Ухвала

Іменем України

20 січня 2020 року

м. Київ

справа № 754/12249/19

провадження № 61-310ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22 серпня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заінтересована особа - Деснянський районний в м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану,

ВСТАНОВИВ:

У серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у якій просила встановити факт приналежності її батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до національності «поляк» та «полька»; встановити факт приналежності ОСОБА_1 , 1930 року народження до національності «полька»; зобов`язати Деснянський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_1 , а саме: вказати національність ОСОБА_1 «полька», національність її батька ОСОБА_2 та її матері ОСОБА_3 «поляк» та «полька» відповідно.

Заява мотивована тим, що встановлення факту національної приналежності їй необхідне для впорядкування документів, для реалізації особистих прав - підтвердження польського походження.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22 серпня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заінтересована особа: Деснянський районний в м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що встановлення факту належності національності конкретній особі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22 серпня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновки місцевого суду є правильними, а доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

30 грудня 2019 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22 серпня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди при розгляді цієї справи дійшли помилкового висновку, що вона обрала неналежний спосіб захисту порушеного права. Предметом позову у цій справі є немайнова вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, яка не заснована на адміністративному чи іншому владному підпорядкуванні однієї сторони іншій стороні.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_1 просила встановити факт належності до польської національності та зобов`язати Деснянський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про народження.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Вказана норма не передбачає можливості розгляду у порядку окремого провадження заяв про встановлення факту національності. Хоча зазначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік справ, не є вичерпним, проте за змістом вищенаведених норм процесуального права суд може встановлювати факти, які тягнуть для заявника певні правові наслідки.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 810/2732/18 зроблено висновок, що «Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах органів державної реєстрації актів цивільного стану відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Отже, національна належність особи є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу. Аналогічну правову позицію Велика Палата Верховного Суду висловила, зокрема, в постанові від 29 травня 2019 року у справі № 398/4017/18. Таким чином, у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності цей спір не підлягає розгляду не лише в порядку адміністративного судочинства, а й у судовому порядку взагалі».

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно виходив з того, що вимоги, заявлені ОСОБА_1 , не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22 серпня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заінтересована особа: Деснянський районний в м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат