КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2020 року м. Київ

Справа №369/6570/14-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1930/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Саліхова В.В.

за участю секретаря Лугового Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області постановленого під головуванням судді Ковальчук Л.М. 25 січня 2016 року, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В

У липні 2014 року ПАТ «ВТБ Банк» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просило в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитними договорами, яка становить загальну суму 650088,59 доларів США, 169403,35 грн пені та 3 % річних - 28177,71 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, площею 0,2290 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що належить ОСОБА_1 шляхом реалізації з прилюдних торгів, встановивши початкову ціну продажу предмета іпотеки на рівні його ринкової вартості, визначеної під час проведення відповідної судової експертизи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ «Банк», та ОСОБА_2 було укладено Генеральну угоду № 51/07. В рамках даної Генеральної угоди між цими ж сторонами були укладені кредитні договори, а саме:

1) кредитний договір від 20 червня 2007 року №03.52-51/07-СК із внесеними до нього змінами, згідно з яким ОСОБА_2 надано кредит у розмірі 135000 доларів США з кінцевим строком повернення до 27 серпня 2014 року на умовах визначених договором;

2) кредитний договір від 24 липня 2007 року №03.66-51/07-СК із внесеними до нього змінами, згідно з яким ОСОБА_2 надано кредит у розмірі 80000 доларів США з кінцевим строком повернення до 27 серпня 2014 року на умовах визначених договором;

3) кредитний договір від 27 грудня 2007 року №03.139-51 /07-СК із внесеними до нього змінами, згідно з яким ОСОБА_2 надано кредит у розмірі 200000 доларів США з кінцевим строком повернення до 27 серпня 2014 року на умовах визначених договором;

4) кредитний договір від 13 березня 2008 року №03.17- 51 /07-СК із внесеними до нього змінами, згідно з яким ОСОБА_2 надано кредит у розмірі 50000 доларів США з кінцевим строком повернення до 13 грудня 2013 року на умовах визначених договором.

Для забезпечення виконання зобов`язань за Генеральною угодою та укладених на її підставі кредитних договорів 19 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір, згідно з яким останній передав в іпотеку банку земельну ділянку, площею 0,2290 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

Крім того, 23 серпня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Мрія», який перейменовано у Відкрите акціонерне товариство «ВТБ Банк», а у подальшому в ПАТ « ВТБ Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір із усіма змінами та доповненнями до нього, згідно з яким останньому надано кредит у розмірі 400000 доларів США з кінцевим строком повернення до 27 серпня 2014 року на умовах визначених цим договором. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором 15 листопада 2006 року між цими ж сторонами укладено іпотечний договір, згідно з яким ОСОБА_1 передав в іпотеку банку земельну ділянку, площею 0,2290 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитними договорами, 13 вересня 2013 року банк направив на адресу позичальника вимогу про дострокове повернення всіх сум кредиту, однак станом на 11 червня 2014 року вимога банку залишилася невиконаною.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 січня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» за кредитними договорами №03.52-51/07-СК від 20 червня 2007 року, №03.66-51/07-СК від 24 липня 2007 року, №03.139-51/07-СК від 27 грудня 2007 року, №03.17- 51/07-СК від 13 березня 2008 року, укладених в рамках Генеральної угоди №51/07 від 20 червня 2007 року, та кредитним договором №74/06 від 23 серпня 2006 року, яка у загальному розмірі становить 7 758 916,82 грн, яка складається із загальної заборгованості в розмірі 650088,59 доларів США, що еквівалентно 7561335,76 грн, 169 403,35 грн нарахованої пені, 3 % річних - 28177,71 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №03.113-51 /07-Д32 від 19 листопада 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за №6499 та іпотечним договором б/н від 15 листопада 2006 року, зареєстрованого в реєстрі за №7144, на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», а саме на земельну ділянку площею 0,2290 га, кадастровий номер :05:008:0509, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯБ №774292, виданого 26 січня 2006 року Гореницькою сільською Радою на підставі рішення ХХІ-сесії XXIV - скликання Гореницької сільської ради від 26 серпня 2005 року №5/31, шляхом продажу його на прилюдних торгах за початковою ціною, визначеною державним виконавцем на підставі проведеної оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» судовий збір в розмірі 3654,00 грн.

Не погодився із вищезазначеним судовим рішенням відповідач ОСОБА_1 , його представником подано апеляційну скаргу, в якій він посилається на його незаконність у зв`язку з порушенням судом норм матеріального права. Вказуює на те, що суд ухвалив рішення всупереч вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку», так як судом не була визначена ціна предмету іпотеки. Зазначає, що судом першої інстанції не було повно та всебічно перевірено обставини виникнення заборгованості. Також вказує на те, що в порушення норм процесуального законодавства, справу розглянуто за відсутності відповідача.

Враховуючи викладене, просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Вказане судове рішення вже було предметом розгляду судів апеляційної та касаційної інстанцій.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 31 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що іпотечні договори містять різну вартість предмета іпотеки і банком початкову ціну предмету іпотеки у грошовому вираженні за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку» не визначено. При цьому апеляційним судом роз`яснено сторонам їхні права та обов`язки, а також попереджено про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, однак клопотань банком заявлено не було.

Постановою Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року рішення Апеляційного суду Київської області від 31 липня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суд касаційної інстанції вказав на те, що суд апеляційної інстанції переглядаючи рішення суду першої інстанції, не врахував всіх обставин справи, не звернув уваги на те, що банк скористався свої правом звернувшись із вимогою до позичальника про дострокове повернення всієї суми кредиту, чим на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, у зв`язку з чим не з`ясував, коли саме закінчився строк дії кредитних договорів, оскільки після закінчення строку дії договору право кредитора нараховувати передбачені договором проценти, та неустойку припинилося і кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.

Зазначене свідчить про неповне встановлення судом апеляційної інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, порушення норм процесуального права, що проявилося у тому числі у невиконанні обов`язку належного дослідження доказів. Тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього суду.

Учасники справи в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили. Про час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, згідно даних поштових відділень відповідачем ОСОБА_1 судова повістка отримана 17 грудня 2019 року, позивачем ПАТ «ВТБ Банк» - 13 грудня 2019 року.

Тому, згідно з ч.2 ст. 372 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного

Перевіряючи обставини справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Між Акціонерним комерційним банком «Мрія», який перейменовано у Відкрите акціонерне товариство «ВТБ Банк», а у подальшому в ПАТ« ВТБ Банк», та ОСОБА_2 23 серпня 2006 року був укладений кредитний договір, за умовами якого враховуючи внесені до нього зміни, останньому був наданий кредит у розмірі 400 000 доларів США з кінцевим строком повернення до 27 серпня 2014 року на умовах визначених цим договором. В умовах даного договору визначено. У разі невиконання (неналежного виконання) позичальником зобов`язань за кредитним дог7овром банк має право списати з рахунків позичальника суми боргу на підставі свого наказу про примусову сплату боргового зобов`язання та/бо звернути стягнення на предмет застави, що забезпечує виконання зобов`язань позичальника, вимагати виконання зобов`язань, за кредитним договором від поручителя (гаранта). Особливості щодо права кредитора на дострокове виконання зобов`язань мови даного договору урахуванням внесених мін сторонами не визначені /т.1 а.с.233-т.2 а.с.11/.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором 15 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір, згідно з яким ОСОБА_1 передав в іпотеку банку належну йому на праві власності земельну ділянку, площею 0,2290 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 . В п. 4 даного договору предмет іпотеки сторони оцінили в 751693 (сімсот п`ятдесят одну тисячу шістсот дев`яносто три) гривні.

Згідно умов п. 9.1 іпотечного договору у разі невиконання (неналежного виконання) зобов`язань за кредитним договором, іпотекодержатель має право достроково та в повному обсязі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до умов п. п. 10, 11 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись на підставі рішення суду, виконавчого напису або шляхом позасудового врегулювання (шляхом передачі Іпотекодержателю право власності на предмет іпотеки, в рахунок виконання основного зобов`язання або шляхом продажу предмету іпотеки іпотеко держателем від свого імені). Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється способом за вибором іпотекодержателя /т.1 а.с.229-232/.

Обставини виконання взятих на себе зобов`язань кредитором підтверджуються випискою по особовому рахунку боржника ОСОБА_2 на суму 400000 (чотириста тисяч) доларів США /т.2 а.с.12/.

Також між ВАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є позивач ПАТ «ВТБ «Банк», та ОСОБА_2 20 червня 2007 року була укладена Генеральна угода № 51/07, в подальшому до неї були внесені зміни на підставі договору про внесення змін від 28 жовтня 2010 року № 1. Згідно з цієї угодою банк на положеннях та умовах цього договору, кредитних договорів, договорів про відкриття мультивалютної кредитної лінії, договору про відкриття кредитної лінії, договорів про надання овердрафту, гарантій або відкриття акредитиву, відкриває клієнту кредитний ліміт строком до 26 червня 2022 року. Загальна сума за цим договором не повинна перевищувати 950000 (дев`ятсот п`ятдесят тисяч) доларів США. Строк повернення, розмір кредитів, що будуть надані в межах цього договору визначаються кредитними договорами /т.1 а.с.23-27/.

В рамках даної Генеральної угоди між сторонами були укладені:

1) кредитний договір №03.52-51 /07-СК від 20 червня 2007 року із внесеними до нього змінами та доповненнями, згідно з яким ОСОБА_2 надано кредит у розмірі 135000 (сто тридцять п`ять тисяч) доларів США з кінцевим строком повернення до 27 серпня 2014 року на умовах визначених договором /т.1 а.с.28-56/;

2) кредитний договір №03.66-51 /07-СК від 24 липня 2007 року із внесеними до нього змінами та доповненнями, згідно з яким ОСОБА_2 надано кредит у розмірі 80000 (вісімдесят тисяч) доларів США з кінцевим строком повернення до 27 серпня 2014 року на умовах визначених договором /т.1 а.с.57-90/;

3) кредитний договір №03.139-51/07-СК від 27 грудня 2007 року із внесеними до нього змінами та доповненнями, згідно з яким ОСОБА_2 надано кредит у розмірі 200000 (двісті тисяч) доларів США з кінцевим строком повернення до 27 серпня 2014 року на умовах визначених договором /т.1 а.с.91-126/;

4) кредитний договір №03.17-51/07-СК від 13 березня 2008 року із внесеними до нього змінами та доповненнями, згідно з яким ОСОБА_2 надано кредит у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) доларів США з кінцевим строком повернення до 13 грудня 2013 року на умовах визначених договором /т.1 а.с.127-158/.

В порядку забезпечення виконання зобов`язань за Генеральною угодою та укладених на її підставі кредитних договорів 19 листопада 2007 року між банком та відповідачем ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір. За умовами цього договору ОСОБА_1 передав в іпотеку банку належну йому на праві власності земельну ділянку, площею 0,2290 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. В п. 1.4 даного договору предмет іпотеки сторони оцінили в 1387700 (один мільйон триста вісімдесят сім тисяч сімсот) гривень, що за курсом НБУ на день підписання договору становить 274792 (двісті сімдесят чотири тисячі сімсот дев`яносто два) долари 08 центів США.

За умовами п. 4.1 іпотечного договору за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 5 цього договору звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись на підставі рішення суду, виконавчого напису або шляхом позасудового врегулювання (шляхом передачі Іпотекодержателю право власності на предмет іпотеки, в рахунок виконання основного зобов`язання або шляхом продажу предмету іпотеки іпотеко держателем від свого імені). Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється способом за вибором іпотекодержателя /т.1 а.с.159-160/.

Обставини виконання взятих на себе зобов`язань кредитором підтверджуються випискою по особовому рахунку боржника ОСОБА_2 на суму 465000 (чотириста шістдесят п`ять тисяч) доларів США /т.1 а.с.161-164/.

Згідно розрахунків наданих ПАТ «ВТБ Банк» станом на 11 червня 2014 року заборгованість ОСОБА_2 в загальній сумі становить 650088 (шістсот п`ятдесят тисяч вісімдесят вісім) доларів США та 59 центів, сума пені визначена банком в розмірі 169403 (сто шістдесят дев`ять тисяч чотириста три) гривні 35 копійок, також нараховані 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов`язань - 28177 (двадцять вісім тисяч сто сімдесят сім) гривень 71 копійка.

Зокрема, за кредитним договором № 74/06 від 23 серпня 2006 року, строк виконання якого був визначений датою 27 серпня 2014 року, має місце загальна заборгованість в розмірі 263189,28 доларів США та 39106,88 грн, яка складається з: строкова заборгованість по кредиту в розмірі 228533,19 доларів США; прострочена заборгованість по сплаті процентів, нарахованих за період з 28.07.2013 по 27.05.2014 у розмірі 23665,30 доларів США; прострочена заборгованість за період з 28.07.2013 по 27.05.2014 у розмірі 7976,52 доларів США; строкова заборгованість по сплаті процентів за період 28.05.2014-31.05.2014 у розмірі 355,5 доларів США; строкова заборгованість по сплаті процентів 2658,77 доларів США; пеня за несвоєчасну сплату процентів за період з 29.02.2012 - 11.06.2014 у розмірі 31013,52 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту за період 29.02.2012 - 29.11.2012 в розмірі 1601,18 грн.; 3 % річних за прострочення сплати процентів за період 29.02.2012 - 11.06.2014 в розмірі 6171,94 грн.; 3% річних за весь час прострочення повернення кредиту за період 29.02.2012 - 29.11.2012 в розмірі 320,24 грн. /т.2 а.с.13-19/

За кредитним договором № 03.52-51 /07-СК від 20 червня 2007 року зі строком повернення до 27 серпня 2014 року має місце загальна заборгованість в розмірі 106078,27 доларів США та 20017,32 грн, яка складається з : строкова заборгованість по кредиту в розмірі 89769,73 доларів США; прострочена заборгованість по сплаті процентів, нарахованих за період з 28.07.2013 по 27.05.2014 у розмірі 10126,50 доларів США; прострочена заборгованість по сплаті процентів за період з 29.08.2013 по 11.06.2014 у розмірі 139,64 доларів США; строкова заборгованість по сплаті процентів 1394,4 доларів США; пеня за несвоєчасну сплату процентів за період з 29.02.2012 - 11.06.2014 у розмірі 15095,82 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту за період 29.02.2012 - 29.11.2012 в розмірі 1596,6 грн.; 3 % річних за прострочення сплати процентів за період 29.02.2012 - 11.06.2014 в розмірі 3005,58 грн.; 3% річних за весь час прострочення повернення кредиту за період 29.02.2012 - 29.11.2012 в розмірі 319,32 грн /т.1 а.с.172-178 т.2 а.с.20/

За кредитним договором № 03.66-51 /07-СК від 24 липня 2007 року зі строком повернення до 27 серпня 2014 року має місце загальна заборгованість в розмірі 63036,48 доларів США та 27472,07 грн, яка складається з : строкова заборгованість по кредиту в розмірі 20198,75 доларів США; прострочена заборгованість по сплаті процентів, нарахованих за період з 28.07.2013 по 27.05.2014 у розмірі 6076,09 доларів США; прострочена заборгованість по сплаті процентів за період з 29.08.2013 по 11.06.2014 у розмірі 2318 доларів США; строкова заборгованість по сплаті процентів за період з 28.05.2014 - 31.05.2014 в розмірі 83,76 доларів США; строкова заборгованість по сплаті процентів в розмірі 695,2 доларів США; пеня за несвоєчасну сплату процентів за період з 29.02.2012 - 11.06.2014 у розмірі 8339,04 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту за період 29.02.2012 - 29.11.2012 в розмірі 14794,04 грн.; 3 % річних за прострочення сплати процентів за період 29.02.2012 - 11.06.2014 в розмірі 1663,39 грн.; 3% річних за весь час прострочення повернення кредиту за період 29.02.2012 - 29.11.2012 в розмірі 2675,6 грн /т.1 а.с.179-185 т.2 а.с.21-22/.

За кредитним договором № 03.139-51/07-СК від 27 грудня 2007 року зі строком повернення до 27 серпня 2014 року має місце загальна заборгованість в розмірі 181144,79 доларів США та 31193,86 грн, яка складається з : строкова заборгованість по кредиту в розмірі 154363,67 доларів США; прострочена заборгованість по сплаті процентів, нарахованих за період з 28.07.2013 по 27.05.2014 у розмірі 17410,93 доларів США; прострочена заборгованість по сплаті процентів за період з 29.08.2013 по 11.06.2014 у розмірі 7023,10 доларів США; строкова заборгованість по сплаті процентів за період з 28.05.2014 - 31.05.2014 в розмірі 240,12 доларів США; строкова заборгованість по сплаті процентів в розмірі 2106,97 доларів США; пеня за несвоєчасну сплату процентів за період з 29.02.2012 - 11.06.2014 у розмірі 24415,25 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту за період 29.02.2012 - 29.11.2012 в розмірі 1596,6 грн.; 3 % річних за прострочення сплати процентів за період 29.02.2012 - 11.06.2014 в розмірі 4862,69 грн.; 3% річних за весь час прострочення повернення кредиту за період 29.02.2012 - 29.11.2012 в розмірі 319,32 грн /т. 1 а.с.186-192 т.2 а.с.23/.

За кредитним договором № 03.17-51/07-СК від 13 березня 2008 року зі строком повернення до 13 грудня 2013 року має місце загальна заборгованість в розмірі 36639,77 доларів США та 51613,22 грн, яка складається з : прострочена заборгованість по кредиту в розмірі 33895,77 доларів США; прострочена заборгованість по сплаті процентів, нарахованих за період з 28.10.2013 по 27.05.2014 у розмірі 2691,27 доларів США; строкова заборгованість по сплаті процентів за період з 28.05.2014 - 31.05.2014 в розмірі 52,73 доларів США; пеня за несвоєчасну сплату процентів за період з 29.02.2012 - 11.06.2014 у розмірі 3567,27 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту за період 29.02.2012 - 29.11.2012 в розмірі 39206,32 грн.; 3 % річних за прострочення сплати процентів за період 29.02.2012 - 11.06.2014 в розмірі 714,44 грн.; 3% річних за весь час прострочення повернення кредиту за період 29.02.2012 - 29.11.2012 в розмірі 8125,19 грн /т.1 а.с.165-171 т.2 а.с.23/.

Листом від 12 вересня 2013 року направленим на адресу божника ОСОБА_2 та іпотекодателя ОСОБА_1 13 вересня 2013 року ПАТ «ВТБ Банк» висунув вимогу про дострокове повернення всіх сум отриманих за вищевказаними кредитними договорами протягом 30 днів з моменту одержання вимоги про усунення порушення /т.1 а.с.193-197/.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст.611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, (ч. 1 ст. 612 ЦК України)

Згідно із ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (іпотекою).

Відповідно до ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч.1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 7 цього Закону передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя (ч.ч.1-3ст 33 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Положеннями ч.1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц висловлена наступна правова позиція.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

З урахуванням наведеного, у спорах цієї категорії зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, оскільки судовим рішенням допускається можливість зміни вартості, в тому числі у бік її збільшення, а іпотекодавець наділений правом заявити клопотання про визначення вартості зазначеного майна під час примусового виконання рішення суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі №202/4494/16-ц висловлена правова позиція про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, комісію, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З наведених обставин справи вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 було передано в іпотеку належну йому земельну ділянку площею 0,2290 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором від 23 серпня 2006 року, на підставі якого одержано 400000 (чотириста тисяч) доларів США та Генеральної угода № 51/07 від 20 червня 2007 року, в рамках якої одержано 465000 (чотириста шістдесят п`ять тисяч) доларів США.

Судом першої інстанції скрізь по тексту рішення вказано про укладені ОСОБА_1 кредитні договори та договори іпотеки, в резолютивній частині рішення вказано про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 . Тобто судом першої інстанції невірно визначено особу позичальника, всі кредитні договори та генеральна угода були укладені ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_1 , є майновим поручителем на підставі укладених між ним та банком двох іпотечних договорів.

Згідно розрахунків позивача здійснених станом на 11 червня 2014 року заборгованість ОСОБА_2 в загальній сумі становить 650088 (шістсот п`ятдесят тисяч вісімдесят вісім) доларів США та 59 центів, сума пені визначена банком в розмірі 169403 (сто шістдесят дев`ять тисяч чотириста три) гривні 35 копійок, також нараховані 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов`язань - 28177 (двадцять вісім тисяч сто сімдесят сім) гривень 71 копійка.

В ході розгляду справи стороною відповідача обставини отримання кредитних коштів ОСОБА_2 та невиконання взятих договірних зобов`язань не заперечувались, не оспорювалась і сума заборгованості. На стадії розгляду справи судом першої інстанції відповідачем в особі представника були подані лише дві апеляційні скарги на ухвалу суду про відкриття провадження у справі, жодних пояснень, доказів чи розрахунків з приводу розміру заборгованості та вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки суду надано не було. В заяві про перегляд заочного рішення та в апеляційній скарзі відповідачем лише вказується на неповноту встановлених судом обставин щодо виникнення заборгованості, проте без конкретизації в чому саме полягає неправильне її визначення, не наводяться власні розрахунки, не надано доказів на підтвердження цього.

В Постанові Верховного суду у даній справі звернуто увагу на те, що банк скористався свої правом звернувшись із вимогою до позичальника про дострокове повернення всієї суми кредиту, чим на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивач листом від 12 вересня 2013 року, який був відправлений засобами поштового зв`язку 13 вересня 2013 року, направив позичальнику та відповідачу вимогу про погашення заборгованості за всіма кредитними договорами в повному обсязі у строк протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення. Таким чином, позивачем визначений строк, який починається від події - отримання повідомлення. Дані про вручення цієї вимоги, зокрема, відповідачу ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні. А отже визначити початок перебігу встановленого позивачем строку дострокового виконання зобов`язання не вбачається можливим, так як жодна із сторін у справі не надала доказів на підтвердження чи спростування цієї обставини, відповідно, вказаний строк не може вважатися таким, що сплив. У зв`язку з цим судом не може бути встановленою обставина настання визначеного кредитором строку для дострокового виконання зобов`язань, так як висновки суду не можуть ґрунтуватись на припущеннях.

За умовами договору № 03.17-51/07-СК від 13 березня 2008 року строк повернення кредиту визначений датою 13 грудня 2013 року, за іншими договорами датою повернення коштів визначено 27 серпня 2014 року. Тобто на момент звернення позивача з даним позовом до суду в липні 2014 року та здійснення ним розрахунків станом на 11 червня 2014 року строк повернення кредиту закінчився за одним із договорів, а саме за договором №03.17-51/07-СК від 13 березня 2008 року, за іншими кредитними договорами кредитором реалізовано право на дострокове повернення суми кредитної заборгованості шляхом звернення до суду з даним позовом.

Колегія суддів звертає увагу, що в силу положень ст.ст. 13, 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції здійснює перегляд рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, та на підставі доказів наявних в матеріалах справи, поданих сторонами в порядку визначеному процесуальним законом.

Апеляційна скарга відповідача переважно мотивована неповним з`ясуванням судом обставин справи в зв`язку з відсутністю доказів, що виходячи з наведених положень процесуального закону є обов`язком сторін у справі, зокрема відповідача, а повноваження суду стосуються оцінки наданих сторонами доказів.

При цьому слід звернути увагу, що відповідно до ст. 14 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч вказаній нормі та положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України стороною відповідача не було надано належних і допустимих доказів на спростування заявлених позовних вимог.

Отже здійснюючи оцінку наданих стороною позивача розрахунків, колегія суддів вважає, що нарахування строкової та простроченої заборгованості по кредитах є обґрунтованим, так як суду не надані докази на підтвердження виконання кредитних зобов`язань позичальником ОСОБА_2 .

Що стосується процентів за користування кредитними коштами, то апеляційним судом враховується, що за кредитним договором №03.17-51/07-СК від 13 березня 2008 року строк повернення заборгованості визначений сторонами датою 13 грудня 2013 року, а отже нарахування процентів у розмірі визначеному договором є безпідставним. Виходячи з розрахунку наданого позивачем до суми заборгованості можуть бути включені проценти нараховані за жовтень 2013 року в сумі 390,46 доларів США, за листопад - 408,63 доларів США та за грудень в розмірі 395,46 доларів США, що становить загальну суму 1194,85 доларів США. Сума необґрунтованого нарахування процентів становить різницю між цими сумами і дорівнює 1549,15 доларів США. У зв`язку з цим безпідставним також є нарахування пені поза межами строку, в межах строку договору сума пені становить 2317,21 грн. За іншими договорами нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснено в межах строків, а тому їх нарахування слід визнати обґрунтованим.

Пеня за несвоєчасне повернення кредиту по кожному кредитному договору визначена за період з 29.02.2012 - 29.11.2012. Відповідачем не було заявлено про застосування наслідків спливу строків позовної даності, умовами договорів передбачена така пеня, розрахунок перевірений та не спростований іншими доказами. Також умовами договорів передбачено нарахування пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом. А тому відсутні підстави для відхилення цих нарахувань.

Позивачем, на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, також нараховані 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов`язань.

За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, вони не є неустойкою, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вказаний висновок ґрунтується на правовій позиції викладеній Верховним Судом у Постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 308/7967/15-ц. А отже нарахування позивачем 3% річних за кожним невиконаним зобов`язанням слід також визнати обґрунтованим.

Таким чином, загальна сума заборгованості позичальника ОСОБА_2 має бути зменшена на суму необґрунтовано нарахованих процентів - 1549,15 доларів США та пені за період, що поза межами строку виконання зобов`язання - 1250,06 грн.

Згідно розрахунків наданих ПАТ «ВТБ Банк» станом на 11 червня 2014 року заборгованість ОСОБА_2 в загальній сумі становить 650088 (шістсот п`ятдесят тисяч вісімдесят вісім) доларів США та 59 центів, яка має бути зменшена на суму необґрунтовано нарахованих процентів - 1549,15 доларів США і становить 648539 (шістсот сорок вісім тисяч п`ятсот тридцять дев`ять) доларів 44 центи США; сума пені визначена банком в розмірі 169403 гривень 35 копійок, яка має бути зменшена на суму 1250 гривень 06копійок і становить 168153 гривень 29 копійок. Нарахування 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов`язань на суму 28177 (двадцять вісім тисяч сто сімдесят сім) гривень 71 копійка визнано обґрунтованим. При цьому слід зазначити, що оскільки основне зобов`язання визначене в іноземній валюті, то в порядку ст. 533 ЦК України сума, що підлягає сплаті у гривнях, буде визначатися за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, а тому необхідності визначення еквіваленту в національній валюті на даний час не має.

Враховуючи обставини щодо наявності заборгованості за кредитними договорами та факт порушення взятих на себе зобов`язань позичальником, апеляційний суд вважає доведеними стороною позивача та не спростованими стороною відповідача. У зв`язку з цим, банком набуто право на звернення стягнення на предмет іпотеки із застосуванням процедури, передбаченої ст. 41 Закону України «Про іпотеку», шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, визначеної Законом України «Про виконавче провадження». Тобто обраний позивачем спосіб захисту прав відповідає умовам укладених з відповідачем іпотечних договорів та не суперечить вимогам чинного законодавства, а тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. До того ж даний предмет іпотеки не підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» .

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідача у справі колегія суддів виходить з наступного.

В силу ст.224 ЦПК України (в редакції чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

В порядку ч.ч. 1,2,4 ст. 76 ЦПК України (в редакції чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції) судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

У разі відсутності адресата особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Відповідно до п.3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України(в редакції від 03 жовтня 2017 року) порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Велика Палата Верховного суду, зокрема в Постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц, вказала на те, що не повідомивши відповідача належним чином про час і місце розгляду справи, були порушені принципи рівності учасників цивільного процесу та змагальності сторін, які є складовими права на справедливий суд як частини верховенства права.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17-ц вказано, що приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що після відновлення провадження у справі ухвалою суду від 28 грудня 2015 року, розгляд справи був призначений на 25 січня 2015 року, в якому і відбувся розгляд справи. Судове повідомлення направлене за зареєстрованим місцем проживання відповідача, було повернуто поштовим відділенням з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» /т.2 а.с.90/. Як вже вказано вище відповідач був обізнаний про наявність в провадженні суду першої інстанції даної справи, про що свідчать подані ним апеляційні скарги на ухвалу суду про відкриття провадження у справі, отримані ним деякі з повідомлень та копія ухвали про призначення експертизи, також вбачається і наявність представника відповідача /т.1 а.с.217, 220 т.2 а.с.25-26,53-54/. Тобто за наявності добросовісної поведінки відповідач міг брати участь в ході розгляду справи судом першої інстанції. Разом з тим, обов`язок належного повідомлення всіх учасників справи покладається саме на суд, повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є не доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Вказане було залишено поза увагою суду першої інстанції при розгляді заяви про перегляд даного заочного рішення.

Враховуючи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції постановлено без додержання норм процесуального права, щодо належного повідомлення відповідача, а також враховуючи наявність невірно встановлених обставин щодо особи позичальника у зобов`язаннях, що є предметом спору, та розміру зобов`язання, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

В порядку ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Хоча вимоги апеляційної скарги знайшли своє підтвердження частково, проте і позовні вимоги підлягають задоволенню частково, тому враховуючи принцип пропорційності судові витрати підлягають компенсації позивачеві за рахунок відповідача в розмірі 3654 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 січня 2016 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення .

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» за кредитним договором № 74/06 від 23 серпня 2006 року та кредитними договорами № 03.52-51/07-СК від 20 червня 2007 року, № 03.66-51/07-СК від 24 липня 2007 року, № 03.139-51/07-СК від 27 грудня 2007 року, № 03.17- 51/07-СК від 13 березня 2008 року, укладених в рамках Генеральної угоди № 51/07 від 20 червня 2007 року, у загальному розмірі 648539 (шістсот сорок вісім тисяч п`ятсот тридцять дев`ять) доларів 44 центи США, 168153 (сто шістдесят вісім тисяч сто п`ятдесят три) гривні 29 копійок нарахованої пені та 3 % річних в сумі 28177 (двадцять вісім тисяч сто сімдесят сім) гривень 71 копійка, звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 03.113-51 /07-Д32 від 19 листопада 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 6499 та іпотечним договором б/н від 15 листопада 2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 7144, на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», а саме на земельну ділянку площею 0,2290 га, кадастровий номер :05:008:0509, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_1 .

Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» за ціною, визначеною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» судовий збір в розмірі 3654 грн.

Позивач: Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», , місцезнаходження: 01004 м. Київ, бул. Т.Шевченка/вул. Пушкінська, 8/26.

Відповідач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

В.В. Саліхов