ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9092/20 Справа № 177/596/20 Суддя у 1-й інстанції - Строгова Г. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м.Кривий Ріг

справа № 177/596/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Глеюватська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Прокуратури Дніпропетровської області на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2020 року, яке ухвалено суддею Строговою Г.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай).

Позов обґрунтовано тим, що 18 липня 1994 року позивача, як ОСОБА_2 , прийнято на роботу телятницею в радгосп ім. Т.Г.Шевченка, на базі якого, відповідно до нормативних актів, створилось колективне сільськогосподарське товариство ім. Т.Г.Шевченка на території Орджонікідзенської (Шевченківської) сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області. Позивач працювала в колгоспі та була його членом з 18 липня 1994 року по 30 жовтня 1996 року.

Рішенням Орджонікідзенської сільської ради від 16 жовтня 1995 року у колективну власність КСП ім. Т.Г.Шевченка передано 6081.2 га земель для забезпечення громадян, членів КСП, земельними частками (паями) відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 току за № 720/95.

До державного акту на право колективної власності на землю КСП ім.Т.Г.Шевченка, серії І-ДП №000002 від 15.02.1996 року, був доданий список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства для одержання земельного паю.

У відповідний список вона була внесена та її прізвище значиться за № 305, але прізвище вказане з помилкою замість « ОСОБА_3 » вказано « ОСОБА_4 ».

Про те, що її прізвище у списку до державного акту на право колективної власності зазначено невірно, вона дізналася лише у 2020 році від представника СФГ ім. Т.Г.Шевченка.

Позивач вважає, що оскільки вона була членом КСП ім. Т.Г. Шевченка, то має право на земельну частку (пай) відповідно до вимог закону.

На підставі наведеного вище, позивач просила суд поновити їй пропущений строк позовної давності на звернення до суду за захистом порушеного права та визнати за нею право на земельну частку (пай), розміром 4,47 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Шевченківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, визначеної для членів КСП ім. Т.Г. Шевченка.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженкою м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , право на земельну частку (пай), розміром 4,47 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Шевченківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, визначеної для членів КСП ім. Т.Г. Шевченка.

В апеляційній скарзі Прокуратура Дніпропетровської області, в інтересах держави в особі Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким відмовити у позові ОСОБА_1 в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь прокуратури Дніпропетровської області, сплачений за подання апеляційної скарги.

На думку прокурора, судом порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач працювала телятницею у радгоспі ім. Шевченка з 18.07.1994 року по 30.10.1996 року, перебувала у списках, що додаються до державного акту на право колективної власності на землю та набула право на отримання земельної частки (паю), оскільки суд не звернув уваги на той факт, що наявність запису в трудовій книжці позивача про те, що вона працювала в КСП ім. Шевченко не свідчить про її членство в КСП ім. Шевченко, а свідчить про наявність трудових відносин позивача з колгоспом ім. Шевченка.

При цьому апелянт вважає, що суд першої інстанції помилково констатував той факт, що ОСОБА_5 та ОСОБА_5 є однією і тією ж особою.

Також, на думку прокурора, позивач звернулась до суду з позовом із пропуском строку позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора Дніпропетровської області - Карпенко О.І. в режимі відеоконференції, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у ОСОБА_1 існують права на земельну частку (пай), які вона набула згідно Указу Президента України № 720/95 від 08 серпня 1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» як член колишнього Колективного сільськогосподарського підприємства «імені Шевченка», яка значиться під порядковим номером 305 під прізвищем « ОСОБА_4 » у списку громадян членів Колективного сільськогосподарського підприємства «ім. Шевченка», який є додатком до державного акту на право колективної власності на землю, серії І-ДП №000002, зареєстрованого 15.02.1996 року за № 5 та дійшов висновку про те, що зазначення прізвища позивача у Додатку 1 до Державного Акту є список громадян членів КСП «імені Шевченко», як « ОСОБА_4 » замість вірного « ОСОБА_3 » є помилковим.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав.

Відповідно до частини дев`ятої статті 5 ЗК України, в редакції від 22 червня 1993 року, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 22 ЗК України, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14 лютого 1992 року, земля є об`єктом права колективної власності підприємства, майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам, суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективною сільськогосподарського підприємства сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними та має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Крім того, згідно зі статтями 22, 23 ЗК України, у редакції від 22 червня 1993 року, та відповідно до вище зазначеного Указу, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, з 18 липня 1994 року по 11 листопада 1996 року позивач працювала у радгоспі ім. Т.Г.Шевченка телятницею, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача (а.с.9).

Позивач, під час укладення шлюбу 13 січня 1995 року, змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_7 » (а.с.7).

16 жовтня 1995 року Орджонікідзевською сільською радою народних депутатів Криворізького району Дніпропетровської області прийнято рішення, про передачу у колективну власність колективному сільськогосподарському підприємству «імені Шевченка» земель для ведення сільськогосподарського виробництва, на підставі якого 16 жовтня 1995 року КСП «імені Шевченка» було видано Державний Акт на право колективної власності на землю І-ДП № 000002, згідно якого Орджонікідзевською сільською радою народних депутатів Криворізького району Дніпропетровської області передано КСП «імені Шевченко» у колективну власність землю для ведення сільськогосподарського виробництва (а.с. 12-13).

Додатком 1 до Державного Акту є список громадян членів КСП «імені Шевченко» в якому позивач значиться за № 305 під прізвищем « ОСОБА_5 » (а.с.66-67).

Як вбачається з архівної довідки № 396 від 02.04.2020 року, виданою КУ «Криворізький районний трудовий архів» Дніпропетровської області, 18.07.1994 року ОСОБА_5 було прийнято на роботу телятницею до радгоспу ім. Шевченка, та 30.10.1996 року звільнено ОСОБА_1 (а.с.8), в той час як в архівній довідці № 640 від 23.06.2020 року, виданою КУ «Криворізький районний трудовий архів» Дніпропетровської області, зазначено, що ОСОБА_5 не значиться в наказах особового складу, розрахункових відомостях нарахування заробітної плати постійних, тимчасових, сезонних працівників КСП ім. Шеченка (а.с.35).

Про те, що прізвище позивача у списки до державного Акту на право колективної власності помилково внесено, як « ОСОБА_4 », позивач дізналася у 2020 році від СФГ ім Т. Г. Шевченка.

З питання отримання сертифікату на право на земельну частку (пай), позивач звернулася з листом до Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, однак, 09.04.2020 року отримала відповідь, в якій зазначено, що видача сертифікатів не належить до повноважень сільської ради та для вирішення даного питання рекомендовано звернутись до суду (а.с.17).

На підставі наведеного вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач має право на земельну частку (пай), як член колишнього Колективного сільськогосподарського підприємства «імені Шевченка», яка значиться під порядковим номером НОМЕР_2 під прізвищем « ОСОБА_4 » у списку громадян членів Колективного сільськогосподарського підприємства «ім. Шевченка», який є додатком до державного акту на право колективної власності на землю, серії І-ДП №000002, зареєстрованого 15.02.1996 року за № 5 та про те, шо зазначення прізвища позивача у Додатку 1 до Державного Акту є список громадян членів КСП «імені Шевченко», як « ОСОБА_4 » замість вірного « ОСОБА_3 » є помилковим.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позовних вимог доводи апеляційної скарги про те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач працювала телятницею до радгоспу ім. Шевченка з 18.07.1994 року по 30.10.1996 року, перебувала у списках, що додаються до державного акту на право колективної власності на землю та набула право на отримання земельної частки (паю), оскільки суд не звернув уваги на той факт, що наявність запису в трудовій книжці позивача про те, що вона працювала в КСП ім. Шевченко не свідчить про її членство в КСП ім. Шевченко, а свідчить про наявність трудових відносин позивача з колгоспом ім. Шевченка, оскільки відповідно до архівної довідки № 396 від 02.04.2020 року, яка видана КУ «Криворізький районний трудовий архів» Дніпропетровської області, 18.07.1994 року ОСОБА_5 було прийнято на роботу телятницею до радгоспу ім. Шевченка, та 30.10.1996 року звільнено ОСОБА_1 . В архівній довідці № 640 від 23.06.2020 року, яка видана КУ «Криворізький районний трудовий архів» Дніпропетровської області, зазначено, що ОСОБА_5 не значиться в наказах особового складу, розрахункових відомостях нарахування заробітної плати постійних, тимчасових, сезонних працівників КСП ім. Шеченка, що підтверджує факт помилки зазначення прізвища позивача у Додатку 1 до Державного Акту є список громадян членів КСП «імені Шевченко», як « ОСОБА_4 » замість вірного « ОСОБА_3 ».

Наведеним вище спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково констатував той факт, що ОСОБА_5 та ОСОБА_5 є однією і тією ж особою, оскільки відповідно до архівної довідки № 640 від 23.06.2020 року, яка видана КУ «Криворізький районний трудовий архів» Дніпропетровської області, зазначено, що за період з 1994 року по 1997 рік ОСОБА_5 не значиться в документах архівного фонду КСП ім. Шевченко Криворізького району Дніпропетровської області, а саме в наказах з особового складу, розрахункових відомостях нарахування заробітної плати, постійних, тимчасових, сезонних працівників, що, на переконання колегії суддів, свідчить про помилку зазначення прізвища позивача у Додатку 1 до Державного Акту є список громадян членів КСП «імені Шевченко», як « ОСОБА_4 » замість вірного « ОСОБА_3 » та є належним та допустимим доказом того, що позивач має право на земельну частку (пай), як член колишнього Колективного сільськогосподарського підприємства «імені Шевченка», яка значиться під порядковим номером НОМЕР_2 під прізвищем « ОСОБА_4 » у списку громадян членів Колективного сільськогосподарського підприємства «ім. Шевченка», який є додатком до державного акту на право колективної власності на землю, серії І-ДП №000002, зареєстрованого 15.02.1996 року за № 5.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що позивач звернулась до суду з позовом із пропуском строку позовної давності, оскільки про те що її прізвище у списки до державного акту на право колективної власності помилково внесено, як « ОСОБА_4 », позивач дізналася у травні 2020 році, що підтверджується довідкою Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області про надання інформації б/н від 21.04.2020 року.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги та доповнень до апеляційної скарги, не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної та доповнень до апеляційної скарги - відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Прокуратури Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2020 року.

Головуючий:

Судді: