Справа № 302/559/20
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.

суддів: Джуги С.Д., Фазикош Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Міжгірського районного суду від 29 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Міжгірської селищної ради, Міжгірської районної державної лікарні ветеринарної медицини про визнання права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 оскаржив у апеляційному порядку ухвалу Міжгірського районного суду від 29 жовтня 2020 р, якою зупинено провадження у даній справі на підставі п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неправильне застосування та порушення судом норм процесуального права, у зв`язку з чим просить ухвалу судді місцевого суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Доводить про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, обґрунтовуючи необхідність зупинення провадження у справі зазначив, що вимоги позивачів в розглядуваній цивільній справі неможливо об`єктивно розглянути до вирішення справи №907/74/20, яка розглядається господарським судом Закарпатськоїобласті за позовом Міжгірської районної державної лікарні ветеринарної медицини, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - ГУ Держпродспоживслужба в Закарпатській області, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - ГУ Держпродспоживслужба в Закарпатській області до Міжгірської селищної ради, треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування рішень Міжгірської селищної ради про виділення, передачу в приватну власність та користування земельних ділянок від 29.12.2003; від 06.12.2005; від 26.02.2009; 29.09.2014.

Суд зазначав, що зокрема, в позовних заявах (мотивувальних частинах) позивачі покликаються, як на підставу набуття права власності на земельні ділянки, що є предметом розгляду справи на такі докази: позивач ОСОБА_2 на рішення №441 32 сесії 6 скликання Міжгірської селищної ради від 29.09.2014 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та виділення такої у приватну власність для гаражного будівництва (кадастровий номер :01:010:0137) за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0099 га; позивач ОСОБА_1 на рішення 11 сесії 24 скликання Міжгірської селищної ради від 29.12.2003 про виділення у приватну власність земельну ділянку для гаражного будівництва площею 0,01 га за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована в Державному земельному кадастрі України 09.10.2013 за кадастровим номером :01:010:0123).

У відзиві на апеляційну скаргу, Міжгірська районна державна лікарня ветеринарної медицини просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду, зазначену в п.14 ч.1 ст.353 ЦПК України, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, поданого відзиву, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення господарським судом Закарпатськоїобласті справи №907/74/20.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком через його невідповідність нормам процесуального права.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

За приписами ст.210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів із дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Фрідлендер проти Франції").

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Суд першої інстанції, зупиняючи провадження у справі № 302/559/20 до вирішення господарським судом справи 907/74/20, жодним чином не вмотивував необхідність такого зупинення.

Також судом не вказано, у чому полягає передбачена законом об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до розгляду інших двох цивільних справ.

Зупиняючи провадження у справі, суд мав навести обґрунтовані докази та обставини того, що ці спори є взаємопов`язаними і без вирішення господарської справи ( №907/74/20) неможливо розглянути цивільну справу № 302/559/20, однак цього не зробив.

Судом першої інстанції взагалі не проведено правового аналізу суті спірних правовідносин у справах і не встановлено наявності чи відсутності законних підстав для зупинення провадження у справі.

У матеріалах справи наявні докази, які дають можливість суду першої інстанції встановити та оцінити ті обставини та факти, на які посилаються сторони спірних правовідносин на обґрунтування своїх вимог і заперечень.

Фактично зупинення провадження у справі, яке по суті здійснене без належної процесуальної підстави, порушує право людини на розгляд її справи у строки, встановлені процесуальним законом.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції, у відповідності статті 379 ЦПК України підлягає скасуванню, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, а апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382, 384 ЦПК України,апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Міжгірського районного суду від 29 жовтня 2020 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови суду складено 16 грудня 2020 року.

Головуючий

Судді