Провадження № 2/761/7251/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Вольда М.А.

представника позивача та відповідача: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «КАПІТАЛ-СК», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року до Святошинського районного суду м. Києва звернулася ОСОБА_3 (надалі по тексту - позивач) із позовом до Приватного акціонерного товариства «КАПІТАЛ-СК» (надалі по тексту - відповідач 1), ОСОБА_2 (надалі по тексту - відповідач 2), у якому просила суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 43 267,43 грн. та моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн., а також судовий збір пропорційно до розміру задоволених сум позовних вимог до кожного з відповідачів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 листопада 2018 року о 18 год. 30 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «LAND ROVER RANGE ROVER» д.н. НОМЕР_1 на перехресті вул. Богдана Хмельницького та вул. Хрещатик в м. Києві на регульованому перехресті під час руху в напрямку стрілки не надав перевагу в русі автомобілю «BMW 630» д.н. НОМЕР_2 , який здійснював рух по вул. Хрещатик, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, що призвело до пошкодження зазначених транспортних засобів, чим порушив п. 16.9 Правил дорожнього руху України.

12 жовтня 2018 року постановою Шевченківського районного суду міста Києві у адміністративній справі № 761/28457/18 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Відповідачем 2 укладено з ПрАТ «СК «Страховий капітал» договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а саме автомобіля марки «LAND ROVER RANGE ROVER» д.н. НОМЕР_1 , який діяв станом на дату заподіяння шкоди.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль марки «BMW 630» д.н. НОМЕР_2 , що заподіяло позивачу (власнику автомобіля) як майнову, так і моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню відповідачами.

Проте, повідомлення про настання страхового випадку від 07.08.2018 року, заява про проведення авто товарознавчої експертизи на предмет визначення вартості ремонтно-відновлювальних робіт, вартості матеріального збитку та ринкової вартості ТЗ на момент настання страхового випадку від 07.08.2018 року, заява про виплату страхового відшкодування від 16.11.2018 року, вимога про здійснення виплати від 05.03.2019 року залишені відповідачем 1 поза увагою.

За вказаних умов, позивач був вимушений провести оцінку транспортного засобу для визначення матеріальних збитків самостійно й звернувся за відповідною послугою до суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_4 , який згідно договору № 3998 від 13.08.2018 року виконав відповідні роботи та надав відповідний звіт.

Відповідно до Звіту № 3998 від 18.07.2018 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «BMW 630» д.н. НОМЕР_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди станом на 18.07.2018 року складає 41 267,43 грн.

Витрати позивача на послуги з проведення оцінки склали 2 000,00 грн.

Враховуючи зазначене, позивач звертається до суду з метою відновлення свого порушеного права та стягнення з відповідачів, як солідарних боржників, завданої її автомобілю шкоди у загальній сумі 43 267,43 грн. (41 267,43 грн. + 2 000,00 грн.).

Протягом тривалого часу у зв`язку з пошкодженням автомобіля, а також внаслідок ухилення відповідачів від здійснення позивачеві матеріального відшкодування, позивач вимушена витрачати свій власний час на збирання великої кількості документів, звертатися за правовою допомогою, самостійно вирішувати питання щодо ремонту автомобіля, що порушило спокійний звичний уклад життя та позначилося на душевному стані, спричинило виникнення пригніченого стану, призвело до втрати спокою і депресії, заподіяло додаткових емоційних переживань, пов`язаних із зверненням до суду. Переживання, нервовий стрес, викликані порушенням ходу звичного життя, призвели до погіршення здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків.

Крім того, на тривалий час після ДТП (понад рік) позивачеві довелося пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом, позивачеві довелося відкласти, а від деяких з них він взагалі змушена була відмовитись.

Спричинену позивачеві моральну шкоду внаслідок ДТП з вини відповідачів позивач, керуючись принципом розумності та справедливості, оцінює в 10 000,00 грн.

У судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Відповідач 2 у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення коштів з нього.

Відповідач 1, будучи повідомленим про дату і час судового розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подавав.

Як передбачено ч. 1 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні.

У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 12.08.2019 року дану цивільну справу направлено за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.09.2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням учасників справи.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником автомобіля марки «BMW 630» д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 2-3).

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.10.2018 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності в межах санкції вказаної статті (а.с. 7).

Вказаною постановою встановлено, що 8 липня 2018р. о 18 год. 30 хв. водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Land Rover Range Rover», д.н. НОМЕР_3 на перехресті вул. Б.Хмельницького та вул. Хрещатик в м. Києві, на регульованому перехресті, під час руху в напрямку стрілки не надав перевагу в русі автомобілю «BMW», д.н. НОМЕР_2 , який здійснював рух по вул. Хрещатик внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, що призвело до пошкодження зазначених транспортних засобів, чим порушив п. 16.9 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність згідно зі ст. 124 КУпАП.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Внаслідок вказаного ДТП автомобіль марки «BMW 630» д.н.з. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження, що доведено в судовому засіданні.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «КАПІТАЛ-СК», що підтверджується Полісом №АМ4125089 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який є діючий на момент ДТП (а.с. 3).

Відповідно до Звіту № 3998 від 18.07.2018 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «BMW 630» д.н. НОМЕР_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди станом на 18.07.2018 року складає 41 267,43 грн. (а.с. 13-51).

Витрати позивача на послуги з проведення оцінки склали 2 000,00 грн. (а.с. 54).

За змістом ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Стаття 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказує, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Як передбачено ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013, № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За умови ч. 1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Положеннями ч. 1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 36 Закону, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з п.3 ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує витрати на проведення експертизи лише в разі якщо він у визначений законом строк не направив свого представника для огляду транспортного засобу.

Отже, обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Водночас порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, визначено статтею 1194 ЦК України. Згідно з її положеннями особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності особи, винної у дорожньо-транспортній пригоді, на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і зазначеним відновлювальним ремонтом згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Відповідні роз`яснення містяться і в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року N 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Як вказано у постанові Верхового Суду від 04.07.2018 року, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Незважаючи на повідомлення про настання страхового випадку від 07.08.2018 року, заява про виплату страхового відшкодування від 16.11.2018 року, вимога про здійснення виплати від 05.03.2019 року страхове відшкодування позивачу відповідачем 1 виплачено не було (а.с. 8, 10-11)

З огляду викладене, розглядаючи справу у межах заявлених позовних вимог, на користь позивача як власника пошкодженого транспортного засобу з відповідача 1, як страховика винної у вчиненні ДТП особи, підлягає стягненню згідно Звіту № 3998 від 18.07.2018 року, матеріальний збиток у сумі 41 267,43 грн. та витрати на послуги з проведення оцінки у сумі 2 000,00 грн.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтями 23, 1167 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (з наступним змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може проявлятися, зокрема: в моральних переживаннях в зв`язку з порушенням права власності.

Як зазначено у п. 9 вказаної Постанови, Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У відповідності до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ч. ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Між тим, позивачем на виконання вказаних вимог законодавства не було надано суду належних доказів того, що їй було заподіяну моральну шкоду, яку ОСОБА_3 оцінила у розмірі 10 000,00 грн., що унеможливлює задоволення позову у цій частині.

Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача 1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн.

Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України, ст.ст. 3-5,12-13, 76-92, 95, 137, 141, 211, 223, 258-259, 268, 264-265, 272-273, 352, 354-355, п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013, № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (з наступним змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «КАПІТАЛ-СК», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково.

Стягнути Приватного акціонерного товариства «КАПІТАЛ-СК» на користь ОСОБА_3 кошти страхового відшкодування у розмірі - 41 267 грн. 43 коп.; витрати за проведення оцінки матеріальних збитків, заподіяних транспортному засобу, в розмірі - 2000 грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі - 768 грн. 40 коп., а всього в розмірі - 44 035 грн. 83 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення коштів матеріальної і моральної шкоди з Приватного акціонерного товариства «КАПІТАЛ-СК», ОСОБА_2 , - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер невідомо, адреса проживання АДРЕСА_1 .

Відповідачі: Приватне акціонерне товариство «КАПІТАЛ-СК», , адреса знаходження: м.Дніпро, вул.Богдана Хмельницького, 4, оф.214.

ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: А.А.Осаулов

Повний текст рішення виготовлено 20.01.2020 року