Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2020 р. Справа153/908/19

Провадження2/153/247/19-ц

у залі судових засідань у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області у місті Ямпіль Вінницької області

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Гаврилюк Т. В.

за участю секретаря судового засідання Гуцол Т. Ю.

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Ямпільського РС УДМС України у Вінницькій області, про усунення перешкод в користування власністю про зняття з реєстрації,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , Ямпільського РС УДМС України у Вінницькій області про усунення перешкод в користуванні власністю, про зняття з реєстрації, в якому просив: зобов`язати відповідача ОСОБА_2 , 1968 року народження, не чинити йому перешкоду у користуванні власністю, а саме житловим будинком з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 , шляхом зняття його з реєстрації. Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.11.2007 він є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 . Проживає в будинку спільно із дружиною ОСОБА_4 . Разом із ним, в одному домоволодінні, зареєстрований його рідний брат ОСОБА_2 . З братом він не спілкується вже на протязі тривалого часу, а саме вже понад 16 років. На даний час місце проживання брата йому невідомо. Приблизно на протязі одного року, він спільно із дружиною, мають намір продати свій житловий будинок і переїхати на постійне місце проживання у місто Ямпіль Вінницької області. Нещодавно, а саме на початку травня 2019 року до нього звернулась одна сім`я з пропозицією продати свій житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 і повідомили йому, що одна із умов купівлі його будинку те, що він зобов`язаний зняти з реєстрації всіх хто зареєстрований у вказаному будинку. Свого брата ОСОБА_2 він не бачив вже більше 16 років, з ним не спілкується, про його місце проживання йому нічого не відомо. Про його місце роботи йому також невідомо. Вони не підтримують відносин як брат з братом. Дані обставини змусили його звернутися до суду.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Пояснив, що він є власником житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину. У вказаному будинку зареєстрований відповідач, який вже протягом 16 років там не проживає. Відповідач проживає у громадянському шлюбі в будинку своєї співмешканки. Він не забороняє відповідачеві приходити до будинку, але той протягом шести років до будинку не приходить. Підставою для звернення до суду стало окрім іншого те, що він не має можливості отримати субсидію, так як відповідач є учасником бойових дій, має пільги, і зареєстрований у його житловому будинку. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що він постійно зареєстрований у вказаному житловому будинку. Йому не відомо яким чином позивач оформив право власності на будинок. Він добровільно не приходить до будинку, щоб не турбувати позивача і його сім`ю. Зазначив, що він не бажає добровільно знятися із реєстрації з будинку, так як він переживає, якщо його співмешканка не захоче з ним проживати, йому не буде де жити. Просив суд не знімати його з реєстрації.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Семко В.М., який діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги №293 від 12.09.2019 та довіреності від 12.09.2019 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що права позивача ніяким чином не порушенні відповідачем. Обставини, які зазначені позивачем у позовній заяві та додані письмові докази не дають підстав для зняття з реєстрації відповідача. Позивачем не доведено у судовому засіданні обставини на які він посилається. Позивачем не надано суду доказів того, що він не має можливості отримати субсидію. Позивач зареєстрований у вказаному будинку лише з 2019 року. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник Ямпільського РС УДМС України у Вінницькій області в судове засідання не з`явився. 06.11.2019 за вх.№7992 подав заяву про те, що Ямпільський РС УДМС України у Вінницькій області не уповноважений приймати участь у вказаній справі.

Заяви, клопотання: заява представника відповідача про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.52); заперечення представника відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.55); заява Ямпільського РС УДМС України у Вінницькій області про розгляд справи без участі їхнього представника (а.с.67); заява позивача про проведення підготовчого засідання без його участі (а.с.68); заява Ямпільського РС УДМС України у Вінницькій області про розгляд справи без участі їхнього представника від 17.12.2019 вхід.№9006; заява позивача про надання та залучення доказів від 21.01.2020 вхід.№360.

Інші процесуальні дії у справі: прийняття справи до свого провадження (а.с.43), відкриття спрощеного провадження у справі та призначення судового засідання на 31.10.2019 (а.с.44-48); призначення підготовчого засідання на 13 листопада 2019 року на 13 годину 00 хвилин (а.с.57-60); 13 листопада 2019 оголошення перерви в підготовчому засіданні на 05 грудня 2019 року 13 годину 00 хвилин (а.с.70-71); 05.12.2019 виклик свідків, витребування доказів, закриття підготовчого провадженні і призначення справи до судового розгляду по суті на 23.01.2020 на 11 годину 00 хвилин (а.с.81-85), про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами.

Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин:

Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - копії паспорта громадянина України (а.с.4-6) судом встановлено, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Клембівка Ямпільського району Вінницької області, зареєстрований по АДРЕСА_1 .

Із копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого 30.03.2010 (а.с.8) судом встановлено, що 30.03.2010 ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_5 , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».

Із копії довідки №563 від 02.05.2019 виданої виконкомом Клембівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області (а.с.9), копії акту обстеження домогосподарства від 12.04.2019 (а.с.10) та копії акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 02.05.2019 (а.с.11) судом встановлено, що відповідач зареєстрований по АДРЕСА_1 , в домоволодінні позивача. Однак, відповідач за вказаною адресою не проживає протягом 16 років, проживає в іншій місцевості.

Із дослідженого оригіналу Свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.11.2007 (а.с.12) та копії технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 , виданого 14.11.2007 (а.с.13-15) судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_1 з 29 листопада 2007 року.

Із дослідженого судом оригіналу погосподарської книги №8 на 2016-2020 роки встановлено, що відповідач дійсно зареєстрований у АДРЕСА_1 у домоволодінні позивача.

Із показань свідка ОСОБА_7 даних нею у судовому засіданні, судом встановлено, що відповідач зареєстрований у будинку по АДРЕСА_1 , однак там не проживає приблизно протягом 15-16 років. Їй відомо, що відповідач приходив до будинку два рази. Позивач не забороняє відповідачеві приходити до будинку.

Із показань свідка ОСОБА_8 даних ним у судовому засіданні, судом встановлено, що відповідач зареєстрований у будинку в якому проживає позивач. Проте він там не проживає на протязі 15-16 років. Він жодного разу не бачив відповідача у будинку. Йому не відомо, чи забороняє позивач відповідачеві приходити до будинку.

Із показань свідка ОСОБА_9 даних нею у судовому засіданні, судом встановлено, що відповідач проживає у громадянському шлюбі в будинку співмешканки. За місцем реєстрації відповідач не проживає протягом 10-15 років, точно не пам`ятає. Вона не бачила відповідача у будинку і їй не відомо чи забороняє позивач приходити до будинку відповідачеві.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, приходить до наступних висновків:

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Судом встановлено, що позивач на законних підставах володіє будинком з 29 листопада 2007 року, і дійсно в належному йому будинку зареєстрований його рідний брат - відповідач ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.90). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.99).

Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За правилами ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Право членів сім`ї власника будинку користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано і інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Судом встановлено, що відповідач є зареєстрованим у житловому будинку, що розташований по АДРЕСА_1 . Проте, відповідач не проживає у вказаному будинку протягом тривалого часу, а саме протягом 16 років, не веде спільне господарство, добровільно до будинку не приходить, проживає за іншою адресою зі своєю співмешканкою. Тому, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивача.

Тобто, відповідач не є членом сім`ї позивача, а також не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, та на даний час він не має законних підстав для користування нерухомим майном позивача і будь-яких угод щодо користування відповідачем житлом позивача між сторонами спору не укладалось.

Судом достовірно встановлено, що відповідач не користується житлом за місцем реєстрації протягом шістнадцяти років, що дає суду законні підстави для задоволення позову в частині визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

У зв`язку із вищевикладеними обставинами, ОСОБА_2 чинить перешкоди позивачеві ОСОБА_1 у користуванні та розпорядженні своїм нерухомим майном.

Посилання відповідача на те, що у разі його розлучення з співмешканкою в будинку якої він проживає, він не буде мати де проживати, не заслуговують на увагу, так як не підтвердженні жодними доказами, а є тільки його словами.

Посилання представника відповідача ОСОБА_3 , на те, що відповідачем не порушено право позивача, та позивачем до позовної заяви додано письмові докази які є неналежними доказами, суд оцінює критично, як посилання, які стоять на захисті прав відповідача.

Суд вважає за необхідне зазначити наступне - позивачем було обрано спосіб захисту порушеного права зобов`язання відповідача не чинити йому перешкоду у користуванні власністю, а саме житловим будинком з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 , шляхом зняття його з реєстрації.

У спорі існує правова колізія між непорушним правом власності особи на майно та Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зокрема ст.7, яка визначає виключний перелік підстав для зняття особи з реєстрації серед яких не має «зняття з реєстрації», а є, зокрема зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

І хоча Верховний Суд і підтвердив право власника майна вимагати усунення перешкод у користуванні власністю, проте прийшов до висновку, що ст.7 зазначеного закону є спеціальною нормою для регулювання відносин в сфері зняття особи з реєстрації у житловому приміщенні, тому слід застосувати саме її.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною другою якої суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором України.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (пункт 39 рішення у справі «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria»), заява №1365/07; пункт 170 рішення у справі «Олександр Волков проти України», заява №21722/11).

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31-32 рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції» («Cantoni v. France»), заява №17862/91; пункт 65 рішення від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява «№20372/11).

Якщо ж законом або договором не передбачено ефективного способу захисту, який би ефективно захищав права, свободи чи інтереси позивача, суд може захистити їх у спосіб, що не суперечить закону (ч.2 ст.5 ЦПК).

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про захист прав позивача у такий спосіб: усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні житловим будинком, що розташований по АДРЕСА_1 , власником якого він являється, шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком, а саме будинком, що розташований по АДРЕСА_1 .

Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені квитанцією від 24.06.2019 (а.с.1), за правилами ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача у сумі 768 гривень 40 копійок.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 82, 141, 258, 263, 264, 265, 266, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 29, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст.150, 156 ЖК УРСР, Конституцією України, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд.

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у користуванні житловим будинком, що розташований по АДРЕСА_1 , власником якого він являється, шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратив право користування житловим будинком, що розташований по АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пунктів 15, 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду через Ямпільський районний суд Вінницької області.

Повний текст рішення виготовлено 24 січня 2020 року.

Головуючий Т. В. Гаврилюк