ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 598/1245/19Головуючий у 1-й інстанції Левків А.І.
Провадження № 22-ц/817/69/20 Доповідач - Бершадська Г.В.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ткач О. І.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представника АТ КБ "ПРИВАТБАНК"

Панькова О.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 19 вересня 2019 року (ухвалене суддею Левківом А.І., повний текст якого складено 19 вересня 2019 року) у цивільній справі № 598/1245/19 за позовом за позовом акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з вказаним позовом, у якому зазначало, що 21 лютого 2012 року між ним та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору позичальник отримала кредит у розмірі 1200,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Своїм підписом у заяві відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала внаслідок чого станом на 31.05.2019 року утворилася заборгованість у розмірі 50012,54 грн., з яких: 1075,91 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 42678,89 грн - проценти за користування кредитними коштами, 3400,00 грн.-заборгованість за комісією та пенею, а також штрафи -500,00 грн. фіксована частина і 2357,74 процентна складова.

Посилаючись на викладене, АТ КБ "ПРИВАТБАНК" просило суд стягнути заборгованість за кредитом та судові витрати .

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 19 вересня 2019 року в задоволенні позову АТ КБ "ПРИВАТБАНК" відмовлено

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПРИВАТБАНК" просить рішення суду в скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити посилаючись на те, що воно є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального права, за невідповідності висновків суду обставинам справи.

Апелянт зазначив, що сторони при укладенні договору керувалися ст. 634 ЦК України, а тому відсутність підпису боржника на тарифах з обслуговування кредитних карт (далі Тарифи) та Умовах і правилах надання банківських послуг (далі Умови та Правила) не свідчить про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання полягає в тому, що умови визначаються однією стороною одноособово у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином свою згоду на них. Відповідач відповідно до підписаної заяви ознайомилась та згідна з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, їх зміст розуміє та зобов`язалась самостійно знайомитись зі всіма змінами на сайті банку.

ОСОБА_1 , підписуючи заяву-анкету, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, на їх думку, висловила свою згоду з формою договору та його умовами. Доказів, що вона була ознайомлена з іншими Тарифами банку та Умовами та Правилами суду не надала. Оскільки відповідач не заперечила наданого банком розрахунку та не надала суду свого розрахунку вважають доведеним розмір заборгованості за кредитним договором.

Представник апелянта в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, зіслався на обставини викладені в ній та додатково пояснив, що в банку відсутні пам`ятка клієнта та довідка про умови кредитування підписана відповідачкою. Визнає, що Умови та Правила надання банківських послуг неодноразово змінювались.

Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилась, що враховуючи норму ст. 372 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи у її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що 21.02.2012 року ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ "ПРИВАТБАНК" із заявою про укладення договору про надання банківських послуг.

Згідно з наданим банком розрахунком, за вказаним кредитним договором станом на 31.05.2019 року утворилася заборгованість у розмірі 50012,54 грн., з яких: 1075,91 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 42678,89 грн - проценти за користування кредитними коштами, 3400,00 грн.-заборгованість за комісією та пенею, а також штрафи -500,00 грн. фіксована частина і 2357,74 процентна складова.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності, що позивачем було укладено кредитний договір на конкретно визначених умовах згідно яких проведено розрахунок заборгованості.

Колегія погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У заяві-анкеті позичальника процентна ставка не зазначена, в ній відсутні відомості про тип платіжної карти та розмір встановленого кредитного ліміту, а також про відповідальність за невиконання зобов`язання.

В ній зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» передбачає чотири види кредитних карт: "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна Контракт" та "Універсальна Голд" . Кожна із зазначених платіжних карт передбачає різний пільговий період, розмір процентної ставки, обов`язковий щомісячний платіж, комісію за обслуговування кредиту, розміри пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів і штрафи за порушення строків платежів за будь-якими із грошових зобов`язань.

Відповідно до пункту 2.1.1.2.1.Умов та правил надання банківських послуг для надання послуг банк видає клієнту карту, її вид зазначається в Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти вказаної у заяві.

Банк не надав суду Пам`ятки клієнта або довідки про умови кредитування з підписом позичальника і такі документи згідно пояснень представника банку в суді апеляційної інстанції відсутні. Заява-анкета позичальника про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не містить інформації про вид отриманої платіжної карти "Універсальна" та розмір відсоткової ставки, а також про погоджену сторонами відповідальність за невиконання зобов`язань.

Враховуючи те, що в Умови та правила надання банківських послуг неодноразово вносились зміни, що підтвердив в суді апеляційної інстанції представник банку (матеріали справи не містять доказів про те, що саме в такій редакції вони діяли на час укладення договору), відсутність Пам`ятки клієнта/довідки про умови кредитування суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав вважати, що сторони в письмовому вигляді обумовили ціну договору у формі сплати процентів за користування кредитними коштами в розмірі вказаному у розрахунку заборгованості, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань , а також строку дії договору.

Поданий банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" не дає можливості встановити вид платіжної карти який бажала отримати та отримала відповідачка, оскільки вказаний витяг передбачає чотири види умов кредитування залежно від виду платіжної карти, а заява-анкета не містить інформації про вид виданої відповідачці платіжної карти.

Розрахунок заборгованості за кредитним договором та виписка по картковому рахунку, яка була долучена позивачем до апеляційної скарги, не є допустимим доказом умов кредитування та відповідно ціни договору. Відсутність умов кредитування позбавляє суд можливості перевірити правильність розрахунку заборгованості та встановити розмір заборгованості за кредитним договором, а саме розмір несплачених відсотків за користування кредитними коштами.

З долучених до апеляційної скарги виписок по платіжних картах вбачається:

-№ НОМЕР_4 що в період з 21.02.2012 року по 09.04.2012 року кредитний ліміт становив 0,00 грн.,

-НОМЕР_5 за період з 27.11.2013 року по 06.08.2014 року залишок по операціях відсутній,

-НОМЕР_6 за період з 29.12.2014 року по 15.08.2016 року позичальник використав протягом одного тижня в період з 29.12.2014 по 5.01.2015 року 1128,00 грн. кредитних коштів ( 29.12.2014 року знімав 300,00 грн.; 3.01.2015 року знімав 400,00 грн.; та 5.01.2015 року знімав 400 грн. і поповнював мобільний телефон на 16,00грн. та 11,00 грн.), та повернув 1675 грн. в період з 23.01.2015 по 15.08.2016 року. Надалі банк нараховував проценти за користування кредитними коштами та штрафні санкції.

Отже зазначені у виписках операції з використанням платіжної картки свідчать про використання 1128,00 грн. кредитних коштів отриманих протягом тижня та повернення 1675 грн. за період користування ними протягом одного року семи місяців, тобто про повернення в повному обсязі використаних коштів.

Та обставина, що позивач не надав суду відзиву на позов та свого розрахунку боргу не дає підстав вважати доведеним розмір заборгованості за кредитним договором та не звільняє позивача надавати належні та допустимі докази на доведення заявлених позовних вимог.

Відповідно ч.ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів" (далі - Закон №1023-XII).

Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Суд першої інстанції правильно застосував правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17, в якій Велика Палата відступила від висновку щодо застосування норм права Верховного Суду у подібних правовідносинах.

У вказаній постанові Велика Палата зробила висновок, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватись як частина кредитного договору, якщо вони не визнаються відповідачем та не містять її підпису.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ "ПРИВАТБАНК" дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Свої висновки підтвердив Верховний Суд у постановах, ухвалених 9.10.2019 року у справі №219/6809/16, 13 листопада 2019 року у справі № 718/1634/17, 18 грудня 2019 року у справі №428/40028/15, а тому колегія суддів не вбачає підстав для застосування висновків викладених у раніше ухвалених постановах, на які посилається апелянт у апеляційній скарзі. Крім цього колегія зазначає, що у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі №642/5533/15 судами було встановлено, що позичальник підписала довідку про умови кредитування - тобто встановлено інші обставини справи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і підстав для його скасування з мотивів наведених в апеляційній скарзі немає.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 389, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" відхилити.

Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 19 вересня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає, як ухвалена в малозначній справі.

Повний текст постанови складено 24 січня 2020 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Гірський Б.О.

Ткач О.І.