Справа № 202/5406/18
Провадж.2/202/128/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 січня 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі : головуючого судді- Бєльченко Л.А.

при секретарі - Розсоха І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, третя особа - Акціонерне товариство «УкрСиббанк» про визнання реєстраційних дій протиправним, скасування рішення про державну реєстрацію,

В С Т А Н О В И В :

Звернувшись до суду з цим позовом, позивач зазначив, що 07.09.2007 року між його матір`ю ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала кредит в іноземній валюті в розмірі 85 000 доларів США з терміном користування до 07.09.2028 року. Кредитні кошти були надані для придбання нерухомості. В цей же день на ім`я ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . З метою забезпечення зобов`язань по кредитному договору між Банком і ОСОБА_2 07.09.2007 року був укладений договір іпотеки №0/1, відповідно до якого Банку в іпотеку було передано вищевказану квартиру. На той час в квартирі проживали: його мати, ОСОБА_2 , батько ОСОБА_3 , бабуся ОСОБА_4 і він, йому було дев`ять років. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько. Відповідно до рішення виконкому Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради від 23.03.2010 року № 71 його опікуном було призначено бабусю ОСОБА_4 , а йому, позивачеві, надано статус дитини - сироти. В грудні 2009 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся з позовом до нього (на той час його інтереси представляла опікун ОСОБА_4 ) про звернення стягнення на предмет застави. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.02.2011 року Банку відмовлено у задоволенні позову. Весь час вони з бабусею проживали в спірній квартирі.

29.08.2018 року за час його відсутності до квартири потрапили невідомі особи, як потім йому стало відомо, представники ТОВ «Кей-Колект», які стали змінювати замки на дверях, не реагуючи на його, позивача, заперечення. На його вимогу представниками ТОВ «Кей-Колект» були надані копії документів, з котрих він дізнався, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. було задоволено звернення ТОВ «Кей-Колект», як іпотекодержателя, про передачу у власність предмету іпотеки, квартири АДРЕСА_1 ТОВ «Кей-Колект» і 02.12.2015 року здійснено державну реєстрацію права власності цієї квартири за ТОВ «Кей-Колект».

Позивач вважає такі дії відповідачів протиправними, оскільки в порушення вимог ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» йому, позивачеві, не була направлена вимога про виконання порушеного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, частиною третьою статті 36 цього Закону передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Однак у ТОВ «Кей-Колект» не було підстав для набуття права власності на предмет іпотеки, оскільки між ним, позивачем, і ТОВ «Кей-Колект» такий договір не укладався. Також відповідачами не враховано, що 07.06.2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до положень якого не може бути примусово стягнуто (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави, якщо таке майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме майно; загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартир і 250 кв. метрів для житлового будинку. Квартира, яка є предметом іпотеки, має загальну площу 63,9 кв.м., фактично належить йому у порядку спадкування і є єдиним місцем його проживання. З огляду на зазначене, позивач вважає, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. були допущені порушення вищевказаних законів. Тому просив його вимоги задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Собко С.Ю., підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «Кей-Колект» Кашигін М.С. позовні вимоги не визнав. Заперечуючи проти позову, представник ТОВ «Кей-Колект» зазначив, що положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не надає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Статтею 17 Закону не віднесено договір іпотеки або відповідне іпотечне застереження до переліку виконавчих документів, на підставі яких здійснюється примусове виконання рішень. Згідно договору іпотеки №0/1 від 07.09.2007 року сторони договору досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на дані правовідносини не розповсюджується. Представник відповідача також зауважив, що у позивача у власності є житло за адресою: АДРЕСА_2 . Також представник ТОВ «Кей-Колект» зазначив, що твердження позивача про те, що йому не направлялась вимога про усунення порушень зобов`язання не відповідає дійсності, оскільки така вимога позивачеві направлялась, її оригінал і докази направлення містяться в матеріалах реєстраційної справи у державного реєстратора. Щодо не укладання з позивачем окремого договору з іпотекодавцем, представник ТОВ «Кей-Колект» зазначив, що відповідне застереження міститься у договорі іпотеки і за змістом положень Закону України «Про іпотеку» укладання окремого договору не потребує. Таке застереження є позасудовим способом урегулювання спору. Реєстрація права власності на спірну квартиру здійснювалась приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. за ТОВ «Кей-Колект» на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до пункту 5 договору іпотеки від 07.09.2007 року. Представник відповідача просив відмовити позивачеві у задоволені позову у зв`язку з його безпідставністю.

Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М. в судове засідання не з`явилась, на адресу суду поверталися поштові конверти з позначкою «за спливом строку зберігання; витребувану відповідно до ухвали суду від 28.03.2019 року копію реєстраційної справи на адресу суду не направила.

Представник третьої особи, ПАТ «УкрСиббанк в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву з проханням розглядати справи без участі представника Банку (а.с.117).

Суд, з`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 07.09.2007 року між ОСОБА_2 , матір`ю позивача, і АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала кредит в іноземній валюті в розмірі 85 000 доларів США з терміном користування до 07.09.2028 року. В цей же день був укладений договір іпотеки №0/1, відповідно до якого в забезпечення виконання основного зобов`язання ОСОБА_2 . Банку в іпотеку було передано квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 63,7 кв., котра належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу від 07.09.2007 року (а.с. 4-9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла (а.с.11).

В грудні 2009 року ПАТ «Укрсиббанк» звертався до суду з позовом до ОСОБА_4 , яка була на той час опікуном неповнолітнього ОСОБА_1 і представляла його інтереси, з позовом про звернення стягнення на предмет застави (спірну квартиру). Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.02.2011 року ПАТ «Укрсиббанк» відмовлено у задоволенні позовних вимог. Відмовляючи у задоволенні позову, суд зазначив, що Банком у порушення положень ст. 35 Закону України «Про іпотеку» не було направлено спадкоємцю ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , письмову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором (а.с. 15-17).

З матеріалів спадкової справи, копія якою витребувана судом, вбачається, що у жовтні 2008 року АТ «УкрСиббанк», як кредитор, звертався до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори з вимогами до спадкоємців померлої. З заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто за п`ять місяців до реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кей-Колект» звернувся і позивач, ОСОБА_1 (а.с. 153-175).

Судом встановлено, що на підставі договору факторингу від 12.12.2011 року і договору про відступлення права вимоги по договорам іпотеки від цієї ж дати ТОВ «Кей-Колект» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М., як до державного реєстратора, з метою зареєструвати право власності на квартиру АДРЕСА_1 . 02.12.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. здійснено державну реєстрацію права власності цієї квартири за ТОВ «Кей-Колект» з внесенням запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 18-23).

Згідно з частиною 1 статті 2 цього Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державній реєстрації відповідно до частини 4 статті 15 цього Закону підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до частини 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 36 цього Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 4.2 Іпотечного договору, укладеного між Банком і ОСОБА_2 , передбачено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до частин 1 та 2 статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Таким чином, договір іпотеки №0/1 від 07.09.2008 року містить положення про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до пункту 5 іпотечного договору, у разі настання обставин, зазначених в п.4.1. цього договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцям повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст.. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.. 608 ЦК України зобов`язання припиняються внаслідок смерті боржника, якщо воно нерозривно пов`язано з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Згідно зі ст.. 1261 ЦК України позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 . Відповідно до ст.. 1282 цього Кодексу спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Аналізуючи діючі норми закону і відповідні йому правовідносини, що виникли між сторонами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідачем не представлено доказів того, що ТОВ «Кей-Колект» відповідно до п. 4.1. іпотечного договору надсилало позивачеві рекомендованим листом повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Посилання представника відповідача на те, що такі докази містяться в матеріалах реєстраційної справи у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М., суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до положень ст..ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, суд витребував у приватного нотаріуса копію реєстраційної справи, але ухвала суду останнім не виконана.

Водночас, суд вважає, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М., як Державний реєстратор, не є тією особою, яка має відповідати за позовними вимогами ОСОБА_1 . Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права має бути особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої внесений запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові № 823/2042/16 від 04.09.2018 року.

Судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1409,60 грн. підлягають стягненню з відповідача ТОВ «Кей-Колект» на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 4,5,10,12,13,81,141,259,263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними вчинення реєстраційних дій приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни щодо реєстрації 02.12.2015 року права власності на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект».

Скасувати реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (, м. Київ, пр.. Степна Бандери, 28-а) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1409,60 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення через суд першої інстанції.

Суддя- Бєльченко Л.А.