ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 січня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/11778/19

Головуючий у першій інстанції Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/248/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

із секретарем Зіньковець О.О.,

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду міста Чернігова від 05 грудня 2019 року про розподіл судових витрат (місце ухвалення м. Чернігів, дата складання повного тексту 05.12.2019) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, скасування рішення та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, скасування рішення та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.11.2019 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі заяви позивача.

29.11.2019 представник відповідача Дайнеко ОСОБА_3 подав до суду першої інстанції клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. Просив долучити до матеріалів справи докази понесених ОСОБА_2 судових витрат, та просив розглянути заяву про розподіл судових витрат по справі № 750/11778/19 від 26.11.2019.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.12.2019 в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про розподіл судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, скасування рішення та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Ухвала суду обґрунтована тим, що заявником не надано суду інформацію про обраний адвокатом вид оподаткування професійної діяльності, що впливає на визначення способу підтвердження фактичного отримання гонорару за надану правничу допомогу, додані до заяви квитанції до прибуткового касового ордеру не є беззаперечним підтвердженням фактичного здійснення відповідачем витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу місцевого суду від 05.12.2019, та постановити нову, якою задовольнити клопотання про розподіл судових витрат та стягнення з державного бюджету на користь ОСОБА_2 3800 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування незаконності оскаржуваної ухвали суду заявник посилається на те, що суду було надано належні та допустимі докази на підтвердження понесених відповідачем витрат на правову допомогу. 29.11.2019 представник відповідача подав клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи та приєднав підписаний відповідачем і адвокатом акт виконаних робіт від 27.11.2019 з деталізацією послуг на суму 3800 грн, квитанцію до прибуткового касового ордеру від 29.10.2019 на суму 1900 та квитанцію до прибуткового касового ордеру від 27.11.2019 на суму 1900 грн.

За доводами скарги, посилання суду першої інстанції на відсутність інформації про обраний адвокатом вид оподаткування професійної діяльності та неможливість визначення способу підтвердження фактичного отримання гонорару за надану правничу допомогу є таким, що не ґрунтується на нормах права, а спосіб підтвердження суми отриманого гонорару законодавством не ставиться в залежність від системи оподаткування діяльності адвокатів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 посилається на те, що в суді першої інстанції відповідачем вимоги щодо компенсації за рахунок держави понесених судових витрат не заявлялися, підстави для покладення витрат на позивача, який в силу закону звільнений від судових витрат відсутні. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку що ухвала суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні заяви враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 4 статті 376 ЦПК України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Судом встановлено, що у жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, скасування рішення та відшкодування моральної шкоди (а.с. 1-9).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Призначено по суті на 27.11.2019 на 08-30 годин (а.с. 62-63).

13.11.2019 представником відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 було подано відзив на позовну заяву, в якому крім іншого представник посилається на понесені відповідачем судові витрати на правничу допомогу згідно договору № 33 від 29.10.2019 в розмірі 1900 грн та планує понести витрати на правничу допомогу згідно договору № 33 від 29.10.2019 в розмірі 1900 грн, всього 3800 грн. Просив судові витрати в розмірі 3800,00 грн. покласти на позивача. У підтвердження до відзиву, крім інших документів, було додано копію Договору про надання правової допомоги № 33 від 29.10.2019, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Дайнеко І.А. (а.с. 89), та копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги адвокатом Дайнеко І.А. (а.с. 90).

26.11.2019 представником відповідача було подано заяву про розподіл судових витрат. В обґрунтування посилався на те, що відповідно до умов договору № 33 від 29.10.2019 відповідач планує понести витрати на оплату правової допомоги в розмірі 1900,00 грн. У заяві представник посилався, що докази понесених судових витрат будуть надані відповідачем протягом 5 днів після ухвалення рішення по справі. Просив стягнути з позивача судові витрати понесені відповідачем у зв`язку з розглядом даної справи (а.с. 129).

27.11.2019 позивачем ОСОБА_1 до суду першої інстанції було подано заяву про залишення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 без розгляду (а.с. 134).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.11.2019 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі заяви позивача (а.с. 139).

29.11.2019 представник відповідача Дайнеко ОСОБА_3 звернувся до місцевого суду з клопотанням про приєднання доказів до матеріалів справи. Просив долучити до матеріалів справи докази понесених ОСОБА_2 судових витрат, та просив розглянути заяву про розподіл судових витрат по справі № 750/11778/19 від 26.11.2019. До вказаного клопотання приєднано Акт виконаних робіт № 1/3 від 27.11.2019, та дві квитанції до прибуткового касового ордера № 16 від 29.10.2019 на суму 1 900,00 грн та № 56 від 27.11.2019 на суму 1 900,00 грн (а.с. 141-144).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.12.2019 в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про розподіл судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, скасування рішення та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу суд першої інстанції послався, що заявником не надано суду інформацію про обраний адвокатом вид оподаткування професійної діяльності, що впливає на визначення способу підтвердження фактичного отримання гонорару за надану правничу допомогу, додані до заяви квитанції до прибуткового касового ордеру не є беззаперечним підтвердженням фактичного здійснення відповідачем витрат на правову допомогу.

З висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат погоджується суд апеляційної інстанції, однак до такого висновку суд першої інстанції дійшов із помилкових мотивів враховуючи наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, особи з інвалідністю 1 та 2 груп.

Матеріали справи містять копію посвідчення ОСОБА_1 з якого вбачається, що позивач є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни. Посвідчення безтермінове і дійсне на всій території України (а.с. 10).

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу (ч. 6 ст. 142 ЦПК України).

Таким чином, законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов у вказаній редакції ЦПК України, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.

Добросовісні дії позивача спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійснені конституційного права на судовий захист.

Саме по собі звернення з позовом до суду не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Частина 9 статті 141 ЦПК України визначає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про необґрунтованість дій позивача, підстави для стягнення витрат на правову допомогу з позивача на користь відповідача відсутні.

29.11.2019 представником відповідача до суду було подано клопотання про приєднання доказів понесення витрат на правову допомогу до матеріалів справи, а саме: акту виконаних робіт та дві квитанції до прибуткового касового ордеру. Крім того, за змістом цього клопотання представник відповідача просив суд розглянути заяву про розподіл судових витрат від 26.11.2019 зі змісту якої вбачається, що представник просив суд на підставі статті 141 ЦПК України, у випадку відмови в задоволенні позову стягнути з позивача судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з розглядом даної справи.

Проте, в апеляційній скарзі заявник просить стягнути з Державного бюджету на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу, про що заявник під час перебування справи в провадженні суду першої інстанції таких вимог не заявляв.

В поданій заяві від 26.11.2019 представником відповідача не наведено жодних обставин та доводів, про які зазначається у ч.9 ст.141 ЦПК України.

У відповідності до п.38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно з вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Враховуючи вищевикладене, оскільки у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише внаслідок необґрунтованих дій позивача, а жодних підстав для визнання необґрунтованими дій позивача під час розгляду справи відповідачем не наведено.

З врахуванням наведеного доводи апеляційної скарги, що суду першої інстанції було надано належні та допустимі докази на підтвердження понесених відповідачем витрат на правову допомогу, а саме підписаний відповідачем і адвокатом акт виконаних робіт від 27.11.2019 з деталізацією послуг на суму 3800 грн, квитанцію до прибуткового касового ордеру від 29.10.2019 на суму 1900 та квитанцію до прибуткового касового ордеру від 27.11.2019 на суму 1900 грн не спростовують правильних висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви.

З врахуванням наведених мотивів відмови у задоволенні заяви про відмову у стягненні витрат на правову допомогу, не можуть бути підставами для скасування судового рішення і доводи про необґрунтоване посилання суду першої інстанції на відсутність інформації про обраний адвокатом вид оподаткування професійної діяльності та неможливість визначення способу підтвердження фактичного отримання гонорару за надану правничу допомогу, оскільки спосіб підтвердження суми отриманого гонорару законодавством не ставиться в залежність від системи оподаткування діяльності адвокатів.

З таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалу суду першої інстанції слід змінити в частині мотивів відмови у задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Чернігова від 05 грудня 2019 року про розподіл судових витрат змінити в частині мотивів відмови, в іншій частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 23.01.2020.

Головуючий Судді: