УХВАЛА

11.12.2020 року м.Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Воробйова Т.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_1

про забезпечення позову при зверненні з позовною заявою

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ОСОБА_1 право власності на 50% (1/2 ідеальної долі) житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 227, 5 кв.м.

Одночасно позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив суд вжити заходи щодо забезпечення позову, шляхом накладення арешту та заборону державним реєстраторам і нотаріусам здійснювати дії із державної реєстрації (перереєстрації) права власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 227,5 кв.м. Зарахування судового збору за подання вказаної заяви було підтверджено відповідною випискою лише 11.12.2020.

Відповідно ч.1 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. В п.1 ч.1 ст.150 ЦПК визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

В заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно з ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч.2 ст.149 ЦПК України.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має виходити із встановленої обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, співмірності виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, позовним вимогам, рівноцінності заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог.

Звернувшись з заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 жодним чином не обґрунтував необхідності вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні норми процесуального права та на необхідність захисту його прав. Заявник стверджує про необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 227, 5 кв.м. Проте, подані до справи документи не підтверджують реальної загрози порушення прав позивача, дозволяючи лише припустити можливість такого розвитку подій, за якого виконання рішення суду буде ускладнено чи існуватиме загроза його невиконання, в той час як судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. А наявність самого по собі позову про визнання права права власності на вказане майно не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане майно. Як вбачається з поданих заявником разом із заявою і позовною заявою матеріалів, згідно зі свідоцтвом про право власності, спірне нерухоме майно, розташоване у АДРЕСА_1 , з 12.01.2004 зареєстроване на праві приватної власності за ОСОБА_2 . Як стверджує заявник, відповідач в будь-який час може розпорядитися вказаним нерухомим майном. Разом з тим, враховуючи, що з 2004 року відповідач, згідно наявних у справі доказів, не вжив заходів до відчуження вказаного майна, то підстави вважати, що такі дії відповідач вживатиме наразі, у суду відсутні, а заявником жодним чином не доведені. Отже, заявник не довів суду необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а також, не обгрунтував співмірність виду забезпечення позову, який просив застосувати, змісту позовних вимог.

Так, заявляючи вимогу щодо накладення арешту на майно та заборону державним реєстраторам і нотаріусам здійснювати дії з державної реєстрації (перереєстрації) права власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , позивач не наводить жодних конкретних обставин, які свідчать про вірогідне ускладнення чи неможливість виконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, у разі невжиття заходів забезпечення позову.

За наведених обставин, підстав та необхідності застосування у даній справі заходів забезпечення позову згідно із заявою ОСОБА_1 , суд не вбачає, відтак вважає, що слід відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.149-153 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів, з дня її підписання.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Т.А.Воробйова

роздрук. прим.: 1-до справи 2-заявнику (позивачу)