ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/214/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №703/155/19 Категорія: : на ухвалу Опалинська О. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2020 року Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах::

Головуючого Нерушак Л.В. (суддя-дповідач)

Суддів: Василенко Л.І., Карпенко О.В.

учасники справи:

позивач - АТ КБ «Приватбанк»;

відповідач - ОСОБА_1 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу - представник ОСОБА_2 - адвокат Євсик О.М.

розглянувши у м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Євсик Оксани Миколаївни на ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04.12.2019 року, постановлену під головуванням судді Опалинської О.П. 04.12.2019 року, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

14.01.2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 лютого 2019 року позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Пасацької Л.А. від 12 лютого 2019 року провадження у справі зупинено до вступу у справу правонаступників відповідача ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно матеріалів спадкової справи № 663/2017, наданої державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори, після смерті ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про право на спадщину за законом отримали його діти : син ОСОБА_3 , 1979 року народження, та син ОСОБА_2 , 1978 року народження.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 грудня 2019 року замінено відповідача у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором на належних відповідачів, правонаступників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , надіславши їм копії ухвали про заміну відповідача.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 - адвокат Євсик О.М. оскаржила ухвалу в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. В обґрунтування апеляційної скарги вона вказує, що оскаржувана ухвала є такою, що постановлена з порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права. Скаржник посилається, що оскільки ОСОБА_1 помер до пред`явлення позову АТ КБ «Приватбанк» в суд першої інстанції, то він не міг набути статусу сторони у справі у зв`язку із смертю. Тим самим, вважає скаржник, суд не мав, передбачених законом прав, і не міг провести заміну сторони її правонаступником, якщо особа не набула статусу сторони спору, так як в даному випадку смерть наступила до подання позову в суд. Тому померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 не міг набути статусу відповідача по даній справі.

Крім того, скаржник звертає увагу на те, що залучення судом правонаступників відповідача, померлого ще до звернення позивача до суду, потребує зміни підстав та предмету позову, оскільки вимоги до боржника за кредитним договором і вимоги до спадкоємців боржника мають різні матеріально-правові підстави, що, в свою чергу, порушує принцип диспозитивності цивільного процесу, а також суперечить положенням ст. 49 ЦПК України щодо неможливості одночасної зміни підстав, і предмету позову.

Отже, на думку скаржника, оскаржувана ухвала суду про заміну відповідача ОСОБА_1 (сторони), який помер до подання позову в районний суд на його правонаступників є такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, тому не може залишатись в силі та підлягає скасуванню.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Євсик О.М. в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04.12.2019 року про залучення правонаступників повністю та закрити провадження у даній справі. Стягнути понесені судові витрати по оплаті правничої допомоги адвоката.

Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу не надходив.

У відповідності до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Враховуючи, характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування та зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з участю сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, колегія суддів вважає за необхідне розглядати справу у спрощеному позовному провадженні без участі сторін у суді апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до ч. 1 п. 4 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право : скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, оскільки судом допущено порушення норм процесуального права при її постановленні, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Постановлюючи ухвалу про заміну відповідача у справі за позовом банку про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов висновку про залучення правонаступників відповідача : ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції виходив з того, що після смерті відповідача ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 слід залучити його правонаступників, а саме: синів померлого, які отримали свідоцтво про право на спадщину після смерті батька, що вбачається із даних витребуваної судом спадкової справи.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, вважає висновок суду щодо заміни відповідача на правонаступників за встановлених обставин справи помилковим, таким, що не відповідає обставинам справи та вимогам закону, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом 14.01.2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 лютого 2019 року позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Пасацької Л.А. від 12 лютого 2019 року провадження у справі зупинено до вирішення питання щодо правонаступників відповідача ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що було встановлено судом під час з`ясування місця проживання відповідача згідно запитів суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно даних спадкової справи № 663/2017, наданої державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори на запит суду, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , свідоцтво про право на спадщину за законом отримали його діти : син ОСОБА_3 , 1979 року народження та ОСОБА_2 , 1978 року народження.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 грудня 2019 року замінено відповідача ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором на належних відповідачів, правонаступників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та надіслано їм копією ухвали про заміну відповідача у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Процесуальне правонаступництво між відповідачем та його спадкоємцями у порядку ст. 55 ЦПК України допускається, якщо на момент відкриття провадження у справі цивільна правоздатність відповідача не припинилася.

Тобто, процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи можливе в порядку ст. 55 ЦПК України шляхом залучення правонаступника, а не зміни відповідача, однак лише за умови, що фізична особа померла після відкриття провадження у справі.

Із наданих матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся в суд з позовною заявою до відповідача, який на час звернення позивача до суду вже помер, оскільки дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Колегія суддів звертає увагу, що ЦПК України не містить норм, які б передбачали здійснення провадження у справах щодо осіб, які померли до відкриття провадження у справі.

Так, норми ст. 55 ЦПК України визначають порядок процесуального правонаступництва лише у тих справах, де сторона учасник процесу, вибула з певних причин, у тому числі й у зв`язку зі смертю після відкриття провадження у справі.

Нормами ч. 6 ст. 13 Законом України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У своїй постанові від 16 травня 2018 року по справі №183/4229/14 Верховний суд зазначив, що ЦПК України не містить норм, які б передбачали здійснення провадження у справах щодо осіб, які померли до відкриття провадження у справі.

Отже, ЦПК України визначає порядок процесуального правонаступництва лише у тих справах, де сторона учасник процесу, вибула з певних причин, у тому числі й у зв`язку зі смертю після відкриття провадження у справі. У позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі у цьому процесі. Отже, процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому не залежно від підстав матеріального правонаступництва, процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні.

Разом з тим, процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи в порядку ст. 55 ЦПК України можливо лише шляхом залучення правонаступника померлої сторони за умови, що смерть фізичної особи настала після звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі, адже залучення правонаступників особи, яка померла до відкриття провадження у справі, суперечить принципам цивільного судочинства, тим більше, що із позовної заяви вбачається, що позивач здійснював нарахування суми заборгованості по сплаті кредиту і за період після смерті позичальника.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що залучення судом правонаступників відповідача, померлого ще до звернення позивача до суду, потребує зміни підстав та предмету позову, оскільки вимоги боржника за кредитним договором і вимоги до спадкоємців боржника мають різні матеріально-правові підстави, що, в свою чергу порушує принцип диспозитивності цивільного процесу, а також суперечить положення ст. 49 ЦПК України, щодо неможливості одночасної зміни і підстав, і предмету позову.

Питання наявності правонаступництва у спірних матеріальних правовідносинах має вирішуватися за позовом, заявленим безпосередньо до спадкоємців цієї особи, з урахуванням положень та вимог ст. ст. 527, 1216, 1218, 1282 ЦК України, згідно з якими боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Пунктом 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз`яснено, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати положення ст. 1282 ЦК України, за якою спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому, спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Відповідно до ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 609 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.

Колегія суддів дійшла висновку, що постановляючи ухвалу про залучення правонаступників, суд першої інстанції, на вищезазначене уваги не звернув, не дослідив належним чином той факт, що спірні правовідносини допускають правонаступництво, де сторона учасник процесу, вибула з певних причин, у тому числі й у зв`язку зі смертю після відкриття провадження у справі, а тому прийшов до невірного висновку про залучення правонаступників, так як на день подачі позову відповідач ОСОБА_1 у зв`язку зі смертю, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , не міг бути стороною у справі, так як позов подано банком у січні 2019 року, що призвело до порушення норм процесуального права при постановлені ухвали суду щодо залучення правонаступників.

Аналізуючи встановлені фактичні обставини справи, досліджені судом докази та норми матеріального права, що регулюють вказані правовідносини, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та такими, що спростовують висновки суду першої інстанції, тому приймаються до уваги апеляційним судом та підлягають задоволенню.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництво.

За правилами ч.1 ст. 377 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі, з підстав передбачених ст.ст. 255 та 257 цього Кодексу.

Отже, враховуючи вище викладене, за наведених обставин та зазначених норм права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що ухвалу суду першої інстанції слід скасувати, а провадження у справі за встановлених обставин - закрити.

Враховуючи, що скаржником в апеляційній скарзі, крім вимог про скасування ухвали суду та закриття провадження у справі, заявлено вимогу щодо відшкодування витрат за надання правничої допомоги адвокатом, то колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги, оскільки в частині вимог про відшкодування судових витрат на правничу допомогу адвокату, вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку із відсутністю доказів, які передбачені чинним процесуальним законом, для вирішення питання повернення судових витрат з іншої сторони, у разі відмови у задоволенні вимог чи закриття провадження у справі

Отже, вимога скаржника в апеляційній скарзі щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, надану адвокатом, не підлягає задоволенню колегією суддів, виходячи з наступного.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. ч. 1 та 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Однак, матеріали справи не містять договору про надання правничої допомоги, зокрема, будь-яких доказів щодо сплати послуг за надання правничої допомоги за договором та розрахунку витрат - детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, акту щодо приймання виконаної роботи адвокатом, що, в свою чергу, є підставою для відмови у задоволенні вимог апеляційної скарги про відшкодування судових витрат за надання правничої допомоги.

З огляду на вище викладене, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги лише в частині щодо скасування ухвали суду першої інстанції від 04.12 2019 року про залучення правонаступників та закриття провадження у справі з наведених вище підстав, а в частині вимог щодо стягнення судових витрат вимоги апеляційної скарги не доведено та не підтверджено належними доказами, тому слід відмовити у стягненні судових витрат із позивача на користь ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 377, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Євсик Оксани Миколаївни - задовольнити частково.

Ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04.12.2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасувати.

Провадження у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - закрити.

У стягненні судових витрат з позивача на користь скаржника за надання правничої допомоги адвокатом відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів , в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Л.І. Василенко

О.В. Карпенко