Провадження № 4-с/761/230/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Колзаковій К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ліщинського Олексія Валерійовича, заінтересована особа: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Івана Франка, 4» про визнання протиправною та скасування постанови про накладення арешту на майно,

в с т а н о в и в:

В серпні 2020 р. скаржниця ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаною скаргою, в якій просила суд: визнати незаконною та скасувати постанову про арешт майна боржника від 11 вересня 2019р., складену державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ліщинським Олексієм Валерійовичем у виконавчому провадженні №57251837.

Свої вимоги скаржниця обґрунтовувала тим, що у Шевченківському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження №57251837 з виконання виконавчого листа №761/45026/16-ц, виданого 22 лютого 2018р. Шевченківським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 39 220,30 грн. на користь ОСББ «Івана Франка, 4». В процесі примусового виконання, постановою державного виконавця від 11 вересня 2019р., яку боржник вважає незаконною та такою, що порушує принципи виконавчого провадження та її конституційні права, було накладено арешт на майно боржника, а саме на транспортний засіб «AUDI», д.н. НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 . Накладення арешту на транспортний засіб, ринкова вартість якого значно перевищує суму заборгованості, на переконання скаржника, не може вважатись співмірною в даному випадку, оскільки в межах зазначеного виконавчого провадження державним виконавцем було звернено стягнення на пенсію боржниці та рішення суду виконується за рахунок щомісячних відрахувань з пенсії боржника.

Представник скаржниці в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи у її відсутності, скаргу підтримала в повному обсязі.

Стягувач, повідомлений про судовий розгляд справ належним чином, свого представника до участі у судовому засіданні не направив.

Суб`єкт оскарження державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчоїслужби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинський О.В. в судове засідання не з`явився.

В силу положень ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Як встановлено в судовому засіданні, на виконанні у Шевченківському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження №57251837 з виконання виконавчого листа №761/45026/16-ц, виданого 22 лютого 2018р. Шевченківським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 39 220,30 грн. на користь ОСББ «Івана Франка, 4».

11 вересня 2019р. в межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на майно боржника, а саме на транспортний засіб «AUDI», д.н. НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 .

Водночас, судом встановлено, що боржник має постійний офіційний дохід у виді пенсії.

03 жовтня 2019р. в межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржниці, на підставі якої з пенсії боржниці здійснюються відрахування на користь стягувача у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 43392,33 грн., з яких - 39220,30 грн. сума основного боргу, 3922,03 грн. виконавчий збір, 250,00 грн. витрати на ведення виконавчого провадження.

Довідками з ГУ ПФУ у м. Києві та банківською випискою по рахунку боржника підтверджується виконання рішення суду за рахунок щомісячних відрахувань з пенсії боржника.

Відповідно до п. 8) ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється, зокрема, на засадах дотримання співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» , арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Отже, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 виконує свої зобов`язання, щодо погашення боргу, тому у державного виконавця не має підстав накладати арешт на належний їй транспортний засіб.

Суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої безпідставне обмеження у праві володіння, користування та розпорядження майном є порушенням права на мирне володіння майном, передбаченого ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з вимогами ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Суд дійшов висновку, що державним виконавцем неправомірно накладено арешт на майно боржника, оскільки ОСОБА_1 виконує свої зобов`язання по погашенню боргу та стягнення боргу проводяться з її пенсійних виплат.

Також, суд вважає, що вказаний арешт перешкоджає скаржниці у повному обсязі реалізувати своє право щодо користування та розпорядження своїм майном, а тому вимоги скарги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За змістом ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, про задоволення скарги, а саме слід визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника від 11 вересня 2019р., складену державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ліщинським О.В. у виконавчому провадженні №57251837.

Керуючись ст. ст. 10, 258-261, 268, 352-354, 447, 450, 451 ЦПК України; ст. 19 Конституції України; ст. ст. 2, 18, 56 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на рішення державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ліщинського Олексія Валерійовича (адреса місця роботи: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 110), заінтересована особа: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Івана Франка,4» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Івана Франка, 4) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення арешту на майно боржника - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ліщинського Олексія Валерійовича про арешт майна боржника від 11 вересня 2019р. у виконавчому провадженні №57251837.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали суду складено 30 листопада 2020р.

Суддя: