Снігурівський районний суд Миколаївської області
УХВАЛА

іменем України

14 грудня 2020 року м.Снігурівка

справа №485/1539/20

провадження № 4-с/485/24/20

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Бодрової О.П.,

за участю секретаря судового засідання Бондаренко С.В.,

учасників справи: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Снігурівка скаргу ОСОБА_1 , стягувач Баштанське управління ГУ ДПС у Миколаївській області, суб`єкт оскарження Снігурівський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), на дії головного державного виконавця Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Науменко Юлії Валеріївни,

встановив:

10 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій зазначив, що на виконанні Снігурівського РВ ДВС перебувають три виконавчі провадження №№63003399, 63002802, 63002621, відкриті 11.09.2019 року на підставі вимог №Ф-1428-51у від 06.02.2020 року, від 05.11.2019 року та від 09.08.2019 року, виданих Баштанським управлінням ГУДПС у Миколаївській області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на загальну суму 8262,54 грн. У вересні 2020 року йому на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «Приватбанк», надійшла разова грошова допомога до 5 Травня в сумі 1390 грн, як учаснику бойових дій, та 04 листопада 2020 року надійшла допомога на придбання скрапленого газу та твердого палива. 05.11.2020 року він намагався знати зазначені кошти, але дізнався, що його картка заблокована. Того ж дня він звернувся до Снігурівського РВ ДВС із заявою про зняття арешту із вказаного рахунку. Листом начальника відділу ДВС йому відмовлено у знятті арешту з рахунку та рекомендовано звернутися до суду, також того дня йому вручено три постанови про відкриття виконавчих проваджень та постанову про арешт коштів боржника від 11.09.2020 року. Вважає, що такими діями головний державний виконавець порушила його права, а тому просив суд визнати неправомірними дії головного державного виконавця у частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку № НОМЕР_1 і зобов`язати головного державного виконавця зняти арешт з вказаного рахунку.

У судовому засіданні скаржник підтримав скаргу, просив суд її задовольнити з підстав зазначених у скарзі, пояснив, що він є учасником бойових дій, рахунок НОМЕР_1 відкритий у АТ КБ «ПриватБанк» на його ім`я в свою чергу був відкритий для отримання виплат як учасника АТО, на теперішній час на рахунок надходять тимчасові виплати.

Представник Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явилась, суду надала заяву про розгляд скарги у її відсутність, проти задоволення скарги заперечень не мала.

Представник стягувача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. З урахуванням вимог ч.2 ст.450 ЦПК України неявка представника стягувача у судове засідання не перешкоджає розгляду скарги.

Заслухавши скаржника, перевіривши матеріали справи, виконавчих проваджень №№63003399, 63002802, 63002621, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст. 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною 2 ст.13 Закону № 1404-VIII визначено, що арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Пунктом 1 ч.1 ст.26 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Судом встановлено, що 11 вересня 2020 року головним державним виконавцем Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Науменко Ю.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №63003399 за вимогою №Ф-1428-51у, виданою 06.02.2020 року Баштанським управлінням ГУ ДПС у Миколаївській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави боргу в сумі 2754,18 грн /а.с.10/.

Копія постанови цього ж дня направлена сторонам виконавчого провадження /а.с.9/.

11 вересня 2020 року головним державним виконавцем Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Науменко Ю.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №63002802 за вимогою №Ф-1428-51у, виданою 05.11.2019 року Баштанським управлінням ГУ ДПС у Миколаївській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави боргу в сумі 2754,18 грн /а.с.12/.

Копія постанови цього ж дня направлена сторонам виконавчого провадження /а.с.11/.

Крім того, 11 вересня 2020 року головним державним виконавцем Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Науменко Ю.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №63002621 за вимогою №Ф-1428-51у, виданою 09.08.2019 року Баштанським управлінням ГУ ДПС у Миколаївській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави боргу в сумі 2754,18 грн /а.с.14/.

Копія постанови цього ж дня направлена сторонам виконавчого провадження /а.с.13/.

11 вересня 2020 року головним державним виконавцем Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Науменко Ю.В. винесено постанову про арешт грошових коштів, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 /а.с.8/.

На виконання наведеної постанови накладено арешт на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням НОМЕР_2 , виданим 21 грудня 2015 року /а.с.3/.

З довідки Управління соціального захисту населення Снігурівської райдержадміністрації Миколаївської області від 23.09.2020 року № 03.3/01-09/2731 вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, як учасник бойових дій; згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» користується пільгами на житлово-комунальні послуги; в вересні 2020 року перераховано разову грошову допомогу до 5 Травня в сумі 1390 грн на його особистий рахунок № НОМЕР_1 , в АТ КБ «Приватбанк» /а.с.4/.

05.11.2020 року скаржник звернувся до Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) з приводу зняття арешту з його рахунків.

Листом начальника Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Танковської Ю. від 05.11.2020 № 14796/102-36 ОСОБА_1 відмовлено у знятті арешту з вказаного рахунків, у зв`язку з відсутністю підстав для зняття арешту, посилаючись на вимоги статей 56 та 73 ЗУ «Про виконавче провадження» /а.с.5-6/.

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до п.2 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Виходячи з правового аналізу наведених норм права вбачається, що під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи вищезазначене, скарга в частині визнання неправомірними дій головного державного виконавця задоволенню не підлягає. Крім цього, у ДВС під час винесення постанови були відсутні дані, що даний рахунок використовується боржником для отримання допомоги.

Суд враховує правову позицію Верховного суду, висловлену в постанові від 12.12.2018 року № 399/142/16-ц, згідно якої - якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права особи, яка звернулась до суду, суд, відповідно до викладеної у позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні таких спосіб захисту, який не суперечить закону.

В статті 73 Закону України «Про виконавче провадження» наведено перелік коштів, на які не може бути звернено стягнення.

Відповідно до п.3 ч.2 вищезначеної статті, стягнення не здійснюється також із сум вихідної допомоги в разі звільнення (виходу у відставку) з військової служби, служби в поліції та Державної кримінально-виконавчої служби України, а також грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та в інших випадках, передбачених законом.

Матеріали скарги свідчать про те, що скаржник проходив військову службу.

В статті 12 Закону Україну «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначені пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них. Серед іншого, визначено, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Отже, у розумінні вимог закону скаржник як військовослужбовець отримав разову допомогу до 5 травня, яка є грошовим забезпеченням, що не має постійного характеру на рахунок № НОМЕР_3 , відкритий у АТ КБ «ПриватБанк» та який використовується ним для отримання грошового забезпечення як учасника бойових дій.

Аналіз наведених вище правових норм свідчить про те, що накладення арешту на рахунок № НОМЕР_3 відкритого на ім`я скаржника у АТ КБ «ПриватБанк», на який здійснюється нарахування грошового забезпечення, обмежує право останнього на отримання такої соціальної допомоги, та порушує його права.

За таких обставин, з метою захисту прав ОСОБА_1 необхідно зняти арешт у виконавчому провадженні №63002621 з розрахункового рахунку НОМЕР_1 , який відкритий у АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд

постановив:

Скаргу ОСОБА_1 , стягувач Баштанське управління ГУ ДПС у Миколаївській області, суб`єкт оскарження Снігурівський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), на дії головного державного виконавця Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Науменко Юлії Валеріївни - задовольнити частково.

Зобов`язати головного державного виконавця Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Науменко Юлію Валеріївну зняти арешт у виконавчому провадженні №63002621 з розрахункового рахунку НОМЕР_1 , який відкритий у АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 .

В решті частини скарги відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення з урахуванням п.п. 15.5 п.15 розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Снігурівський районний суд Миколаївської області.

Повна ухвала складена 17 грудня 2020 року.

Суддя О.П.Бодрова