Справа № 344/1683/20
Провадження № 2/344/1817/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

14 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Ковалюк І.П.,

секретарів Караїм Ю.В., Довганич А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в праві користування будинком,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися в суд із позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в праві користування будинком. Позов обґрунтовують тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого батька ОСОБА_4 набули право власності на квартиру АДРЕСА_1 . В даному будинку також знаходиться квартира ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка належить відповідачці по справі ОСОБА_3 . Їхня квартира та квартира відповідача є суміжними з єдиним входом та сходовою кліткою. На даний час відповідачем по справі самовільно без будь-яких погоджень, дозволів та угод встановив залізні двері на вході в будинок, а на сходовій утримується собака бійцівської породи. Зазначають, що єдиний вхід в будинок, сходова площадка та коридор є місцем загального користування. Вважають, що дії відповідача щодо вчинення перешкод в доступі до належного їм на праві власності об`єкту нерухомого майна та місць загального користування, є незаконними та такими що порушують їхні права і норми чинного законодавства, а тому такі порушення слід усунути. Вчинювані відповідачем перешкоди в користуванні ними входом, сходовою площадкою та коридором полягають в тому, що нею порушуються їхні права співкористувача приміщень, і унеможливлюють використання особистого власного майна. Більше того, для визнання за ними права користування входом в будинок, сходовою площадкою та коридором не потрібне настання якихось особливих обставин, оскільки згідно чинного законодавства таке право їм як власникам квартири в багатоквартирному житловому будинку гарантоване на рівні з усіма власниками інших квартир даного будинку. Враховуючи наведене просили, зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкод у доступі до приміщення квартири АДРЕСА_1 шляхом передачі ключів від входу в будинок, та наданні доступу до сходової площадки та коридору, що ведуть до квартири.

Позивач у судове засідання не з`явилася, представник позивача подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує. Щодо заочного розгляду справи не заперечив.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причину неявки суду не повідомила. Про судове засідання відповідач була повідомлена також шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада».

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

З копії свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 27.08.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за №4-2150, вбачається, що спадкове майно на яке видано свідоцтво, складається з квартири АДРЕСА_1 . Ця квартира належить ОСОБА_4 на підставі Договору купівлі-продажу квартири посвідченого 09.09.1996 року. Спадкоємцем майна є син ОСОБА_2 до 1/2 частини спадкового майна.

З копії свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 27.08.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за №4-2152, вбачається, що спадкове майно на яке видано свідоцтво, складається з квартири АДРЕСА_1 . Ця квартира належить ОСОБА_4 на підставі Договору купівлі-продажу квартири посвідченого 09.09.1996 року. Спадкоємцем майна є син ОСОБА_1 до 1/2 частини спадкового майна.

Відповідно до копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 18534500, квартира, однокімнатна за адресою: АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , частка 1/2.

Відповідно до копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 18534429, квартира, однокімнатна за адресою: АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_2 , частка 1/2.

Як вбачається з копії технічного паспорту, квартира розміщена на мезоніні 1-но поверхового будинку і становить собою окрему квартиру, що складається з 1-є житлової кімнати площею 23,2 кв.м.

З копії заяви ОСОБА_2 , адресованої Івано-Франківському ВП ГУПН в Івано-Франківській області від 02.02.2018 року вбачається, що він звертався із заявою до поліції у зв`язку із тим, що сусід по загальному під`їзду ОСОБА_5 , який проживає у квартирі АДРЕСА_3 , чинить їм перешкоди у користуванні майном.

З Копії відповіді начальника Івано-Франківського МВ УМВС в Івано-Франківській області вбачається, що заява ОСОБА_1 від 22.07.2008 року зареєстрована в ЖОІ №100175, по даному факту працівниками Пасічнянського МВМ проведено перевірку і факти наведені у заяві знайшли своє підтвердження. В даному випадку вбачаються цивільно-правові відносини, а тому рекомендовано з даного приводу звернутися в Івано-Франківський міський суд.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Відповідно до ст. 382 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначає Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", предметом регулювання якого є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку.

Згідно зі статтею 1 Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна; спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія; частка співвласника - частка, яку становить площа квартири та/або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Відповідно до частин першої та другої статті 5 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку, що фактично було зроблено відповідачами.

Право спільної сумісної власності не передбачає визначення часток співвласників у праві спільної власності, на відміну від права спільної часткової власності, учасник якої наділений правом вимагати виділення йому в натурі частини майна у володіння та користування (частини друга - четверта статті 358 ЦК України), а також самостійно розпоряджатися своєю часткою (стаття 361 ЦК України).

Проте співвласники майна, що знаходиться у спільній сумісній власності, не тільки володіють та користуються, але й розпоряджаються таким майном за спільною згодою.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" передбачено, що об`єднання зобов`язане забезпечувати дотримання інтересів усіх співвласників при встановленні умов та порядку володіння, користування і розпорядження спільною власністю, розподілі між співвласниками витрат на експлуатацію та ремонт спільного майна, а також припиняти дії третіх осіб, що утруднюють або перешкоджають реалізації прав володіння, користування і розпорядження спільним майном співвласників.

Положеннями ст.319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які несуперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

У відповідності до ст. 10 Житлового Кодексу Української РСР громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства.

Статтею 179 Житлового Кодексу Української РСР передбачено, що користування будинками (квартирами) державного й громадського житлового фонду, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями (далі - Правила).

Згідно п. 4 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 №45 власник наймач (орендар) приміщень житлових будинків мають право на: переобладнання та перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

Пунктом 1.4.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкової території, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 № 76 передбачено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

Згідно з частиною другою статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що переобладнання приміщення спільної сумісної власності може бути здійснено з дотримання встановленого законом порядку, у тому числі за згодою осіб, які таким приміщенням володіють.

Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 766/2762/19-ц.

Суд вважає доведеною ту обставину, що встановлення залізних дверей в під`їзді загального користування є доведеним, та підтверджується належними, допустимими та достатніми доказами.

Таким чином, встановлено, що відповідач самовільно встановив двері у приміщенні загального користування без згоди власників іншої квартири, а також не надав їм комплекту ключів від дверей до приміщення загального користування, що спричинило відсутність доступу до квартири та до вказаного приміщення загального користування. Таким чином, здійснені відповідачем переобладнання у коридорі загального користування, завдають незручностей та погіршують умови експлуатації і проживання позивачів у своїй квартирі, перешкоджають вільному доступу до загального коридору, яке є приміщенням загального користування, а також доступу до своєї квартири.

Частиною 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити..

Крім цього, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача в користь позивачів підлягають стягненню 840, 80 гривень понесених судових витрат із сплати судового збору.

На підставі наведеного та ст.ст. 13, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 369, 382, 383, 386, 391 ЦК України, ст. 10, 179 Житлового Кодексу Української РСР, Закону України "Про об"єднання співвласників багатоквартирного будинку", Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" , керуючись ст.ст. керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в праві користування будинком,- задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) не чинити перешкоди ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3 ) в доступі до приміщення квартири АДРЕСА_1 шляхом передачі ключів від входу в будинок, та наданні доступу до сходової площадки та коридору, що ведуть до квартири.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) в користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3 ) 840 гривень 80 копійок сплаченого судового збору.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 17 грудня 2020 року.

Суддя Ковалюк І.П.