Постанова

Іменем України

25 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 145/62/19

провадження № 61-9086св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Калараша А. А., Литвиненко І. В., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на постанову Вінницького апеляційного суду від 09 червня 2020 року у складі колегії суддів: Сала Т. Б., Ковальчука О. В., Якименко М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2018 рокуАкціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду із цим позовом, у якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 19 травня 2008 року № VIWWGA в сумі 20 833,72 доларів США звернути стягнення на будинок загальною площею 89 кв. м, житловою площею 48,5 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на публічних торгах із встановленням початкової ціни продажу на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 травня 2008 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 22 607,90 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, та з кінцевим терміном повернення кредиту 19 травня 2015 року.

19 травня 2008 року ОСОБА_4 (іпотекодавець) та позивач уклали договір іпотеки,відповідно до умов якого іпотекодавець в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором передав в іпотеку будинок загальною площею 89 кв. м, житловою площею 48,5 кв. м. Вказане нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до умов договору іпотеки та статті 6 Закону України «Про іпотеку» іпотека за цим договором також поширюється на земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки і яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі документа, зазначеного у договорі іпотеки.

У порушення відповідних умов кредитного договору позичальник допустив прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором щодо повернення отриманого кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами, та інших платежів.

У зв`язку з вищевикладеним, у позичальника утворилась заборгованість, яка станом на 17 серпня 2018 року становить 151 972,30 доларів США, а саме: 20 833,72 доларів США - заборгованість за наданим кредитом; 12 114,37 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами; 1 555,00 доларів США - заборгованість за комісією; 117 469,21 доларів США - пеня за порушення грошового зобов`язання.

Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом банк зазначає, що до стягнення підлягає заборгованість у розмірі 20 833,72 доларів США.

25 листопада 2016 року помер іпотекодавець ОСОБА_4 , 07 грудня 2017 року позивач направив претензію кредитора до Тиврівської державної нотаріальної контори, а 29 травня 2018 року позивач отримав відповідь Тиврівської державної нотаріальної контори, з якої вбачається, що із заявами про прийняття чи відмову від спадщини ніхто із спадкоємців не звертався. 15 липня 2018 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на адресу відповідача направив лист-претензію, яка залишена останнім без задоволення.

Вказує, що відповідачі були зареєстровані з ОСОБА_4 за однією адресою: АДРЕСА_1 , тому до них перейшло право власності на предмет іпотеки і вони набули статус іпотекодавця і до них у порядку спадкування перейшли права та обов`язки спадкодавця за договором іпотеки.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанцій

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги АК КБ «ПРИВАТБАНК» щодо звернення стягнення на будинок загальною площею 89 кв. м, житловою площею 48,5 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не підлягають задоволенню під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Не погодившись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Також просило стягнути з відповідача судові витрати у справі.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 09 червня 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 лютого 2020 року скасовано.

Провадження у справі за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки закрито.

Постанова мотивована тим, що відповідачами у вказаній справі є спадкоємці померлого ОСОБА_4 , суб`єктний склад сторін (позивач та відповідачі), а також предмет позову (звернення стягнення на предмет іпотеки) є одним і тим самим. Незалучення до участі у розгляді справи ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у якості відповідачів не свідчить про різний суб`єктний склад у справах, оскільки в справі, яка переглядається, вимоги про виселення банком не заявлялося, а тому необхідності в залученні осіб, які зареєстровані в будинку, не було.

Відмінність способів реалізації іпотечного майна, зазначених в рішенні суду від 25 липня 2013 року та в позові від 21 грудня 2018 року, не можна оцінювати як не тотожність вимог, адже в обох випадках йде посилання на одну і ту ж правову норму - стаття 39 Закону України «Про іпотеку», і суть рішення не змінилася звернено стягнення на предмет іпотеки.

Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 19 травня 2008 року № VIWWGA вже були предметом судового розгляду у справі № 145/491/13-ц, в якій ухвалено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2020 року засобами поштового зв`язку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Вінницького апеляційного суду від 09 червня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення, та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

05 серпня 2020 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та витребувано цивільну справу з Тиврівського районного суду Вінницької області.

16 вересня 2020 року до Верховного Суду надійшла витребовувана цивільна справа.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі банк зазначав, що суд дійшов помилкового висновку про те, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки відповідно до постанови ВерховногоСудувід 22 травня 2019 рокуу справі № 640/7778/18 позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 17 вересня 2019 року у справі № 303/2034/15-ц (провадження № 61-23377св18).

Тобто закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України було б можливим у разі повної тотожності справ за такими ознаками:склад сторін; предмет позову - матеріально-правові вимоги; підстави позову - обставини, що обґрунтовують звернення до суду.

У справі, що розглядається, та у справі № 145/491/13-ц склад сторін та підстави позову у цивільній справі та у справі, яка розглядається, не ідентичні, оскільки спір виник між різними сторонами та з різних підстав.

Суд апеляційної інстанції вважав, що справа за позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення № 145/491/13-ц, розглянута Тиврівським районним судом Вінницької області 25 липня 2013 року, є тотожною цій справі, а тому провадження підлягає закриттю.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд першої інстанції встановив, що 19 травня 2008 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК»та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № VIWWGA, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії в розмірі 22 607,90 доларів США на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,25 % на місяць (15,00 % на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом, та з кінцевим терміном повернення кредиту 19 травня 2015 року (а. с. 9 - 11).

У пункті 1.3 вказаного договору зазначено, що забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за цим договором є іпотека будинку загальною площею 89,00 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Також 19 травня 2008 року між ОСОБА_4 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК»укладено договір іпотеки № VIWWGA, відповідно до умов якого в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором ОСОБА_4 передав в іпотеку належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: цілий житловий будинок з господарськими будівлями загальною площею 89,00 кв. м, житловою площею 48,5 кв. м, який розташований у АДРЕСА_1 , а також земельні ділянки площею 0,1500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд та площею 0,1043 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (а. с.14 - 18).

Іпотекодавець ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 0 від 22 лютого 2018 року (а. с. 198 - 199).

21 грудня 2018 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Підставою для звернення АТ КБ «ПРИВАТБАНК»до суду із вказаним позовом було те, що позичальник ОСОБА_1 в порушення умов укладеного між ними кредитного договору та норм закону допустила прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором щодо повернення отриманого кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами та інших платежів, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість.

Банк на підставі статті 39 Закону України «Про іпотеку» просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 19 травня 2008 року № VIWWGA в сумі 20 833,72 доларів США звернути стягнення на будинок загальною площею 89 кв. м, житловою площею 48,5 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на публічних торгах із встановленням початкової ціни продажу на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Разом з тим, із матеріалів цивільної справи № 145/491/13-ц, які надійшли на запит апеляційного суду, вбачається, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»в 2013 році зверталося до Тиврівського районного суду Вінницької області із позовом до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі статті 39 Закону України «Про іпотеку» та про виселення осіб, які в ньому проживають.

У зазначеній справі банк, у зв`язку із порушенням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України, заявив вимогу про дострокове повернення частини кредиту, що залишилася, чим змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 28 травня 2013 року залучено до участі у згаданій справі як співвідповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які були зареєстровані та проживали у спірному будинку.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 липня 2013 року позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 19 травня 2008 року № VIWWGA в розмірі 56 892,64 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27 лютого 2013 року становило 454 572,21 грн, звернено стягнення на будинок загальною площею 89,00 кв. м, житловою площею 48,50 кв. м та земельні ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки (на підставі договору іпотеки від 19 травня 2008 року № VIWWGA) ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета для його подальшої реалізації встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням кадастрового номера земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки.

Виселено ОСОБА_4 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 06 червня 2014 року), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , які зареєстровані та проживають у згаданому житловому будинку (предмет іпотеки).

Вказане рішення ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 17 вересня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 липня 2014 року виконання рішення суду від 25 липня 2013 року в частині виселення ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у будинку на АДРЕСА_1 , зі зняттям з реєстраційного обліку у Тиврівському РВ УМВС України у Вінницькій області відстрочено до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII.

Із копії спадкової справи № 40-2018 щодо майна померлого ОСОБА_4 відомо, що із заявами про прийняття спадщини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не звертались.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону, позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає, зокрема, і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що у справі № 145/491/13-ц учасниками справи були ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (позивач) та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (відповідачі). У справі № 145/62/19 учасниками справи є: АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (позивач) та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (відповідачі), а також третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 .

Отже, суб'єктний склад осіб однаковий, оскільки ОСОБА_1 і ОСОБА_2 брали участь у справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про звернення стягнення на предмет іпотеки, правонаступником ОСОБА_4 є ОСОБА_2 , а предмет позову є різним.

Крім того, у справі № 145/491/13-ц предметом позову було звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу вказаного предмета іпотеки (на підставі договору іпотеки від 19 травня 2008 року № VIWWGА) ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки, уклавши від імені відповідача договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем та виселення.

У цій справі предметом позову є звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах із встановленням початкової ціни продажу на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Реалізація предмета іпотеки на прилюдних торгах за судовим рішенням передбачена статтями 39, 41 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, оскільки іпотекодавець помер, у цій справі (де у зв`язку з виникненням правовідносин щодо спадкування одним із відповідачів є спадкоємець іпотекодавця) підлягають застосуванню норми частини першої, третьої статті 23 Закону України «Про іпотеку». Отже, предмет та підстави позову у зазначених справах є різними.

Таким чином, склад сторін та підстави позову у цивільній справі № 145/491/13-ц та у справі, яка розглядається, не є ідентичними, оскільки спір виник між різними сторонами та з різних підстав, тому висновок суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі є помилковим.

Оскільки порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права призвело до постановлення незаконного судового рішення, воно відповідно до статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Постанову Вінницького апеляційного суду від 09 червня 2020 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. А. Калараш

І. В. Литвиненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров