Справа № 149/1026/20
Провадження №2/149/348/20
Номер рядка звіту 52
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09.12.2020 р. Хмільницький міськраойнний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Войнаревича М.Г.,

при секретарі Паламарчук Л.В.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Зайця Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмільник цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ «Страхова група ТАС»про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області знаходиться вказана цивільна справа.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.12.2019 року в м. Хмільник ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Peugeot Boxer», д.н.з. НОМЕР_1 , допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Colf», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , в результаті чого позивач як пасажир автомобіля «Volkswagen Colf», д.н.з. НОМЕР_1 , було спричинено тілесні ушкодження, в результаті чого позивач була госпіталізована до КНП «Хмільницька ЦРЛ».

Постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26.03.2020 року у справі № 149/553/20 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Внаслідок ДТП з вини відповідача ОСОБА_2 , позивачу було заподіяно тілесні ушкодження, завдано майнову шкоду у вигляді витрат на лікування та моральну шкоду, яка полягає у спричиненні моральних та фізичних страждань.

У зв`язку із викладеним позивач вимушена звернутися і вказаним позовом до суду.

Ухвалою суду від 15.06.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб.

Ухвалою суду від 26.10.2020 року за клопотанням позивача залучено в якості співвідповідача ПАТ «Страхова група ТАС» та розгляд справи розпочато здійснювати за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче провадження у справі.

12.11.2020 року представник відповідача ПАТ «Страхова група ТАС» надав суду відзив, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог до ПАТ «Страхова група ТАС» про відшкодування шкоди, посилаючись на те, що рішення про виплату страхового відшкодування не приймалося за відсутності звернення ОСОБА_2 із заявою про виплату страхового відшкодування, а тому з боку ПАТ «Страхова група ТАС» відсутній факт порушення прав, свобод і інтересів позивача. Позивач також просить стягнути витрати на лікування в сумі 8695, 11 грн. Також позивач просить стягнути з ПАТ «Страхова група ТАС» завдану моральну шкоду в розмірі 14000,00 грн, однак згідно законодавства страховик відшкодовує 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, після звернення із заявою про страхове відшкодування.

30.11.2020 року позивач суду надала заяву в якій просить суд стягнути з ОСОБА_2 моральну та матеріальну шкоду та зазначила, що до ПАТ «Страхова група ТАС» із позовом про відшкодування шкоди вона не зверталася та не бажає стягувати з страхової компанії заподіяну шкоду.

19.11.2020 року підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги до ОСОБА_2 про стягнення завданої матеріальної шкоди підтримує та просить суд їх задовольнити. Разом із тим, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь 3000 грн завданої моральної шкоди.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Заєць Б.В. просить суд позовні вимоги задовольнии частково, а саме щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 на користь позивача в сумі 3000 грн не заперечує, однак просить суд стягнути з ПАТ «Страхова група ТАС» на користь позивача завдану матеріальну шкоду, оскліьки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ «Страхова група ТАС».

Відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не з"явився.

Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до постанови Хмільницького міськарйонного суду Вінницької області від 26.03.2020 року, встановлено, що 27.12.2019 о 00:05 год. по вул. Столярчука в м. Хмільник Вінницької області водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Peugeot Boxer, д.н.з. НОМЕР_1 не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_2 , який зупинився попереду. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. п. 12.1, 13.1 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. ОСОБА_2 визнано винним за вчинення адміністративного правопорушення за ст.. 124 КУпАП. (а.с.6-7)

Постановою від 28.02.2020 року закрито кримінальне провадження у справі по факту порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами відносно ОСОБА_2 , у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. (а.с.9)

Внаслідок вказаного ДТП з вини ОСОБА_2 , ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження та у відповідності до медичної картки стаціонарного хворого № 9788, первинного огляду від 27.12.2019 року, виписки із медичної картки амбулаторного хворого, листа непрацездатності, довідки КНП «Хмільницька ЦРЛ» від 137 від 13.05.2020 року і довідки КНП «Хмільницька ЦРЛ» № 53 від 13.05.2020 року, перебувала на лікуванні. (а.с.11-17, 45)

Під час лікування ОСОБА_1 понесла витрати на лікування та придбання медикаментів, а саме згідно: товарного чеку № 1 із фіксальними чеками на суму 270,60 від 27.12.2019 року; товарного чеку № 2 із фіксальними чеками на суму 175, 90 грн. від 28.12.2019 року; товарного чеку № 3 із фіксальним чеком на суму 311, 50 грн від 29.12.2019 року; товарного чеку № 4 із фіксальним чеком на суму 226, 20 грн від 30.12.2019 року; товарного чеку № 5 із фіксальним чеком на суму 86, 80 грн від 31.12.2019 року; товарного чеку № 6 із фіксальним чеком на суму 151, 60 грн; товарного чеку № 7 із фіксальним чеком на суму 120, 30 грн; товарного чеку № 8 із фіксальним чеком на суму 806, 70 грн від 02.01.2020 року; товарного чеку № 9 із фіксальним чеком на суму 813, 30 від 03.01.2020 року; товарного чеку № 10 із фіксальним чеком на суму 810, 70 грн від 04.01.2020 року; товарного чеку № 11 із фіксальним чеком на суму 809, 60 грн від 05.01.2020 року; товарного чеку № 12 із фіксальним чеком на суму 810, 40 грн від 06.01.2020 року; товарного чеку № 13 із фіксальним чеком на суму 810, 24 грн від 08.01.2020 року; товарного чеку № 816 із фіксальним чеком на суму 40, 58 від 11.01.2020 року; товарного чеку № 838046 із фіксальним чеком на суму 48, 27 грн від 11.01.2020 року; товарного чеку № 835235 із фіксальним чеком на суму 798, 80 грн від 07.01.2020 року; довідкою КП «Центральна Хмільницька районна аптека № 265» за № 7 від 14.05.2020 року із фіксальними чеками на суму 253, 62 грн; протоколом ультразвукового дослідження органів черевної порожнини із фіксальним чеком на суму 350 грн.. Прибутковим касовим ордером на суму 1000 грн від 03.01.2020 року. Тобто загальна сума витрачених коштів на лікування ОСОБА_1 складає 270,60+175,90+311,50+226,20+86,80+151,60+120,30+806,70+813,30+810,70+809,60+810,40+810,24+40,58+48,27+798,80+253,62+350+1000=8695,11 грн. (а.с.18-44,46-56)

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч. ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Також, ч. ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, про те можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За своєю правовою природою зобов`язання з відшкодування шкоди, завданої ДТП є деліктним зобов`язанням. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди.

Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним. Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 (далі - Постанова), передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні керуватися положеннями ст. 1166, 1187 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Виходячи зі змісту п. 4 вищезазначеної Постанови, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до п. 11 вищевказаної Постанови, зазначено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи.

Представник відповідача адвокат Заєць Б.В., у зв`язку із тим, що відповідач застрахований ПАТ «Страхова група «ТАС», просить суд сттягнути з ПАТ «Страхова група ТАС» на користь позивача суму матеріальної шкоди завданої ОСОБА_2 внаслідок ДТП.

Згідно п. 35.1., ст. 35 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правова відповідальності власників наземних транспортних засобів": «Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування».

Разом із тим, ні позивач, ні ОСОБА_2 до ПАТ «Страхова група ТАС» із заявою про здійснення страхових виплат не звертались і виплата страхового відшкодування не подавалась.

З моменту, коли сталася ДТП та отримання позивачем тілесних ушкоджень, у позивача виникло право вимоги до безпосереднього заподіювача шкоди тобто до відповідача ОСОБА_2 , а не до ПАТ «Страхова група ТАС».

За ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів з власної ініціативи і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог. Так, дослідивши надані позивачем письмові докази, суд приходить до висновку, що позивачем доведено на суму 8695,11 грн. спричинення їй матеріальної шкоди, завданої відповідачем в результаті ДТП, яке сталося з вини відповідача ОСОБА_2 .

Крім того, виходячи з обставин ДТП, враховуючи тривалість лікування позивача, тяжкість спричинених їй тілесних ушкоджень, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та заяви позивача про зменшення суми завданої моральної шкоди, суд, виходячи із засад справедливості та співмірності, приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача моральної шкоди в розмірі 3000 гривень, який вважає необхідним та достатнім для відшкодування моральної шкоди позивача, отже в цій частині позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір також покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у зв`язку з частковим задоволення позовних вимог, з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 420, 40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1-18, 76-82, 95, 133, 137, 141, 142, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст.23, 979, 988, 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ «Страхова група ТАС»про відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду у розмірі 8695 грн. 11 коп. та моральну шкоду у розмірі 3000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 17.12.2020 року.

Суддя Войнаревич М. Г.