КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/2063/20 Головуючий у 1 інстанції - Яценко Н.О.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2020 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Мараєвої Н.Є.

Суддів: Заришняк Г.М., Рубан С.М.

При секретарі: Гаврюшенко К.О.

розглянули у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 вересня 2020 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про примусове виконання обов`язку

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" про примусове виконання обов`язку.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року і постановити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

07 грудня 2020 року до Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 надійшла заява, в якій він просив розгляд справи проводити за відсутності позивача і його представника.

Відповідач належним чином про розгляд справи повідомлений, про причини неявки суд не повідомляв.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності учасників справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, що 11 березня 2008 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та позивачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №02-26/4 (а.с.6-9).

В забезпечення виконання грошового зобов`язання між сторонами укладено договір застави, за умовами якого ОСОБА_1 передав в заставу транспортний засіб «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.10-11).

Між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ТОВ «Кредитні ініціативи» 17 грудня 2012 року укладений договір про відступлення права вимоги.

Згідно вимоги про дострокове повернення кредиту від 21 березня 2014 року ТОВ «Кредитні ініціативи» вимагали від ОСОБА_1 сплату заборгованості, яка станом на 01 лютого 2014 року становить 4435,90 дол.США, що за офіційним курсом становить 35456, 15 грн. (а.с.16).

Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 05 лютого 2020 року, транспортний засіб «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 зареєстроване обтяження на підставі договору застави від 11 березня 2008 року (а.с.13).

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ "Кредитні ініціативи" про примусове виконання обов`язку, в якому просив зобов`язати відповідача звернутися до уповноваженого реєстратора із заявою про припинення обтяження належного ОСОБА_1 транспортного засобу «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 11 березня 2008 року, за реєстровим записом №6757840, та про виключення такого обтяження з вказаного реєстру.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що кредитні зобов`язання припинені через їх виконання, а отже, зобов`язання сторін не припинено, а тому відсутні підстави для вилучення заборони відчуження майна переданого в заставу.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк/термін.

Відповідно до ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч.1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Відповідно до ч.1 ст. 577 ЦК України якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом.

Згідно ч. 3,4 ст. 577 ЦК України застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Згідно ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі: припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави.

Відповідно до приписів статті 1 Закону України "Про заставу" застава це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Підстави припинення застави визначенні у статті 28 Закону України "Про заставу" відповідно до якої застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом.

Як вбачається із матеріалів справи, звертаючись до суду із позовною заявою, позивач просив суд зобов`язати ТОВ «Кредитні ініціативи» звернутися до уповноваженого реєстратора із заявою про припинення обтяження належного ОСОБА_1 транспортного засобу, тобто припинити зобов`язання, правовою підставою ним вказано, що основне зобов`язання, яким забезпечувалась застава виконано.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже позивач так само несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій.

Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказом виконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань представник позивача зазначав відзив, який міститься у справі 308/9445/19 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Кредитні ініціативи" про захист прав споживачів та визнання припиненим зобов`язання за укладеним кредитним договором.

Судом встановлено, що з тексу зазначеного вище відзиву вбачається, що ТОВ "Кредитні ініціативи" не заявляє вимоги про стягнення кредитної заборгованості.

Однак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що зазначене у відзиві не є твердженням того, що позичальник не має кредитної заборгованості, а представник позивача на власний розсуд трактує відзив проти позову відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що спір стосовного визнання припиненим зобов`язання за укладеним кредитним договором №02-26/4 від 11 березня 2008 року є предметом судового розгляду в Ужгородському міськрайонному суді. Згідно ухвали від 26 серпня 2020 року, розгляд справи призначений на 28 вересня 2020 року, інша інформація відсутня. Відомості про визнання припиненим зобов`язання за укладеним кредитним договором в судовому порядку в матеріалах справи та в інформаційному ресурсі ЄДРСР, на час розгляду справи, відсутні.

Таким чином, враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що кредитні зобов`язання припинені.

А тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що зобов`язання сторін не припинено, а тому відсутні підстави для вилучення з реєстру заборони відчуження майна переданого в заставу, а отже, позов не обґрунтовано належними правовими підставами, а тому, він не підлягає задоволенню.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з`ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 352, 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 17 грудня 2020 року.

Головуючий:

Судді: