ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/807/179/20
Головуючий в 1-й інстанції Ковальова Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарБєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 жовтня 2019 року, постановлену у м. Мелітополь у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи ОСОБА_2 , яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову застосованих при розгляді справи №320/12514/14 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи ОСОБА_2 , яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 жовтня 2019 року, заяву ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову задоволено повністю. Скасовано заходи забезпечення позову, накладені на підставі ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 червня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи ОСОБА_2 , яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, а саме арешт на майно, що зареєстроване за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на праві приватної власності: квартиру АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи ОСОБА_2 , яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, яке ухвалене 24 січня 2019 року є необґрунтованим та незаконним, оспорюється скаржником, а тому зараз немає підстав для скасування заходів забезпечення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебувала цивільні справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи ОСОБА_2 , яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.

30 червня 2016 року ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, за клопотанням ОСОБА_1 , в якості забезпечення вказаного позову накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (і.н. НОМЕР_1 ), на праві приватної водності.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 січня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи ОСОБА_2 , яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним залишено без задоволення.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 18 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 січня 2019 року у цій справі залишено без змін. Постанова набрала законної сили з дня її прийняття.

Суд першої інстанції керуючись положеннями ч. 9 ст.158 ЦПК України дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про скасування заходів забезпечення позову.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1, 9 та 10 ст. 158 ЦПК Українисуд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Приймаючи судове рішення про скасування заходів забезпечення позову районний суд виходив з того, що рішення суду про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи ОСОБА_2 , яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, набрало законної сили.

Колегія суддів, не зважаючи на заперечення апеляційної скарги, з наведеними доводами суду першої інстанції погоджується, оскільки такі висновки суду першої інстанції є правильними й такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Не спростовують вказаних висновків суду й посилання скаржника на ту обставину, що апелянт не погоджується з ухваленим рішенням суду.

Інших доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність та обґрунтованість постановленої судом ухвали, апеляційна скарга не містить.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, а тому судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 жовтня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 23 січня 2020 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков