Постанова

Іменем України

09 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 201/4115/19

провадження № 61-12450св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Держава Україна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2020 року у складі судді Антонюка О. А. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 липня 2020 року у складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М., Каратаєвої Л. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна про визнання права на автентичність офіційних перекладів на державну мову текстів рішень Європейського Суду з прав людини у справах «Заїченко проти України» та «Заїченко проти України № 2».

Позовна заява обґрунтована тим, що 22 листопада 2007 року Європейським судом з прав людини ухвалено рішення у справі «Заїченко проти України». Рішення набуло статусу остаточного 31 березня 2008 року. Заявник у позові посилається на те, що в оригіналі указаного рішення зазначено: «…the Supreme Court upheld the rulings at issue and amended the judgment of 2 February 2000». В офіційному перекладі указаний фрагмент викладений таким чином «… Верховний Суд України залишив рішення, які розглядаються, без змін та вніс зміни до рішення від 02 лютого 2000 року». А на думку заявника, аутентичним був би переклад «Верховний Суд України підтримав рішення по суті та уточнив рішення від 02 лютого 2000 року».

Також 26 лютого 2015 року Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Заїченко проти України № 2», яке набуло статусу остаточного 06 липня 2015 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2018 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року у справі № 201/6182/18, йому відмовлено у задоволенні вимог про встановлення факту неавтентичності зроблених Міністерством юстиції України офіційних перекладів на державну мову рішень Європейського Суду з прав людини у справах «Заїченко проти України» і «Заїченко поти України № 2».

Позивач зазначає, що неавтентичність обох первинних перекладів вказаних рішень Європейського Суду з прав людини на державну мову визнано представником відповідача у вересні 2018 року шляхом часткового виправлення обох перекладів (оприлюдненням нових версій перекладів, в яких з`явилися відсутні раніше виноски). При цьому представник відповідача інші, не менш суттєві невідповідності своїх перекладів рішень Європейського Суду з прав людини оригіналам не виправив. Це стосується, якщо не звертати уваги на дрібниці, таких важливих для правосуддя фрагментів, як переклад на українську мову вислову параграфа 11 рішення Європейського Суду з прав людини від 22 листопада 2007 року у справі «Заїченко проти України»: «Верховний Суд України залишив рішення, які розглядаються, без змін та вніс зміни до рішення від 02 лютого 2000 року»; слова «гнидою» у пункті 7, назви суду «Апеляційним судом Дніпропетровської області» у параграфі 35, вислову параграфа 112 «...у правовій системі України особа не має права на індивідуальну заяву до Конституційного Суду України, який є єдиною інстанцією, повноважною скасовувати законодавчі акти» у рішенні Європейського Суду з прав людини від 26 лютого 2015 року у справі «Заїченко проти України № 2».

Вважає вказане таким, що порушує його права та охоронювані законом інтереси, оскільки неправильний переклад і тлумачення вказаних рішень позначаються на їх виконанні і створюють перешкоди для реалізації його прав.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив визнати та захистити його права на автентичність офіційних перекладів на державну мову текстів зазначених рішень Європейського Суду з прав людини.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано до матеріалів справи жодного письмового доказу, який би підтверджував його правову позицію, а саме: позивачем не було доведено фактів порушення чи непорушення, створення чи розповсюдження інформації (правдивої чи неправдивої), порушення його прав у порядку виконання рішення суду, що набрало законної сили, а його посилання на порушення прав через начебто неавтентичність офіційних текстів рішень судів не відповідають дійсності.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що автентичний переклад рішень Європейського суду з прав людини здійснюється відповідно до Порядку засвідчення автентичності перекладів рішень Європейського суду з прав людини українською мовою, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 08 серпня 2014 року № 1310/5. Текст автентичного перекладу зшивається з копією тексту, з якого було здійснено переклад та засвідчується підписом Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо недоведеності та необґрунтованості позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду від 28 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

У жовтні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 01 грудня 2020 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій порушено статтю 18 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики рішень Європейського Суду з прав людини» стосовно використання оригіналу рішень Європейського Суду з прав людини у разі розбіжностей між ними та офіційними перекладами.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2020 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року, у справі № 201/6182/18 за його заявою до заінтересованої особи - Міністерства юстиції України про встановлення факту неавтентичності зроблених Міністерством юстиції України офіційних перекладів на державну мову рішень Європейського Суду з прав людини у справах «Заїченко проти України» і «Заїченко поти України № 2» у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено. При цьому суд апеляційної інстанції посилався на те, що клопотань про призначення у справі лінгвістичної експертизи ОСОБА_1 не заявляв.

У квітні 2019 року, звертаючись до суду з позовом до держави Україна про визнання права на автентичність офіційних перекладів на державну мову текстів рішень Європейського Суду з прав людини у справах «Заїченко проти України» та «Заїченко проти України № 2», позивач заявив клопотання про проведення порівняльної лінгвістичної експертизи.

Разом з тим позивачу було відмовлено у задоволенні клопотання про проведення порівняльної лінгвістичної експертизи.

Відзив на касаційну скаргу відповідач до суду не подав.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

07 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що офіційні переклади рішень Європейського Суду з прав людини від 22 листопада 2007 року у справі «Заїченко проти України», заява № 29875/02 та від 26 лютого 2015 року у справі «Заїченко проти України № 2» заява № 45787/09 на державну мову є не аутентичними.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2018 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року, узадоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Міністерство юстиції України, про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що офіційні переклади рішень Європейського Суду з прав людини від 22 листопада 2007 року у справі «Заїченко проти України», заява № 29875/02 та від 26 лютого 2015 року у справі «Заїченко проти України № 2», заява № 45787/09 на державну мову є не аутентичними відмовлено.

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна про визнання права на автентичність офіційних перекладів на державну мову текстів рішень Європейського Суду з прав людини у справах «Заїченко проти України» та «Заїченко проти України № 2», посилаючись на те, що 22 листопада 2007 року Європейським судом з прав людини ухвалено рішення у справі «Заїченко проти України». Рішення набуло статусу остаточного 31 березня 2008 року. Заявник у позові посилається на те, що в оригіналі указаного рішення зазначено: «…the Supreme Court upheld the rulings at issue and amended the judgment of 2 February 2000». В офіційному перекладі указаний фрагмент викладений таким чином «… Верховний Суд України залишив рішення, які розглядаються, без змін та вніс зміни до рішення від 02 лютого 2000 року». А, на думку заявника, автентичним був би такий переклад: «Верховний Суд України підтримав рішення по суті та уточнив рішення від 02 лютого 2000 року».

Також 26 лютого 2015 року Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Заїченко проти України № 2», яке набуло статусу остаточного 06 липня 2015 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2019 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 травня 2020 року, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про призначення судової порівняльної лінгвістичної експертизи у зазначеній справі (а.с. т.2, а.с. 15-18).

Ухвала суду мотивована тим, що задоволення клопотання може унеможливити проведення самої експертизи, буде викликати клопотання експертів про надання додаткових матеріалів і доказів, що призведе до затягування розгляду справи. Сторона зобов`язана спочатку надати ці докази, які потрібно дослідити експертам, суду, а потім заявляти клопотання, а не навпаки, перекладати на суд тягар обов`язку зі збору доказів та документів для проведення експертизи в непередбачений законом спосіб (сторона заявника в клопотанні не ставить питання про витребування в передбаченому законом порядку належних матеріалів для проведення експертизи).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

22 листопада 2007 року Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Заїченко проти України». Рішення набуло статусу остаточного 31 березня 2008 року.

26 лютого 2015 року Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Заїченко проти України № 2», яке набуло статусу остаточного 06 липня 2015 року.

Порядок виконання рішень Європейського суду з прав людини регулюється Законом України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до частини першої та другої статті 6 вказаного закону з метою виконання заходів загального характеру держава забезпечує переклад та опублікування повних текстів рішень Європейського суду з прав людини українською мовою. Автентичність перекладу повних текстів рішень засвідчується органом представництва.

Стаття 1 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що органом представництва є орган, відповідальний за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та координацію виконання його рішень.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2006 року № 784 «Про заходи щодо реалізації Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» функції органу, відповідального за забезпечення представництва України в Європейському суді, покладено на Міністерство юстиції України в особі Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини.

Автентичний переклад рішень Європейського суду з прав людини здійснюється відповідно до Порядку засвідчення автентичності перекладів рішень Європейського суду з прав людини українською мовою, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 08 серпня 2014 року № 1310/5.

Текст автентичного перекладу зшивається з копією тексту, з якого було здійснено переклад, та засвідчується підписом Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини.

Регламент Європейського суду з прав людини регулює порядок провадження у справі, зокрема, зміст індивідуальної заяви, отримання зауважень сторін.

Правило 74 Регламенту Європейського суду з прав людини визначає зміст рішення суду, яке, серед іншого, містить факти у справі, стисле викладення подань сторін, правове обґрунтування рішення.

У разі виявлення факту, який за своїм характером мав би суттєво вплинути на вирішення справи і який на момент винесення рішення не був відомий Європейському суду з прав людини і, з об`єктивних причин, не міг бути відомим стороні, остання має право звернутися до Європейського суду з прав людини із клопотанням про перегляд рішення впродовж шести місяців після того, як вона дізналася про виявлений факт (Правило 80 Регламенту Європейського суду з прав людини).

Крім цього, Регламент Європейського суду з прав людини (Правило 81) передбачає можливість виправлення Європейським судом з прав людини орфографічних помилок, помилок у підрахунках й очевидні неточності за власною ініціативою або за клопотанням однієї з сторін у справі, якщо клопотання подається у місячний строк з моменту проголошення ухвали або судового рішення.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» у разі відсутності перекладу рішення та ухвали Європейського суду чи ухвали комісії суд користується оригінальним текстом. У разі виявлення мовної розбіжності між перекладом та оригінальним текстом суд користується оригінальним текстом.

У разі виявлення мовної розбіжності між оригінальними текстами та/або в разі потреби мовного тлумачення оригінального тексту використовується відповідна практика Європейського суду.

Уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини були враховані зауваження ОСОБА_1 щодо відсутності приміток у текстах автентичних перекладів рішень Європейського суду з прав людини у справах «Заїченко проти України» та «Заїченко проти України № 2», у зв`язку з чим до текстів зазначених рішень були внесені відповідні зміни, з якими можливо ознайомитися на офіційному сайті Міністерства юстиції України.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не було доведено порушення його прав в порядку виконання рішення суду, що набрало законної сили, а його посилання на порушення прав через начебто неавтентичність офіційних текстів рішень судів не відповідають дійсності.

Згідно з пунктами 4, 5 частини третьої статті 175 ЦПК України зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Предметом позовних вимог у цій справі є вимоги: визнання права на автентичність офіційних перекладів на державну мову текстів рішень Європейського Суду з прав людини у справах «Заїченко проти України» та «Заїченко проти України № 2».

Колегія Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову. Крім того, обраний позивачем спосіб судового захисту, а саме визнання права на автентичність офіційних перекладів на державну мову текстів рішень Європейського Суду з прав людини у справах «Заїченко проти України» та «Заїченко проти України № 2», не призведе до відновлення прав позивача.

Доводи касаційної скарги про те, що судами попередніх інстанцій порушено статтю 18 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики рішень Європейського Суду з прав людини» стосовно використання оригіналу рішень Європейського Суду з прав людини у разі розбіжностей між ними та офіційними перекладами є необґрунтованими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Ю. В. Черняк