Справа № 738/867/20
№ провадження 2/738/299/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2020 року Менський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді: Савченка О.А.

з участю

секретаря: Лях Н.М.

представника позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2020 року до Менського надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя. Позовна заява мотивована тим, що з 02 жовтня 2010 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний заочним рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 листопада 2019 року. За час перебування в шлюбі сторонами було придбано нерухоме майно, а саме: транспортний засіб VOLKSWАGEN TOUAREG, який зареєстрований на відповідача, та Ѕ частину нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке також зареєстроване на ім`я відповідача. Посилаючись на те, що вказане майно являється їх спільною сумісною власністю, і вони в добровільному порядку не дійшли згоди з відповідачем щодо його розподілу, тим більше відповідач без згоди позивачки відчужив транспортний засіб, позивачка для захисту своїх прав звернулась до суду з позовною заявою про визнання за нею права власності на ј частину нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та стягнення на її користь з відповідача 184 256,00 грн. у рахунок відшкодування половини вартості транспортного засобу VOLKSWАGEN TOUAREG, 2007 року випуску.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просила позовні вимоги задовольнити. Проти винесення заочного рішення суду не заперечувала.

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України належним чином.

Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України про те, що неявка у судове засідання будь якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд, зі згоди представника позивача, приходить до висновку про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 02 жовтня 2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 листопада 2019 року було розірвано (а.с.8-10).

Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд а дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 61 СК України передбачено - об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором - є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

При чому, ч. 2 ст. 65 СК України передбачає, що при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно із ст. 68 СК України - розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна - суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статті 69-71 СК України передбачають, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбаченим ЦК України.

Статтями 316 та 317 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтями 368, 372 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Також, стаття 369 ЦК України вказує, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п.п. 22, 23, 25, 30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст.65 СК України.

З відомостей, наданих Головним сервісним центром МВС № 31/353аз від 09.04.2020 слідує, що згідно з інформацією з бази даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів автомобіль VOLKSWАGEN TOUAREG, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 27.03.2015 було зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с.12).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів слідує, що 07.05.2014 за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на Ѕ частину нежитлової будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13-14).

Таким чином, твердження позивача щодо об`єктів спільної сумісної власності знайшли підтвердження в судовому засіданні: автомобіль марки VOLKSWАGEN TOUAREG, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 та Ѕ частина нежитлової будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , були придбані в період шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а тому відповідно до вимог статті 60 СК України є їх спільною сумісною власністю.

З відомостей, наданих Головним сервісним центром МВС № 31/353аз від 09.04.2020 слідує, що автомобіль VOLKSWАGEN TOUAREG, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 05.07.2019 було перереєстровано на іншу особу на підставі договору купівлі-продажу, укладеному в ТСЦ від 05.07.2019 № 8046/2019/1548990 (а.с.12).

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (ч. 4 ст. 65 СК України).

Отже сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Виходячи із матеріалів справи автомобіль VOLKSWАGEN TOUAREG, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , який є предметом спору, є спільною сумісною власністю подружжя, проте відповідач відчужив його (а.с. 12) без згоди позивача як іншого із подружжя, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація 1/2 частини вартості спірного транспортного засобу.

Згідно постанови Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Відповідно до інформації із джерел інтернет-ресурсів: avto.ria.com, вартість аналогічного автомобіля варіюється в діапазоні 13 500 14 200 дол. США. Виходячи із наведених пропозицій, середня ринкова вартість автомобіля складає (13500+13700+13800+14208)/4 = 13 800, 00 дол. США, що по курсу НБУ станом на 26.06.2020 становить 368 513,40 грн.

Отже, ринкова вартість за своїми якостями (технічними характеристиками) подібного автомобіля марки VOLKSWАGEN TOUAREG, 2007 року випуску становить 368 513,40 грн., а відтак позивачка має право на компенсацію половини вартості проданого автомобіля, що становить 184 256,00 грн.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

З урахуванням положень статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 3700,00 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 141, 259, 263, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 :

- 1/2 частину нежитлової будівлі загальною площею 273,6 м2, що розташована в АДРЕСА_1 ;

- автомобіль марки VOLKSWАGEN TOUAREG, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину нежитлової будівлі загальною площею 273,6 м2, що розташована в АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину нежитлової будівлі загальною площею 273,6 м2, що розташована в АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 184 256 (сто вісімдесят чотири тисячі двісті п`ятдесят шість) гривень 00 копійок грошової компенсації за відчуження спільного сумісного майна подружжя.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3 700 (три тисячі сімсот) гривень 00 копійок сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Менський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: О.А. Савченко