Справа № 373/1256/20
Номер провадження 2/373/751/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2020 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Залеської А.О.,

за участю секретаря судових засідань Руденко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Державної казначейської служби України

про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок бездіяльності посадових осіб органу досудового розслідування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просить стягнути на свою користь 20000,00 грн моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх списання з Єдиного казначейського рахунку ДКС України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що посадові особи Переяслав-Хмельницького відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області проігнорували її заяву від 17.08.2020 про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України та не внесли відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) у за її заявою у строки передбачені законом. Ухвалою слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04.09.2020 визнано незаконною бездіяльність службових осіб Переяслав-Хмельницького ВП та зобов`язано керівника органу досудового розслідування начальника слідчого відділення Переяслав-Хмельницького відділу поліції ГУ НП в Київській області або особу, яка виконує його обов`язки забезпечити невідкладне виконання ст. 214 КПК України щодо внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 17.08.2020 та розпочати досудове розслідування.

Позивачка вказує, що зазнала моральної шкоди внаслідок протиправної бездіяльності органу досудового розслідування, оскільки вона змушена була докладати зусиль для відновлювати своїх прав в порядку кримінально-процесуального судочинства через суд, що завдало їй душевних страждань. Невнесення посадовими особами Переяслав-Хмельницького ВП відомостей до ЄРДР за її заявою у строки передбачені законом також призвело до втрати надії на відновлення справедливості та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.

У відзиві на позов представник ГУ НП в Київській області заперечив проти позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що спірні відносини виникли в межах кримінального провадження, а порядок кримінального провадження на території України визначається лише Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК України), яким не передбачено відшкодування моральної шкоди органами досудового розслідування під час досудового розслідування навіть у разі визнання незаконними дій або бездіяльності слідчого. Крім того, позивач не доводить факту заподіяння їй моральної шкоди, не подає доказів її душевних страждань та того, що відповідна шкода спричинена саме бездіяльністю посадових осіб органу досудового розслідування.

Відповіді на відзив позивач не подала та направила суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує.

Відповідач ГУ НП в Київській області повідомлений належним чином про час та місце проведення судового засідання, участі в засіданні також не приймав, будь-яких заяв про відкладення розгляду справи суду не направив.

Відповідач Державна казначейська служба України повідомлений належним чином про час та місце проведення судового засідання. Заяв та клопотань до суду від нього не надходило.

За таких обставин суд розглянув справу без участі позивача за його заявою та без участі відповідача у відповідності до ч.1 та п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України.

Вивчивши зміст заяв по суті спору, дослідивши єдиний поданий позивачем доказ по справі ухвалу слідчого судді від 04.09.2020, судом встановлено наступне.

Відповідно до Ухвали слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04.09.2020 слідчий суддя розглянув скаргу ОСОБА_1 , що надійшла до суду 01.09.2020 та визнав незаконною бездіяльність службових осіб Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області, яка полягає у незабезпеченні внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 17.08.2020. Також цією ж ухвалою слідчий суддя зобов`язав керівника органу досудового розслідування начальника слідчого відділення Переяслав-Хмельницького відділу поліції ГУ НП в Київській області або особу, яка виконує його обов`язки забезпечити невідкладне виконання ст. 214 КПК України щодо внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 17.08.2020 та розпочати досудове розслідування.

У скарзі до слідчого судді та у своїй позовній заяві в даній справі позивач стверджує, що подавала до органу досудового розслідування на її заяву-повідомлення від 17.08.2020 про вчинення відносно неї хуліганських дій з боку конкретних осіб, що, на її думку, підпадає під кваліфікацію ч.2 ст. 296 КК України.

Оскільки ці твердження відповідач не спростовує, та з огляду на наявність зобов`язальної ухвали слідчого судді про внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 17.08.2020, суд вважає, що відомості про кримінальне правопорушення, яке має ознаки хуліганських дій щодо неї, були викладені у цій заяві.

Відповідно ст. 23 цього Кодексу особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду № 9 від 24.10.2003).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Моральна шкода, відшкодовується незалежно від вини органу державної влади якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт ( п. 2 ч.2 ст. 1167 ЦК України)

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

За змістом частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі відшкодовується державою в повному обсязі у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури або суду.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ч.2 ст.1167, ст.ст.1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Реалізація механізму оскарження постанов слідчого не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 04 липня 2018 року в справі № 641/2328/17, від 04 липня 2018 року в справі № 638/14260/16-ц, від 31 жовтня 2018 року в справі № 646/5224/17, від 28 листопада 2018 року в справі № 638/9055/15-ц, від 28 жовтня 2020 року в справі № 608/1046/18 з аналогічним предметом спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16, п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів серед іншого можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За правилами ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачка ОСОБА_1 не надає суду доказів на підтвердження доводів про заподіяння їй моральної шкоди в розумінні частини другою статті 23 ЦК України.

Також, матеріали справи не містять доказів на підтвердження глибини та тривалості душевних страждань, про які зазначає позивач; наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та шкодою, на яку посилається позивач.

Оскарження ОСОБА_1 бездіяльності посадових осіб Переяслав-Хмельницького ВП ГУНП в Київській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР на підставі її заяви про кримінальне правопорушення від 17.08.2020 свідчить про реалізацію заявником свого права на оспорювання процесуальної діяльності посадових осіб органу досудового розслідування і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦПК України.

Зобов`язання ухвалою слідчого судді посадових осіб органу досудового розслідування усунути допущене процесуальне порушення та внести відповідні відомості до ЄРДР не свідчить про протиправність дій посадових осіб по відношенню до заявника та завдання їй моральної шкоди, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені.

Факт винесення слідчим суддею процесуальної ухвали (ухвали слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04.09.2020 у справі № 373/1142/20), якою за результатами розгляду скарги посадових осіб органу досудового розслідування зобов`язано усунути процесуальне порушення та внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР, не тягне наслідок цивільно-правового характеру й не може бути доказом того, що бездіяльність відповідача заподіяла позивачу моральну шкоду.

Судовий контроль на стадії досудового розслідування, унаслідок якого постановлена зазначена позивачем ухвала слідчого судді, не є самостійною підставою для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності.

Оскільки позивачкою не надано належних і допустимих доказів на підтвердження заподіяння їй моральних страждань, а також достатніх доказів протиправності дій (бездіяльності) посадових осіб ГУНП в Київській області та, що саме їх дії призвели до моральних страждань про які зазначає позивач, суд відмовляє в задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Доводи позивачки про те, що обґрунтованість заявлених позовних вимог підтверджується судовою практикою Верховного Суду, визнаються судом безпідставними, оскільки в постановах Верховного Суду, на які посилається позивач, встановлені інші фактичні обставини справи.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати не стягуються з відповідача та залишаються за позивачем у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись статями 12, 13, 76-80, 81, 89, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Державної казначейської служби України, про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок бездіяльності посадових осіб Переяслав-Хмельницького відділу поліції ГУНП в Київській області - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу ХIIІ «Перехідні положення» ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 18.12.2020.

Суддя А. О. Залеська