КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа 357/7752/19

провадження № 22-ц/824/1011/2020

23 січня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Примушку О. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - адвоката Сокуренко Наталії Вікторівни на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2019 року в складі судді Ярмоли О. Я.,

встановив:

04.07.2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі- АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 14 863,61 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22.04.2019 року становить 399 087,93 грн, та судові витрати по справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 20 червня 2007 року уклали кредитний договір № KІА3GK00830002 , за умовами якого АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 117 250,00 доларів США на термін до 20.06.2022 року, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в порядку, встановленому кредитним договором.

Свої зобов`язання за договором позивач виконав у повному обсязі.

Відповідач не надавала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого станом на 22.04.2019 року відповідач має заборгованість - 609 215,81 доларів США, яка складається ззаборгованості: за кредитом (тілом кредиту) - 71 626,19 доларів США; по відсоткам за користування кредитом - 122 801,89 доларів США; по комісії за користування кредитом - 24 061,44 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 390 726,29 доларів США.

Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, просив стягнути з відповідача лише заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 20.11.2017 по 22.04.2019в сумі 14 863,61 доларів США.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Сокуренко Н. В. просить скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2019 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі.

Свої доводи мотивує тим, що звернення стягнення на предмет застави не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет застави не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1080цс15.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, заборгованість за кредитним договором відповідачкою не погашена, рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не виконано. А тому суд безпідставно відмовив у стягненні тіла кредиту, процентів та пені, що були стягнуті судовим рішенням від 29.01.2013 року та досі є непогашеними.

Зобов`язання відповідача за кредитним договором не припинилося, право вимоги банку про повернення кредиту і сплату процентів залишалося дійсним і підлягало судовому захисту.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1080цс15 та Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 18 вересня 2018 року у справі №921/107/15-г/16.

Вважає, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, судове рішення не відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України щодо його законності й обґрунтованості.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Леонов К. Ю. просить відмовити у задоволенні поданої апеляційної скарги.

Свої доводи мотивує тим, що судами у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1080цс15 від 03 лютого 2016 року та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі 921/107/15-г досліджувалось питання щодо можливості звернення на предмет іпотеки при наявності судового рішення про стягнення тіла кредиту. В даній справі розглядаються вимоги про стягнення відсотків за кредитним договором при наявності судового рішення про стягнення тіла кредиту та звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже обставини даної справи та справ, на які посилається апелянт, не є тотожними та мають різні підстави та вимоги позову.

При вирішенні даного спору судом першої інстанції правильно враховано правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.

В судовому засіданні представник АТ КБ "ПриватБанк" - Штронда А. М. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Леонов К. Ю. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 20.06.2007 року позивач та відповідач уклали кредитний договір № KІА3GK00830002.

За умовами вказаного договору позивач зобов`язався надати відповідачу кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 20.06.2007 по 20.06.2022 включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 117 250 доларів США на наступні цілі: придбання житлового будинку у розмірі 100 000 доларів США, а також у розмірі 17 250 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом , і комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати, винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу.

Листом від 04 квітня 2012 року № 30.1.0.0/2-038, ПАТ АК «ПриватБанк» надіслало ОСОБА_1 лист, в якому вимагало повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги (а.с.42).

У серпні 2012 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KІА3GK00830002 від 20.06.2007 в розмірі 202 910,61 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.07.2012 складало 1 621 763,05 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок та земельну ділянку , які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. Виселити відповідача та інших осіб з предмета іпотеки.

Посилалося на невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором та право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Зазначало, що станом на 03.07.2012 р. відповідач має заборгованість 202 910,61 доларів США, яка включає в себе: 98 181,36 доларів США - заборгованість за кредитом; 44 750,76 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7 530,15 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 42 756,14 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 31,28 доларів США - штраф (фіксована частина), 9 660, 92 доларів США (процентна складова) (а.с.47-50).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11 квітня 2013 року у справі № 1003/14194/12, вказаний позов задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_1 , для задоволення вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 20.06.2007 року (в іноземній валюті) в розмірах існуючої заборгованості на суму 1 461 056,35 грн шляхом продажу на прилюдних торгах. Вирішено питання про виселення осіб з вказаного будинку (а.с. 43-46).

Обґрунтовуючи наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 20.11.2017 по 22.04.2019, позивач посилався на ті підстави, що отриманих коштів від реалізації предмета іпотеки не вистачило для погашення всієї заборгованості.

У відповідності до п. 3.4 кредитного договору нарахування відсотків здійснюється в останню дату сплати відсотків, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом 360 днів у році. Відсотки розраховуються щомісяця за період з першої дати поточного періоду сплати включно. Дата погашення кредиту в розрахунок не включається. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення суми кредиту.

Згідно з умовами договору сторони погодили, що відсотки нараховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, а тому сторони погодили сплату відсотків до повного повернення суми кредиту.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правових висновків Великої Палати Верховного Суду, зроблених в постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 , від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, відповідно до яких право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Так, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, зробленого в постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором за період з 20.11.2017 по 22.04.2019, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Посилання в апеляційній скарзі на правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16, та від 18 вересня 20189 року у справі №№921/107/15-г/16є помилковим, оскільки встановлені у них обставини не є тотожними обставинам у цій справі.

У вказаних постановах Велика Палата Верховного Суду зробила висновки, що наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Правовідносини в даній справі є іншими.

Є необґрунтованими доводи апеляційної скарги і в частині безпідставної відмови у стягненні тіла кредиту, процентів та пені , що були стягнуті судовим рішенням від 29 січня 2013 року, оскільки таких позовних вимог по справі заявлено не було.

Суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення цим судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - адвоката Сокуренко Наталії Вікторівни залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 січня 2020 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк