КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/6753/19 Головуючий 1 інстанція - Гребенюк В.В.
Провадження № 22-ц/824/6504/2020 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Гуля В.В., Сержанюка А.С.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області на рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2019 року у справі за заявою Головного управління Державної фіскальної сслужби у Рівненській області про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, заінтересовані особи: Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , Акціонерне товариство «Укссиббанк», -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2019 року Головне управління ДФС у Рівненській області звернулося до суду із заявою про розкриття АТ «Укссиббанк» інформації, яка містить банківську таємницю, щодо ФОП ОСОБА_1 .. В обґрунтування зазначено, що з метою проведення документальної планової виїзної перевірки було здійснено вихід на податкову адресу ФОП ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), однак, за даною адресою не встановлено місце перебування вказаної особи.У зв`язку із чим Головне управління ДФС у Рівненській області не змогло провести документальну планову виїзну перевірку. Метою розкриття банківської інформації є з`ясування наявності та розміру доходів платника податків ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 року по 31.12.2018 року для визначення сум його податкових зобов`язань. Заявник просив суд зобов`язати АТ «Укрсиббанк» розкрити йому інформацію про обсяг та обіг коштів на рахунках вказаної особи із зазначенням призначення платежу, дати платежу, назви та коду ЄДРПОУ контрагентів за період з 01.01.2015 року до 31.12.2018 року.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2019 року у задоволенні заяви Головного управління Державної фіскальної служби України в Рівненській області, заінтересовані особи: фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , Акціонерне товариство "Укрсиббанк", про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Державної фіскальної служби України в Рівненській області подало апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним та всебічним дослідженням всіх обставин справи та невідповідності висновків суду обставинам справи. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилався на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні заяви. Суд не врахував, що контролюючий орган позбавлений права вживати будь -які інші дії спрямовані на отримання інформації від банку, що містить банківську таємницю, окрім як звернутися до суду із заявою про розкриття інформації, що містить банківську таємницю. Вважає, що суд дійшов помилкового висновк про те, що ФОП ОСОБА_1 було допущено заявника до документальної перевірки, оскільки вона невиїзна та не була проведена через ненадання ОСОБА_1 контролюючому органу відповідних документів на численні запити.

У відзиві на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 зазначив, що рішення суду вважає законним та обгрунтованим, а тому воно не підлягає скасуванню з підстав наведених у апеляційній скарзі. Вказав, що він допустив посадових осіб ГУ ДФС у Рівненській області до проведення перевірки згідно наказу №1403 від 16.05.2019 року, який у судовому порядку не оскаржував. Вважає, що у заявника були відсутні підстави для звернення до суду із такою заявою, оскільки він не ухилявся від проведення перевірки та сам ініціював таку перевірку шляхом подання заяви про припинення підприємницької діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого, суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відмовляючи у задоволенні заяви про розкриття інформації, що містить банківську таємницю, суд вважав, що заявником не надано жодного підтвердження про неможливість вчинення ним дій щодо отримання інформації від банку, що містить банківську таємницю, передбачених законодавством, а тому не має достатньо підстав, за наявності яких існує необхідність розкриття інформації, що містить банківську таємницю. Суд першої інстанції дійшов висновку, що підстава розкриття банківської таємниці як неможливість проведення документальної перевірки, у зв`язку з невстановленням місцезнаходження ФОП ОСОБА_1 , є необґрунтованою. Суд встановив, що ОСОБА_1 фактично було допущено заявника до документальної перевірки.

Такі висновки суду є законними та обґрунтованими, вони відповідають встановленим у справі обставинам, з огляду на таке.

Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 1076 ЦК України банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта.

Відповідно до статті 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Встановлений законом режим банківської таємниці не має абсолютного характеру, оскільки передбачено правомірні правові дії щодо розкриття такого виду інформації, і саме на суд як орган державної влади покладено обов`язок у кожному конкретному випадку оцінити нагальну потребу в розкритті такої інформації.

Статтею 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначений порядок розкриття банківської таємниці, відповідно до частини першої якої інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками, зокрема: за рішенням суду (п.2 ч.1 ст.62 Закону).

З аналізу зазначеної правової норми виходить, що на вимогу відповідних уповноважених державних органів банк вправі надати інформацію, яка містить банківську таємницю, у межах і обсягах, визначених цим та іншими законами, тобто банки надають обмежену законом інформацію.

Підставою для розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, є необхідність провести перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів до державного бюджету суб`єктом господарської діяльності.

При цьому своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплата податків та зборів (обов`язкових платежів) здійснюється шляхом проведення органами державної податкової служби планових і позапланових виїзних перевірок, підстави та порядок яких визначені законом.

Сама по собі необхідність перевірки достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбаченихПК України податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства тощо є підставою для ініціювання органами державної податкової служби перевірок згідно з процедурою, визначеноюглавою 8 ПК України. В цьому випадку розкриття банківської таємниці можливе в разі доведення органом державної податкової служби обставин, за яких перевірки є неможливими або є інша об`єктивна потреба в розкритті такої таємниці.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.348 ЦПК України у заяві до суду про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи має бути зазначено обґрунтування необхідності та обставини, за яких вимагається розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, щодо особи, із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження, або прав та інтересів, які порушено.

Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України). У зв`язку із цим у разі, якщо підставою звернення до суду, зокрема, органу державної податкової служби із заявою про розкриття банківської таємниці, є дії порушника податкового законодавства і стосовно таких дій для цих органів відповідними спеціальними законами передбачений спосіб реагування, то суд не має підстав для задоволення заяви. Винятком є обґрунтовані посилання заявника на неможливість вчинення ним дій відповідно до способів реагування, передбачених зазначеними законами. Зокрема, це можуть бути обґрунтовані посилання з поданням відповідних доказів про те, що особа, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, не знаходиться за місцем своєї реєстрації; підтверджена неможливість вручення повідомлення з копією наказу про проведення документальної перевірки тощо.

Відповідно до п. п. 20.1.4, 20.1.5 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі, після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; отримувати безоплатно від платників податків, а також від установ Національного банку України, банків та інших фінансових установ довідки у порядку, встановленому Законом України «Про банки і банківську діяльність» та цим Кодексом, довідки та/або копії документів про наявність банківських рахунків, а на підставі рішення суду - інформацію про обсяг та обіг коштів на рахунках.

Відповідно до ст. 77.4ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Так, у своїй заяві ГУ ДФС у Рівненській області посилається на необхідність розкриття банківської інформації з метою здійснення податкового контролю правильності нарахування, повноти та своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових і касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Як вбачається із матеріалів справи та було встановлено судом, ФОП ОСОБА_1 фактично було допущено до перевірки заявника, відповідно до наказу від 16.05.2019 р. № 1403, про проведення документальної позапланової невиїздної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 .

Разом з тим, судом було встановлено, що наказом ГУ ДФС у Рівненській області від 27.05.2019 № 1464 термін проведення документальної перевірки було подовжено у зв`язку з великим обсягом операцій, проведених фізичною особою-платником податків ОСОБА_1 .

Суд вірно вважав, що така підстава розкриття банківської таємниці як неможливість проведення документальної перевірки, у зв`язку з невстановленням місцезнаходження ФОП ОСОБА_1 , є необґрунтованою.

Таким чином, заявник, як контролюючий орган не довів існування обставин, за яких перевірка є неможливою.

Враховуючи вищенаведене, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення заяви про розкриття банківської таємниці є обґрунтованим, оскільки заявником не наведено підстав, визначених законом, за яких банком може бути розкрито йому інформацію, яка містить банківську таємницю.

Заявником не доведено належними та допустими доказами у справі ухилення ФОП ОСОБА_2 від проведення перевірки.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду.

Загалом, такі доводи зводяться до незгоди заявника з висновками суду першої інстанції та ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.7,367, 369, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної Фіскальної сслужби у Рівненській області залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: В.В. Гуль

А.С. Сержанюк