Провадження № 2/522/368/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Донцова Д.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Смокової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Одеська міська рада, про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, витребування майна з чужого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні шляхом виселення та скасування державної реєстрації права власності,-

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 05.08.2019 року звернувся представник Департаменту комунальної власності Одеської міської ради із вказаним позовом та просить суд скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації серія та номер ОД 60, зареєстровану 27.08.2014 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області щодо реконструкції гаража без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаменту у плані за адресою: АДРЕСА_1 ; витребувати від ОСОБА_1 нежитлове приміщення першого поверху №103, загальною площею 32 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради; виселити ОСОБА_1 із нежитлового приміщення першого поверху №103, загальною площею 32 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради; визначити порядок виконання судового рішення, вказавши, що воно є підставою для скасування органами державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна у вигляді гаража загальною площею 79,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси, реєстраційний номер: 01.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що нежитлове приміщення першого поверху №103, загальною площею 32 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 є об`єктом комунальної власності територіальної громади м. Одеси. Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом. Згідно з розпорядженням Одеського міського голови від 28.01.2003 року №97-01р нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 знаходяться в повному господарському віданні КП «ЖКС «Порто-Франківський» та використовуються для зберігання будівельних матеріалів. Разом з тим, 04.04.2019 року Департаменту стало відомо, що нежитлове приміщення першого поверху №103, загальною площею 32 кв.м. знаходиться у власності ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що нежитлове приміщення першого поверху №103, загальною площею 32 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 поза волею власника вибуло з комунальної власності та увійшло до складу нежитлового приміщення гаража, загальною площею 79,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що стало підставою для звернення до суду із вказаною позовною заявою.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.08.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін в судове засідання.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.08.2019 року вжито заходів забезпечення позову.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.09.2019 року відмовлено у скасуванні заходів забезпечення позову.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.11.2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Кугай О.Ю. проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Окрім цього, подав заяву про застосування строків позовної давності до вимог позивача щодо скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації серія та номер ОД 60, зареєстрованої 27.08.2014 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області щодо реконструкції гаража без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаменту у плані за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Окрім цього, в заяві від 05.09.2019 року просив застосувати строки позовної давності до вимог позивача щодо скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації серія та номер ОД 60, зареєстрованої 27.08.2014 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області щодо реконструкції гаража без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаменту у плані за адресою: АДРЕСА_1 .

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 15.06.1973 року рішенням виконавчого комітету Приморського району депутатів працівників №363 ОСОБА_3 надано дозвіл на влаштування гаража на території двору за адресою: АДРЕСА_1 .

04.07.1994 року ОСОБА_3 зареєстровано право власності на гараж загальною площею 39,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

02.09.2005 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_4 отримала у власність гараж загальною площею 39,9 кв.м., що належав ОСОБА_3 на підставі рішення виконавчого комітету Приморської районної ради депутатів трудящих №363 від 15.06.1973 року та зареєстровано в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації, 04.07.1994 року, за №13 на стор. 22, в книзі 1г.

Право приватної власності на гараж було зареєстровано за ОСОБА_4 10.10.2005 року, реєстраційний номер: 11682849.

31.01.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу гаражу, за яким ОСОБА_4 передала у власність, а ОСОБА_2 прийняла у власність гараж, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 39,9 кв.м. При цьому вказано, що гараж знаходиться на земельній ділянці площею 0,0046 га, що належить ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №954448, виданого Одеським міським управлінням земельних ресурсів 11.04.2007 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі №67, кадастровий номер земельної ділянки :41:005:0015.

27.08.2014 року Інспекцією ДАБК в Одеській області зареєстровано декларацію №ОД60 про готовність об`єкта до експлуатації (реконструкція гаражу без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 , з якої вбачається, що площа гаража становить 79,9 кв.м.

03.04.2017 року між ОСОБА_5 , яка діяла від імені та в інтересах ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу гаражу, за яким ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_1 гараж, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Гараж має площу 79,9 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0,0046 га, кадастровий номер земельної ділянки: :41:005:0015. Договір посвідчено приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гнесько В.Г., зареєстровано в реєстрі за №670.

Право власності за ОСОБА_1 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 03.04.2017 року, номер запису про право власності: 19786713.

З листа КП «БТІ ОМР» від 25.07.2019 року №4581-12/113 вбачається, що на підставі проведеного зовнішнього обстеження, матеріалів технічної інвентаризації, які є у архіві КП «БТІ ОМР» та копії технічного паспорту, виготовленого ПП «Діжен» 15.08.2014 року на нежитлове приміщення гаража в будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 79,9 кв.м. встановлено, що станом на день проведення зовнішнього обстеження (24.07.2019 року) встановлено, що нежитлове приміщення гаража в будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 79,9 кв.м., яке зображено у копії технічного паспорту, виготовленого ПП «Діжен» - зображено помилково. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого КП «ОМБТІ та РОН» 14.07.2005 року, гараж, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , мав загальну площу 39,9 кв.м., внутрішні розміри 5,70*7,00 м, оглядову яму. Однак, у технічному паспорті, виготовленому ПП «Діжен» 15.08.2014 року внутрішні розміри приміщення не визначені. Виходячи з поверхового плану приміщення, збільшення площі повинно було відбутись за рахунок нового будівництва з правої частини відносно до розташування в`їзних воріт гаражу, на яке була надана декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 27.08.2014 року №ОД 60. Єдиною можливістю збільшення загальної площі гаражу площею 39,9 кв.м. до 79,9 кв.м. є знесення перегородки між приміщенням гаражу, площею 39,9 кв.м. та нежитловим приміщенням першого поверху №103, загальною площею 32,0 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 з їх об`єднанням.

Окрім цього, судом встановлено, що на підставі рішення Одеської міської ради №368 від 26.11.2015 року за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради зареєстровано право комунальної власності на нежитлове приміщення загальною площею 32 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому, позивач зазначає, що збільшення площі гаража загальною площею 79,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , відбулось за рахунок зазначеного вище нежитлового приміщення №103. Разом з тим, в довідці КП «БТІ ОМР» від 25.07.2019 року №4581-12/113 не міститься однозначного висновку щодо збільшення площі гаража за рахунок нежитлового приміщення площею 32 кв.м., а лише міститься припущення щодо збільшення площі гаража саме за рахунок майна комунальної власності. При цьому суд зазначає, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Окрім цього, з листа Відділу самоврядного контролю за використанням і охороною земель та дотриманням земельного законодавства від 24.07.2019 року вбачається, що перевіркою встановлено, що площа об`єкту нерухомого майна була збільшена без оформлення відповідних правовстановлюючих документів на зайняту частину земельної ділянки.

При цьому, з наданої на виконання вимог ухвали суду копії технічного паспорту, виготовленого 15.08.2014 року ПП «Діжен» вбачається наявність відмітки про самочинне збільшення площі гаражу на 40 кв.м. При цьому, відомостей щодо власника земельної ділянки, на якій розташовані самочинно збудовані 40 кв.м. в матеріалах справи не міститься, а позивачем в свою чергу не доведено належність вказаної земельної ділянки саме територіальній громаді м. Одеси.

Таким чином, суд вважає доведеним факт збільшення площі гаражу за рахунок самовільного зайняття земельної ділянки, однак такі висновки не є підставою для встановлення збільшення приміщення гаража за рахунок об`єкта комунальної власності, оскільки наявними в матеріалах доказами не підтверджується факт включення приміщення площею 32 кв.м. до приміщення гаража площею 79,9 кв.м.

Розглядаючи вимоги щодо скасування зареєстрованої 27.08.2014 року Інспекцією ДАБК в Одеській області декларації №ОД60 про готовність об`єкта до експлуатації (реконструкція гаражу без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 , з якої вбачається, що площа гаража становить 79,9 кв.м., суд виходить з наступного.

Згідно зі ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Положення статті 376 ЦК України визначає, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно з ч.1 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до I-III категорій складності, та об`єктів, будівництво яких проводилось на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації

Відповідно до п.19 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №461, замовник відповідно до закону відповідає за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації.

Згідно з ч.2 ст.39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такого повідомлення або декларації підлягає скасуванню інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.29 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, у разі виявлення інспекцією недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню інспекцією.

Інспекція скасовує реєстрацію декларації за рішенням суду про скасування реєстрації декларації, що набрало законної сили.

Відповідно до ч.2 ст.22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.

Згідно з ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, судом встановлено внесення ОСОБА_2 недостовірних даних до декларації про готовність об`єкта до експлуатації, яка стала підставою для реєстрації права власності на гараж, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 79,9 кв.м., що є підставою для її скасування, однак не з підстав, зазначених позивачем, оскільки останнім обґрунтовано позовні вимоги в цій частині відсутністю у ОСОБА_2 правовстановлюючих документів на нежитлове приміщення № НОМЕР_1 площею 32 кв.м., за рахунок якого, на думку позивача, відбулась реконструкція гаража.

Разом з тим, 05.09.2019 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області подано заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог в частині скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації серії ОД №60, зареєстрованої 27.08.2014 року, зазначаючи, що відомості про зареєстровані декларації про готовність до експлуатації є відкритими, так само як і відомості щодо реєстрації права власності, а тому про порушення права позивачу мало бути відомо, починаючи з 27.08.2014 року, тобто з дня реєстрації декларації. При цьому, до суду позивач звернувся лише 05.08.2019 року, тобто з пропуском трирічного строку.

Окрім цього, 13.01.2020 року представником ОСОБА_2 подано заяву про застосування строків позовної давності, зазначаючи, що перебіг строку починається з того моменту, коли майно вибуло із комунальної власності.

Разом з тим, суд не приймає посилання представника відповідача ОСОБА_2 на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 року у справі №914/3224/16, оскільки в справі, що розглядається, судом не встановлено факт вибуття майна з комунальної власності.

При цьому суд погоджується з посиланнями представника Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області на початок перебігу строку позовної давності з 27.08.2014 року.

ЦК України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 цього Кодексу). Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав.

Визначення початку відліку позовної давності міститься в статті 261 ЦК України, відповідно до частини першої якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності строком в три роки.

Як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Враховуючи такий висновок Великої Палати Верховного Суду, а також беручи до уваги встановлення судом недоведеності вимог щодо здійснення реконструкції гаража за рахунок майна комунальної власності, а саме за рахунок включення до його складу нежитлового приміщення №103, суд приходить до висновку про не доведеність порушення права Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, у зв`язку з чим відмовляє в задоволенні позовних вимог та не застосовує позовну давність, заявлену стороною.

Враховуючи встановлені обставини, а саме недоведеність вибуття майна з комунальної власності та проведення ОСОБА_2 реконструкції гаража за рахунок нежитлового приміщення, що є власністю територіальної громади м. Одеси, суд не вбачає і підстав для задоволення позовних вимог в іншій частині, зокрема щодо витребування нежитлового приміщення №103 загальною площею 32 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та виселення ОСОБА_1 із вказаного приміщення.

Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року).

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи встановлені судом обставини, зважаючи на недоведеність позовних вимог в частині порушення права позивача, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 13, 19, 258, 259, 263, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (, адреса місцезнаходження: м. Одеса, вул. Артилерійська, 1) до ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ), Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області (, адреса місцезнаходження: м. Одеса, вул. Канатна, 83), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Одеська міська рада (, адреса місцезнаходження: м. Одеса, пл. Думська, буд. 1), про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, витребування майна з чужого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні шляхом виселення та скасування державної реєстрації права власності відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засідання було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17.12.2020 року.

Суддя Д.Ю. Донцов