Справа № 594/1453/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року м.Борщів

Борщівський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Губіш О.А.

при секретарі - Окулянко У.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борщеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мельнице - Подільської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої окрім іншого входить будинковолодіння АДРЕСА_1 . Поряд з тим зазначив, що на спадщину після смерті ОСОБА_2 , він претендує як спадкоємець за заповітом, оскільки ще за життя померла зробила заповітне розпорядження, відповідно до якого, вона все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, та все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом матиме право, заповіла йому.

Проте, через відсутність правовстановлюючих документів на спірне будинковолодіння, свої спадкові права оформити не може.

А тому, просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , як за спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 .

В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву, у якій просив справу слухати у його відсутності, позов підтримує.

Представник відповідача Мельнице-Подільської селищної ради селищний голова Боднарчук В.В. подав до суду заяву, у якій просив справу слухати у відсутності представника селищної ради, при цьому зазначив, що позов визнає.

За таких обставин, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, надані сторонами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Трубчин Борщівського району Тернопільської області померла ОСОБА_2 , що стверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 03 травня 2017 року Мельнице-Подільською селищною радою Борщівського району Тернопільської області.

Поряд з тим встановлено, що за життя померла ОСОБА_2 зробила заповітне розпорядження, відповідно до якого, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, та все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом матиме право, заповіла позивачу ОСОБА_1 .

Зазначене сторонами не оспорювалось, крім того, стверджено заповітом від 13 травня 2013 року, посвідченим секретарем Мельнице-Подільської селищної ради Борщівського району Тернопільської області, зареєстрованим в реєстрі за № 59.

Після смерті ОСОБА_2 , відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого, входить житловий будинок та господарські будівлі і споруди в АДРЕСА_1 , яку позивач прийняв, оскільки проживав разом з померлою на день її смерті в одному будинковолодінні, крім того 28 квітня 2020 року ОСОБА_3 від імені позивача звернулася до Борщівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, на підставі якої, до майна померлої було відкрито спадкову справу за №93/2020. А 26 червня 2020 року від імені позивача звернулася із заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , однак у видачі свідоцтва було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності спадкодавця на дане майно.

Наведене вбачається з довідки Мельнице-Подільської селищної ради №683 від 25 червня 2020 року, листа Борщівської державної нотаріальної контори №473/02-14 від 26 червня 2020 року, матеріалів спадкової справи №93/2020, відкритої до майна померлої ОСОБА_2 .

Поряд з тим встановлено, що спірне будинковолодіння АДРЕСА_1 , відносилося до колгоспного двору, і станом на 15 квітня 1991 року (тобто на момент набрання законної сили Законом України Про власність) померла ОСОБА_2 була єдиним його членом, що стверджено довідкою Мельнице-Подільської селищної ради №695 від 01 липня 2020 року, випискою з по господарської книги №2 за 1991-1995 роки.

Відповідно до норм статтей 120, 123 Цивільного кодексу (в редакції 1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві спільної власності, розмір долі члена двору встановлювався виходячи з рівності долей всіх членів двору.

Відповідно до п.6 а) постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включаються перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

А отже, померла ОСОБА_2 на відповідній правовій основі набула право на ціле будинковолодіння, розташоване по АДРЕСА_1 , однак, у визначеному законом порядку, за життя, не оформила своє право власності на нього.

Судом встановлено, що окрім позивача, інші особи щодо своїх прав на майно померлої не заявляли. Зазначене випливає з листа Борщівської державної нотаріальної контори №473/02-14 від 26 червня 2020 року, матеріалів спадкової справи №93/2020, відкритої до майна померлої ОСОБА_2 .

Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд від 06 листопада 2017 року, виготовленої СПД ФОП ОСОБА_4 , інвентаризаційна вартість будинковолодіння АДРЕСА_1 становить 75829 грн.

Відповідно до ст.ст.1216-1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Аналізуючи всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи те, що відповідачем заперечень щодо задоволення позову надано не було, позов ним визнано, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, підставними, грунтуються на вимогах закону, а тому, підлягають задоволенню в повному об`ємі.

На підставі ст.ст. 328, 392, 1217, 1218, 1220, 1223, 1261, 1268 ЦК України та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 200, 263, 265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителем с.Трубчин Борщівського району Тернопільської області, РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що по АДРЕСА_1 , як за спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Трубчин Борщівського району Тернопільської області.

Судові витрати по справі покласти на сторони в тих межах, в яких вони їх понесли.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі такої скарги до Тернопільського апеляційного суду через Борщівський районний суд Тернопільської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Головуюча: