. набутих коштів без достатньої правової підстави та судового збору в розмірі 3231,51 грн., а всього 286489,51 грн.

Вказаний виконавчий лист був пред`явлений стягувачем до виконання та приватним виконавцем виконавчого округу Чернівецької області Кондрюком К.О. відкрито виконавче провадження ВП №57411300.

З долучених до матеріалів справи доказів, зокрема роздруківок з офіційного сайту ДП «Сетам» вбачається, що в рамках вказаного виконавчого провадження передано на електронні торги квартиру АДРЕСА_3 (а/с 19).

Так, у відповідності до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Таким чином, у випадку належності боржнику майна на праві спільної сумісної власності закон зобов`язує державного чи приватного виконавця визначити частку майна боржника у спільній власності.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить будинок АДРЕСА_4 саме 76 АДРЕСА_5 вказаного будинковолодіння, що складається з: в житловому будинку літ. А приміщення квартири №2, в саме коридор 2-1 площею 4,50 кв.м., санвузол 2-2 площею 3,90 кв.м., житлова кімната 2-3 площею 12,00 кв., житлова кімната 2-4 площею 11,30 кв.м, кухня 2-5 площею 7,80 кв.м., підвал І площею 6,00 кв.м.; житловий будинок літ. Г (квартира №3) загальною плошею 123,70 кв.м. в тому числі дві житлові кімнати площею 28.10 кв.м. крім того, огорожа №1.5. 1 2 огорожі №3-4. Вказане нерухоме майно належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія, номер САС №739859 від 12.02.2010 року, ке видане виконавчим комітетом Чернівецької міської ради, витягу з рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №341/13 від 27.06.2017 року (а/с 7).

У відповідності до вимог ст.ст. 60, 63, 65, 66 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Натомість ОСОБА_3 та її представником не надано суду належних та допустимих доказів, що на передане на реалізацію майно, а саме на квартиру АДРЕСА_3 поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя та, що приватним виконавцем при передачі на примусову реалізацію зазначеного майна порушено право власності осіб, які не є учасниками виконавчого провадження, чи не дотримано процедури передачі належного боржнику майна на реалізацію та в поданій скарзі боржник не зазначає, які норми Закону України «Про виконавче провадження» та інших актів законодавства, які регулюють порядок виконання судових рішень порушив приватний виконавець, передаючи вказану квартиру на реалізацію, внаслідок чого на його думку такі дії слід визнати неправомірними та зобов`язати приватного виконавця зняти з реалізації вказане майно.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 55,124 Конституції України, ст.ст. 1, 10, 18, 48 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 258, 259, 260, 261,268, 273, 352, 353, 354, 355, 447-453 ЦПК України

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 в рамках виконавчого провадження ВП №57411300 з примусового виконання виконавчого листа №725/7220/14-ц виданого 22.11.2017 року про зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу Чернівеціької області Кондрюк Костянтина Олександровича зняти з реалізації двокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду або в той самий строк через Першотравневий районний суд м. Чернівці відповідно до вимог п. 15.5 розділу тринадцятого ЦПК України.

Повний текст ухвали виготовлений 24 січня 2020 року.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна