Справа № 487/5327/19 Головуючий першої інстанції: Кузьменко В.В.
Провадження № 22-Ц-812/184/ 20 Доповідач апеляційного суду: Галущенко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 січня 2020 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Серебрякової Т.В.

Лисенка П.П..

із секретарем: Цуркан І.І.

з участю

позивачки- ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.11.2019 р., ухвалене суддею Кузьменком О.В. о 10 год. 59 хв. в приміщенні цього ж суду у справі за

позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,

встановила:

15.07. 2019 р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про визнання особою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття його з реєстрації.

Позивач зазначала, що вона разом з неповнолітньою дочкою ОСОБА_3 2007 р. народження постійно проживає в належній їй на праві власності квартирі АДРЕСА_1 .

В квартирі, в якості члена сім`ї проживав її колишній чоловік ОСОБА_2

Шлюб з ним розірвано у 1999 році, а з 2016 року він без поважних причин в квартирі не проживає та не сплачує витрати на її утримання.

Внаслідок такого становища вона не може отримати житлову субсидію.

Посилаючись на ці обставини та вимоги ст. 405 ЦК України та ст. 150 ЖК України позивачка просила про задоволення позову.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.11.2019 р. ухвалено про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивачка ставить питання про скасування рішення і ухвалення нового рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення, в межах оскарження, відповідно до правил ст. 367 ЦПК України, судова колегія приходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами відповідно до правил ст.. 76 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з вимогами ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі його відсутності за місцем проживання понад один рік, якщо інше не встановлено домовленністю між ним та власником житла або законом.

Для цілей визначення статусу члена сім`ї у житлових правовідносинах мають застосовуватися правила встановлені ст. 64 ЖК України.

Так, статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Поважність причин відсутності члена сім`ї наймача визначається відповідно до норм житлового законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка є власником житлової квартири АДРЕСА_1 , яка знаходиться на першому поверсі багатоповерхового житлового будинку.

Відповідач являється колишнім членом сім`ї власника житла

З 2016 року відповідач в квартирі не проживає.

В судовому засіданні апеляційного суду він визнав, що спроб туди вселитися не здійснював та до компетентних органів з цього питання не звертався. При цьому він пояснив, що постійно проживає у облаштованому підвалі цього будинку, який перебуває у його власності або в приміщенні сервісного центру, де він працює майстром з ремонту телетехніки.

Належними доказами також підтверджено, що у його власності перебуває будинок та відповідна земельна ділянка у селищі М- Погорілове (передмістя м. Миколаєва).

Таким чином, відповідач тверджень позивачки та наданих нею письмових доказів, якими підтверджено непроживання у спірному житлі без поважних причин, не спростував та не надав жодного достовірного доказу, який би давав підстави вважати що втрата ним правового зв`язку з квартирою пов`язана з певними поважними причинами.

Оскільки суд цих обставн справи не врахував та не дав належної юридичної оцінки наданим доказам то його висновки про недоведеність позовних вимог позивачки не можуть вважатися законними та обгрунтоваими, а тому таке рішення підлягає скасуванню в частині відмови щодо визнання ОСОБА_2 особою, яка втратила право користування спірним житлом, з ухваленням у цій частині нового рішення про задоволення позову.

Посилання суду першої інстанції на постанову ВС від 07.10.2019 р. ( спраа № 296/6450/17) не може бути застосоване у цій справі, адже відповідач у даному випадку покинув житло добровільно, а не внаслідок перешкод чи неприязнених стосунків.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, колегія суддів виходить з того, що позивачка є власником житла, з відповідачем шлюб розірвано у 1999 році, та фактично він перестав бути членом її сім`ї, залишивши квартиру без поважних причин, з 2016 року.

Доказів того, що йому позивачкою, чи будь-ким іншим чинилися перешкоди з проживання у спірному житлі, він не надав.

Посилання відповідача на те, що йому нікуди виписатися не мають правого значення для цієї справи, оскільки закон пов`язує збереження права користування житлом з поважними причинами непроживання, а не з відсутністю можливостей зареєструватися (прописатися) за новим місцем постійного проживання.

З врахуваням цих висновків колегія суддів вважає, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню в частині визнання ОСОБА_2 особою, яка втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Що стосується вимог про зняття його з реєстрації, то в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки визнання судовим рішенням особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є достатньою правовою підставою для зняття такої особи з реєстрації.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.11.2019 р. скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та ухвалити у цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 особою, що втратила право користування житловою квартирою АДРЕСА_1 .

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня складення повного рішення та з цього часу протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повне рішення складено 24.01.2020 року.