Справа № 2-6764/11
Провадження № 4-с/638/48/20
УХВАЛА

іменем України

22 січня 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Штих Т. В.

за участю секретаря Бадран В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові скаргу представника боржника ОСОБА_1 адвоката Клименка Романа Леонідовича на рішення приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича, стягувач АТ «УкрСиббанк» щодо виконавчого листа № 2-6764/11, виданого 05.03.2013 Дзержинським районним судом м. Харкова, -

встановив:

Представник боржника адвокат Клименко Р.Л. звернувся до суду з скаргою на постанови приватного виконавця за виконавчим провадженням щодо вказаної цивільної справи. В обґрунтування скарги посилається на незаконність відкриття виконавчого провадження та прийняття інших рішень приватним виконавцем у зв`язку з:

- відсутністю повноважень у приватних виконавців щодо вчинення примусового виконання рішень за якими боржниками є діти;

- стягувачем не було надано підтвердження сплати авансового внеску;

- наявністю мораторію на звернення стягнення на житло, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

У скарзі представник боржника просить визнати неправомірними та скасувати постанови приватного виконавця та зобов`язати його повернути виконавчий лист стягувачу.

В судовому засіданні представник боржника адвокат Клименко Р.Л. та законний представник боржника ОСОБА_2 скаргу підтримали, наполягали на її задоволенні.

Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. в судове засідання не з`явився, надіслав відзив (заперечення) на скаргу. Приватний виконавець Бабенко Д.В. зазначає, що діяв відповідно до вимог Закону «Про виконавче провадження», виконавчий лист відповідає вимогам закону, таким, що не підлягає виконанню не визнавався, підстав для повернення виконавчого документу не було, ухвали про виправлення описок та помилок у виконавчому документі йому не подавались, порядок винесення, зміст, форма та порядок постанов у виконавчому провадженні відповідає приписам закону. Вважає, що вимоги скарги безпідставні, не відповідають фактичним обставинам і не гуртуються на законі. Просить відмовити у задоволенні скарги та роз`яснити скаржнику, що вірним способом захисту порушеного у даному випадку права є звернення до суду з заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню або з заявою про виправлення помилок (описок) у виконавчому документі.

Представник стягувача (АТ «Укрсиббанк») в судове засідання не з`явився, подав відзив на скаргу. Представник стягувача у відзиві зазначає, що:

-заборона приватним виконавцям здійснювати виконавче провадження, в яких боржниками є діти, у даному випадку не застосовується оскільки відповідальність за неповнолітню ОСОБА_1 несе її законний представник ОСОБА_2 ;

-адвокат Клименко Р.Л. не може бути представником неповнолітньої ОСОБА_1 , оскільки доручати ведення справи мають законні представники;

-мораторій на звернення стягнення на житло, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті не забороняє пред`явлення виконавчого документу до виконання, а забороняє лише примусову реалізацію такого житла.

Представник стягувача просить повернути скаргу й відмовити у її задоволенні.

Приватний виконавець та стягувач у своїх запереченнях зазначають також про необґрунтованість доводу скарги щодо авансового внеску у зв`язку з визнанням неконституційними рішенням Конституційного Суду відповідних положень Закону України «Про виконавчий збір»

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали скарги, матеріали цивільної справи № 2-6764/11 за позовом АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

05.10.2010 г. АТ «Укрсиббанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 як законного представника ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вказана квартира перейшла у власність ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті її матері ОСОБА_3 та є забезпеченням виконання зобов`язань за договором споживчого кредиту № 0 від 17.11.2006 року, укладеного між АТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 на 56.000 доларів США, за яким виникла заборгованість.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.11.2010 р. було відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 17.01.2013 р. скасовано рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.11.2012 року, позовні вимоги АТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 , законним представником якої є ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Жовтневого району м. Харкова задовільнено частково, вирішено:

«Звернути стягнення на предмет іпотеки, відповідно до договору іпотеки від 17 листопада 2006 року №-4460 - трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності згідно свідоцтва про право на спадщину, реєстровий № 2-1008 та договору про розподіл спадкового майна, реєстровий № 2-1010 в рахунок погашення заборгованості за договором споживчого кредиту № 0 від 17.11.2006 року, укладеного між АТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 в сумі 38 915 (тридцять вісім тисяч дев`ятсот п`ятнадцять) дол США 07 центів, що за курсом Національного банку України в перерахунку на гривні становить 309 082 (триста дев`ять тисяч вісімдесят дві) грн. 94 коп

Продаж предмету іпотеки провести в порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Встановити початкову ціну продажу предмета іпотеки, що визначатиметься в процедурі виконавчого провадження на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки що буде проведена суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій».

05.03.2013 року Дзержинським районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист № 2-6764/11.

Відповідно до паспорту громадянина України № НОМЕР_1 , копію якого додано до скарги, ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Матеріали справи №2-6764/11 також містять відомості про факт народження ОСОБА_1 саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема:

-лист Десятої Харківської державної нотаріальної контори

-свідоцтво про право на спадщину за законом

-договір про поділ спадкового майна.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.03.2014 р. вирішено виправити помилку у виконавчому листі, допущену при його оформленні, а саме вказати дату народження відповідача ОСОБА_1 18 січня 2004 ІНФОРМАЦІЯ_1 замість ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст. 6 Сімейного кодексу України «Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття … Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років».

Отже, боржник за виконавчим листом №2-6764/11, виданим Дзержинським районним судом м. Харкова 05.03.2013 р., ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час винесення приватним виконавцем оскаржуваних постанов їй виконалось лише 15 років, відповідно до ст. 6 Сімейного кодексу вона є дитиною.

Згідно ст. 5 Закону «Про виконавче провадження» приватний виконавець не має право здійснювати примусове виконання рішень, за якими боржниками є діти.

Відповідно до ст.15 Закону «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Згідно з ст. 16 цього закону, що регулює представництво сторін зазначає, що діти реалізують свої права та виконують обов`язки, пов`язані з виконавчим провадженням, відповідно до вимог закону через своїх законних представників. Отже, представництво боржника-дитини законним представником не змінює сторону виконавчого провадження та у цій справі «боржником» є неповнолітня ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 є її «законним представником». Таким чином позиція стягувача у відзиві, що відкриття провадження в цій справі не суперечить ст. 5 Закону «Про виконавче провадження» не відповідає вимогам закону.

З огляду на вказане суд вважає обґрунтованими доводи скарги про відсутність повноважень у приватного виконавця щодо здійснення виконавчого провадження за виконавчим листом №2-6764/11, виданим Дзержинським районним судом м. Харкова 05.03.2013 р.

Відповідно до ст. 47 ЦПК неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Отже участь законного представника неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років не є обов`язковою.

Відповідно до ст. 58 ЦПК сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно ст. 15 ЦПК учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За змістом ст. 45 ЦПК неповнолітня особа має право висловлювати свою думку та отримувати інформацію про судовий розгляд і через законного представника і через представника (адвоката).

Отже неповнолітня віком від 14 до 18 років може приймати участь в суді особисто, через представника, або законного представника.

Скарга подана адвокатом Клименко Р.Л., який має свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю №829, видане КДКА Луганської області 26.10.2006 р. та його внесено в Єдиний реєстр адвокатів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 ЦК неповнолітня особа може вчиняти будь-які угоди за згодою батьків.

Адвокат Клименко Р.Л. подав на підтвердження своїх повноважень договір з неповнолітньою ОСОБА_5 , укладений з дозволу батька ОСОБА_2 , про що міститься підпис останнього.

Отже неповнолітня ОСОБА_1 мала право укласти договір з адвокатом на представництво в суді.

Право законного представника доручити ведення вправи іншій особі, передбачене ст. 59 ЦПК не скасовує право неповнолітньої особи у віці від 14 до 18 років укладати договори на представництво її інтересів у суді.

Судом також встановлено, що законний представник неповнолітньої ОСОБА_1 ОСОБА_2 також уклав договір з адвокатом Клименко Р.Л. на надання правової допомоги.

Однак, оскільки відповідно до ст. 47 ЦПК неповнолітні особи у віці від 14 до 18 років мають процесуальну правоздатність, суд приходить до висновку, що скарга подана адвокатом Клименко Р.Л. саме на підставі договору з неповнолітньою ОСОБА_1 не суперечить вимогам ЦПК.

Отже, доводи стягувача про відсутність у адвоката Клименка Р.Л. повноважень на звернення до суду в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 не відповідають вимогам законодавства.

Відповідно до іпотечного договору квартира АДРЕСА_3 , на яку звернуто стягнення, є предметом іпотеки у забезпечення зобов`язань за договором споживчого кредиту № 0 від 17.11.2006 р.

Предметом договору споживчого кредиту № 0 від 17.11.2006 р. є «кредит (грошові кошти) в іноземній валюті».

Місце проживання боржника ОСОБА_1 зареєстровано у вказаній квартирі, що підтверджується доданими до скарги витягом з Єдиного державного демографічного реєстру та довідкою про зареєстрованих осіб.

Боржник ОСОБА_1 не має у власності іншого житлового приміщення, що підтверджується доданим до скарги витягом з реєстру речових права на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Вказана квартира має загальну площу 65,5 кв.м., що підтверджується доданим до скарги витягом з реєстру речових права на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Ухвалюючи рішення в цій справі апеляційний суд зазначив: «Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе усі його обов,язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Отже, якщо боржник і іпотекодавець виступають як одна особа, то після смерті до спадкоємця переходять не лише права та обов`язки іпотекодавця, а й обов`язки за основним забов,язанням в межах вартості спадкового майна…»

Відповідно до Закону №1304-VII від 03.06.2014 «Про введення мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» «не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;»

Таким чином, встановлені судом обставини відповідають умовам, визначених Законом №1304-VII, за наявності яких існує мораторій на звернення стягнення на майно, надане як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

Листом №5609 від 23.04.2015 р. Дзержинський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, в якому в той час був на виконанні виконавчий лист № 2-6764/11 повідомив стягувача АТ «Укрсиббанк» про неможливість звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з дією мораторію, встановленого Законом №1304-VII.

Постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області виконавчий лист № 2-6764/11 повернуто стягувачу у зв`язку з встановленою законом забороною на звернення стягнення.

Вказане рішення державного виконавця стягувачем не було оскаржене.

У зв`язку з мораторієм, встановленим Законом №1304-VII стягувач звертався до суду з заявами про встановлення порядку виконання судового рішення та про роз`яснення судового рішення.

Вказані заяви були залишені без задоволення.

Таким чином стягувачу по справі було відомо, що зазначений виконавчий лист підпадає під дію мораторію, але всупереч вимогам ст. 19 Закону «Про виконавче провадження не повідомив про це приватного виконавця». У цій справі апеляційний суд в ухвалі від 19.07.2017 р. зазначив, що «виконавчий документ не може бути пред`явлений до виконання. На час дії Закону зупиняється строк для його подачі. Тобто, органам державної виконавчої служби та їх посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заборонено вживати заходи, які спрямовані на виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію Закону на період його чинності».

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин суд не приймає до уваги доводи стягувача про те, що встановлення мораторію не перешкоджає пред`явленю виконавчого листа до виконання.

Отже суд вважає обґрунтованими доводи скарги про неможливість здійснення виконавчого провадження з виконавчим листом № 2-6764/11 у зв`язку з введенням Законом №1304-VII мораторію на стягнення майна, переданого у забезпечення кредитів в іноземній валюті.

За змістом наданої до скарги копії заяви стягувача приватному виконавцю про примусове виконання до неї не було додано квитанцію про сплату авансового внеску.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання.

Однак рішенням Конституційного Суду України від 15.05.2019 р. у справі №3-368/2018(5259/18) визнано неконституційною ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», якою встановлено обов`язок стягувача сплатити авансовий внесок.

Отже цей довід скарги суд вважає необґрунтованим.

Натомість відсутність повноважень приватного виконавця на примусове виконання рішення, боржником за яким є дитина та наявність встановленого законом мораторію на здійснення стягнення на майно є достатніми підставами для визнання оскаржуваних рішень приватного виконавця неправомірними.

З огляду на викладене суд вважає, що скарга представника боржника на постанови приватного виконавця Бабенка Д.А. у виконавчому провадженні №60532803 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 260, 353, 354, 355, 450, 451 ЦПК України, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» суд, -

ухвалив:

Скаргу представника боржника ОСОБА_1 адвоката Клименка Романа Леонідовича на рішення приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенко Дмитра Анатолійовича щодо виконавчого листа №2-6764/11 виданого 05.03.2013 р. Дзержинським районним судом м. Харкова задовольнити.

Визнати неправомірними та скасувати винесені приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенко Дмитром Анатолійовичем:

-постанову у про відкриття виконавчого провадження № 60532803 від 07.11.2019;

-постанову про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні №60532803 від 07.11.2019 р.;

-постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у виконавчому провадженні №60532803 від 07.11.2019 р.

-постанову про арешт майна боржника у виконавчому провадженні №60532803 від 07.11.2019 р.

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенко Дмитра Анатолійовича повернути стягувачу (АТ «Укрсиббанк») виконавчий лист № 2-6764/11 виданий 05.03.2013 р. Дзержинським районним судом м. Харкова.

Повний текст ухвали складено до 23 січня 2020 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Дзержинського районного суду м. Харкова в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, протягом 15 днів з дня вручення їй копії ухвали суду.

Суддя: Т.В. Штих.