Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/2139/18
Провадження № 2/382/26/20
РІШЕННЯ

Іменем України

14 січня 2020 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Литвин Л.І.

при секретарі Чемерис С.О.

за участю адвокатів Лещенко С.О., Черних В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Яготинська районна державна нотаріальна контора про визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними та про визнання права власності на спадкове майно,

Встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Яготинська районна державна нотаріальна контора про визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними та про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги обгрунтовувала наступним. 29 жовтня 2015 року державним нотаріусом Яготинської районної державної нотаріальної контори Сушко Л.М, у спадковій справі № 8/2013, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , видані Свідоцтва про право на спадщину за законом, що зареєстровані 29.10.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності: на земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 2,2299 га, кадастровий номер: :02:002:0058, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Засупоївської сільської ради Яготинського району Київської області, спадкоємцям: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їй ОСОБА_1 , в рівних частках кожному, по 1/3 частці; на земельну ділянку № НОМЕР_2 , площею 2,2299 га, кадастровий номер: :02:002:0125, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Засупоївської сільської ради Яготинського району Київської області, спадкоємцям: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їй- ОСОБА_1 , в рівних частках кожному, по 1/3 частці. Підставою для видачі державним нотаріусом Яготинської районної державної нотаріальної контори вищевказаних Свідоцтв про право на спадщину за законом на імена ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були рішення Яготинського районного суду Київської області від 18 грудня 2013 року (справа № 382/2901/13-ц) та від 26 грудня 2013 року (справа № 382/2902/13-ц) про встановлення факту постійного проживання останніх зі Спадкодавцем. Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 20 січня 2016 року (справа № 382/2901/13-ц) рішення Яготинського районного суду Київської області від 18 грудня 2013 року скасовано. Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 28 січня 2016 року (справа № 382/2902/13-ц) рішення Яготинського районного суду Київської області від 26 грудня 2013 року скасовано. З огляду на викладене, у відповідачів по справі відсутнє право володіння та розпорядження належними їм частками вказаних земельних ділянок, а видані останнім Свідоцтва про право на спадщину за законом та їх державна реєстрація (номера записів про право власності: 11818958, 18815294, 11818907, 11815255) підлягають скасуванню. Просив визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, які були видані 29 жовтня 2015 року державним нотаріусом Яготинської районної державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_4 на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 2,2299 га, кадастровий номер: :02:002:0058, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Засупоївської сільської ради Яготинського району Київської області, спадкоємцям: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , по 1/3 частці кожному з них, скасувавши рішення про їх державну реєстрацію, внесені 29.10.2015 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, які були видані ІНФОРМАЦІЯ_2 року після смерті ОСОБА_4 , на земельну ділянку № НОМЕР_2 , площею 2,2299 га, кадастровий номер: :02:002:0125, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Засупоївської сільської ради Яготинського району Київської області, спадкоємцям: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , по 1/3 частці кожному з них, скасувавши рішення про їх державну реєстрацію, внесених 29.10.2015 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та визнати за нею право власності на спадкове майно.

Ухвалою Яготинського районного суду від 7 грудня 2018 р. відкрито провадження у справі.

В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги.

Представник відповідачів надав до суду відзив, котрий обгрунтований наступним.

Звертаючись до суду з даним позовом позивачкою взагалі не вказано підставу звернення до суду, які саме права її порушуються та в чому саме полягає це порушення. Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушено. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Такий правовий висновок було висловлено Верховним Судом України 03.09.2014 у справі № 6-84цс14. Також, пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальний за це.

Крім того, просив застосувати строки позовної давності з таких підстав. Як вбачається з тексту позовної заяви, датованої 22 листопада 2018 року, позивачка просить визнати свідоцтва про право на спадщину за законом, які були видані 29 жовтня 2015 року, ОСОБА_5 , державним нотаріусом Яготинської районної державної нотаріальної контори, у спадковій справі № 8/2013 після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 2, 2299 га, кадастровий номер: :02:002:0058, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Засупоївської сільської ради Яготинського району Київської області, спадкоємцям: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , по 1/3 частці кожному з них, недійсними, скасувавши рішення про їх державну реєстрацію, внесених 29.10.2015 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (номери записів про право власності: 11815294, 11815255; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 55); а також визнати свідоцтва про право на спадщину за законом, які були видані 29 жовтня 2015 року, ОСОБА_5 , державним нотаріусом Яготинської районної державної нотаріальної контори, у спадковій справі № 8/2013, після смерті ОСОБА_4 на земельну ділянку № НОМЕР_2 , площею 2, 2299 га, кадастровий номер: :02:002:0125, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Засупоївської сільської ради Яготинського району Київської області, спадкоємцям: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , по 1/3 частці кожному з них, недійсними, скасувавши рішення про їх державну реєстрацію, внесених 29.10.2015 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (номери записів про право власності: 11818958, 11818907; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 55). Вважає, що позивачкою пропущено строк позовної давності щодо вищевказаних вимог.

Так, позивачці було достеменно відомо про видачу спірних свідоцтв 29 жовтня 2015 року, оскільки 29 жовтня 2015 року ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 звернулися до Яготинської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу спірних свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с.79), а тому саме з цієї дати для позивачки розпочався відлік строку позовної давності. З тексту позовної заяви вбачається, що позивачка звернулася до суду щодо оскарження спірних свідоцтв лише 28 листопада 2018 року, тобто з пропущеним терміном позовної давності. Просив у задоволенні позову відмовити з підстав пропущення строку позовної давності.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає.

В судовому засіданні установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки та відповідачів- ОСОБА_4 , (копія свідоцтва про смерть, а.с. 8). 28 грудня 2012 р. позивачка, як спадкоємиця померлого батька звернулася до приватного нотаріуса Бориспільського міського нотаріального округу Київської області із заявою про прийняття спадщини, (а.с. 34 матеріалів спадкової справи до майна померлого ОСОБА_4 ). Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були введені у коло спадкоємців та прийняли спадщину на підставі рішень Яготинського районного суду Київської області від 18 грудня 2013 року та від 26 грудня 2013 року (а.с. 10, 11), якими було встановлено факти постійного проживання позивачів із батьком. 30 січня 2014 р. звернулися до Яготинської районної державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, (а.с. 48, 55 матеріалів спадкової справи). 29 жовтня 2015 року державним нотаріусом Яготинської державної нотаріальної контори були видані свідоцтва про право на спадщину за законом, якими засвідчено, що ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є спадкоємцями майна померлого ОСОБА_4 (по 1/3 частині), до складу якого входила земельна ділянка площею 2,2299 га з кадастровим номером :02:002:0058 та земельна ділянка площею 2,2299 га з кадастровим номером :02:002:0125 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Засупоївської сільської ради Яготинського району Київської області, (а.с. 14,18). Цей факт також підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 46580507 та № 46594679 від 29.10.2015 р. виданими за заявами ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , (а.с.14-15, 18-19).

За апеляційної скаргою ОСОБА_1 на рішення Яготинського районного суду від 18.12.2013 р. та на рішення від 26.12.2013 р. Апеляційним судом Київської області 20 січня 2016 року було скасоване рішення Яготинського районного суду Київської області від 18 грудня 2013 року, та 28 січня 2016 року Апеляційним судом Київської області було скасоване рішення Яготинського районного суду Київської області від 26 грудня 2013 року, (а.с. 12-13, а.с. 16-17).

Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

В силу ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крмі випадків. встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В силу ч. 5 ст. 1268 ЦК України в разі прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу її відкриття.

Згідно із ч.1 ст. 1296 ЦК Українпи спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Оскільки рішення Яготинського районного суду від 18 грудня 2013 р. та від 26 грудня 2013 р. скасовані, то правові підстави на отримання свідоцтва про право на спадщину відпали, а тому вимоги позивачки щодо скасування свідоцтв грунтуються на законі.

Разом з тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов"язано його початок.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Суд також звертає увагу, що відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об"єктивні (сам факт порушення права), так і суб"єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами "довідалася" та "могла довідатися" у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов"язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, про обов"язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями. Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням.

Так, 20 січня 2016 р. апеляційним судом Київської області було скасоване рішення Яготинського районного суду Київської області від 18 грудня 2013 р. та 28 січня 2016 р. апеляційним судом Київської області було скасоване рішення Яготинського районного суду Київської області від 26 грудня 2013 р. Оскільки порушення прав позивачки було предметом судового розгляду в інших справах, то позивачці було відомо про таке порушення ще на час звернення її з позовом у зазначених справах.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У правовому висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16, зазначено, що « порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями. Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням.» Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного суду від 18 грудня 2019 р. у справі № 347/1514/16, з котрого також вбачається, що враховуючи відсутність заяв про поновлення пропущеного строку давності, слід відмовити у задоволенні позову в зв"язку зі спливом строків давності. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово вказував на призначення позовної давності, пов`язуючи його із необхідністю забезпечити правову визначеність. Як зазначає ЄСПЛ, строки позовної давності «слугують декільком важливим цілям, зокрема вони забезпечують правову визначеність і остаточність, захищають потенційних відповідачів від задавнених вимог, яким було б важко протистояти, і запобігають несправедливості, що могла б виникати, якби суди мусили ухвалювати рішення стосовно подій, які мали місце в далекому минулому, і на підставі доказів, які вже могли б стати ненадійними й неповними з плином часу (Stubbings and Others v. The United Kingdom 22083/93).

Таким чином, ОСОБА_1 дізналася про порушення свого права з 29 жовтня 2015 р.

Оскільки до суду позивачка звернулася 28 листопада 2018 р., тобто після спливу трирічного строку позовної давності, та враховуючи відсутність заяви від позивачки про поновлення пропущеного строку давності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, у зв"язку з пропуском позивачкою строку позовної давності, про застосування якого було заявлено представником відповідачів.

Керуючись ст. ст. 10, 81,259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 16, 253,256,257,261,267, 321,1216,1218,1268,1296 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Яготинська районна державна нотаріальна контора про визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними та про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до Київського апеляційного суду через Яготинський районний суд Київської області.

Суддя Литвин Л.І.