провадження № 2/389/689/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2020 року Знам`янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Українського В.В.

за участю секретаря судового засідання Гой І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду цивільну справу за позовом Національної академії внутрішніх справ МВС України, в інтересах якої діє ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі,-

В С Т А Н О В И В:

Національна академія внутрішніх справ МВС України звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача вартість витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі в сумі 47781,132 гривень.

Свої вимоги мотивувала тим, що наказом ректора Національної академії внутрішніх справ від 01.09.2014 № 153 о/с рядового міліції ОСОБА_2 з 01 вересня 2014 року зараховано з Донецького юридичного інституту МВС України курсантом 2-го курсу денної форми навчання Національної академії внутрішніх справ (далі НАВС).

27.05.2015 між НАВС, комплектуючим підрозділом - УМВС України в Кіровоградській області та відповідачем укладено Договір №36 ДЮІ про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України (НАВС), умови якого відповідно до ч. 3. ст. 631 ЦК України застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його укладення (з моменту зарахування на навчання, тобто з 1 вересня 2014 року ).

Відповідно до договору відповідач навчалась за рахунок коштів державного бюджету і зобов`язувалась після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби протягом перших трьох років після закінчення навчання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі.

Відповідно до наказу НАВС від 03.03.2017 № 278 Відповідачу присуджено ступінь вищої освіти бакалавр за напрямом підготовки «Правознавство» та видано диплом бакалавра. Після закінчення навчання, відповідно до умов договору відповідача направлено для подальшого проходження служби до комплектуючого підрозділу. Таким чином, навчальним закладом умови договору виконано у повному обсязі.

17.04.2019 на адресу НАВС супровідним листом ГУНП в Кіровоградській області від 08.04.2019 № 825/01/15-19 надійшла інформація, що наказом ГУНП в Кіровоградській області від 11.03.2019 № 82 о/с відповідача звільнено зі служби в Національній поліції на підставі поданого ним рапорту, за власним бажанням. Тобто, у порушення умов договору відповідач з власної ініціативи звільнилась зі служби в Національній поліції до спливу встановленого Договором трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання.

Із сумою витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, відповідача ознайомлено під підпис та поінформовано про необхідність відшкодування зазначеної суми, однак остання не відшкодувала вказані витрати.

Сторони в судове засіданні не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступне.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно із вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

За визначеннями пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 59 Закону України від 2 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

За змістом частин 4 та 5 статті 74 вказаного закону особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , перебуваючи на публічній службі, після здобуття ступеню вищої освіти бакалавр за напрямом підготовки «Правознавство», отримання диплому бакалавра та направлення для подальшого проходження служби до комплектуючого підрозділу, була звільнена зі служби в Національній поліції на підставі поданого нею рапорту за власним бажанням.

За таких обставин спори щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.

У межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві в силу вимог статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Аналогічний висновок зроблено у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження № 11-669апп18), у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 461/5577/15-ц (провадження № 14-18цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 820/5761/15 (провадження № 11-750апп18).

Таким чином, на позовні вимоги позивача про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до п.1 ч.1ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі , якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне, у відповідності з п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, закрити провадження у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 7. ЗУ «Про судовий збір» Сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 141,142,255,260 ЦПК України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі за позовом Національної академії внутрішніх справ МВС України, в інтересах якої діє ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі - закрити.

Роз`яснити позивачеві, що розгляд такої справи віднесений до компетенції адміністративного суду.

Повернути Національній академії внутрішніх справ сплачений судовий збір в розмірі 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) гривню відповідно до платіжного доручення № 5423 від 09 вересня 2019 року.

Оригінал платіжного доручення № 5423 від 09 вересня 2019 року знаходиться в матеріалах цивільної справи №389/2902/19 провадження №2/389/689/19.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду

Кіровоградської області В.В.Український