Житомирський апеляційний суд
Категорія 29 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/11260/19 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (у порядку регресу),

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 серпня 2019 року, яке ухвалене під головуванням судді Полонця С.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

23 липня 2019 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (надалі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» або страхова компанія) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 . Просило, посилаючись на положення ст.ст.33,38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», стягнути з відповідача в якості страхового відшкодування 46 218,98 грн. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 09 жовтня 2017 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/7607708, за умовами якого забезпечено автомобіль SAAB 9000, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . У місті Житомирі 07 лютого 2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Volkswagen Passat, під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля SAAB 9000, під керуванням ОСОБА_1 . Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 02 березня 2018 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4,124 КУпАП. Потерпіла ОСОБА_3 13 лютого 2018 року звернулася до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою про пошкодження транспортного засобу в зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, яка є страховим випадком. На підставі страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування та звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, страхова компанія здійснила виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_3 у розмірі 46 218,98 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 28 лютого 2018 року №12757. На адресу відповідача 12 вересня 2018 року направлена регресна вимога щодо компенсації суми виплаченого страхового відшкодування, яка повернулася без вручення. Свої зобов`язання за договором страхування відповідач не виконав, станом на 22 липня 2019 року страхове відшкодування не повернуто.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16 серпня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» суму в якості страхового відшкодування у розмірі 46 218,98 грн. та вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Зазначає, що не був належним чином повідомлений про існування даного позову та протиправно позбавлений можливості скористатися своїм правом на подання відповідних заяв, зокрема, на розгляд справи у порядку загального позовного провадження та заявлення клопотань про приєднання доказів. Він не залишив місце ДТП, як про те зазначається у рішенні суду. Насправді він не відчув жодного поштовху чи пошкодження автомобіля, а тому продовжив рух. Отже, за твердженням скаржника, він не залишав місця пригоди та дізнався про неї лише у день складання протоколу. Між ним та позивачем немає ніяких правовідносин, оскільки жодних договорів із ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» він не укладав. Стороною договору страхування, на який посилається позивач, є ОСОБА_2 , але він не залучений до участі у справі та суд не з`ясував, які саме зобов`язання прийняв на себе ОСОБА_2 . Із сумою страхового відшкодування не погоджується і вважає її завищеною, оскільки він не брав участі у вирішенні питання про визначення розміру шкоди. Звіт, наданий позивачем, виконаний особою, яка не має повноважень експерта.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається на судом установлено, що 09 жовтня 2017 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/7607708, за умовами якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль SAAB 9000, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Термін дії договору з 10 жовтня 2017 року по 09 жовтня 2018 року (а.с.45).

За умовами вищевказаного договору страховик, тобто позивач, зобов`язався в разі настання події, яка є страховим випадком і внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньої пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, здійснити виплату страхового відшкодування.

У м. Житомирі 07 лютого 2018 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем SAAB 9000, д.р.н. НОМЕР_1 , рухаючись поблизу будинку №5 по майдану Корольова, не вибравши безпечної швидкості руху та не дотримавшись бокового інтервалу, допустив боковий наїзд на припаркований автомобіль Volkswagen Passat, д.н.з НОМЕР_2 , водія ОСОБА_3 . Внаслідок ДПТ транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Водій ОСОБА_1 , який керував автомобілем SAAB 9000 та причетний до ДТП, місце пригоди залишив. Дорожньо-транспортна пригода є страховим випадком.

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 02 березня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним за ст.124 та ст.122-4 КУпАП (а.с.64-65). Постанова набрала законної сили.

На виконання умов договору позивач платіжним дорученим від 28 лютого 2018 року №12757 здійснив на користь третьої особи ОСОБА_3 виплату страхового відшкодування на суму 46 218,98 грн. на підставі звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, страхового акту та розрахунку страхового відшкодування до нього (а.с.107).

Відповідно до підпункту «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Зворотна вимога позивача до відповідача від 12 вересня 2018 року в розмірі виплаченого відшкодування залишена без належного реагування (а.с.108-110).

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач самовільно не залишав місця дорожньо-транспортної пригоди спростовуються чинною постановою суду від 02 березня 2018 року, якою ОСОБА_1 визнано винним за ст.ст.124 та 122-4 КУпАП. Об`єктивна сторона останньої норми (кваліфікація) передбачає відповідальність саме за самовільне залишення місця пригоди. Відповідно до змісту частини шостої ст.82 ЦПК України постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. При розгляді судом протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 участь приймав, винесену судом постанову у встановленому законом прядку не оскаржив, а відтак із нею погодився. Отже, належними та допустимими доказами доведено, що ОСОБА_1 самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди.

Посилання в апеляційній сказі на те, що скаржник не погоджується із сумою виплаченого страхового відшкодування безпідставні та надумані. Так, сума виплати розраховувалася на підставі звіту №SОS-133, складеного відповідно до положень Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 та Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10 вересня 2003 року №1440 щодо. До звіту додано копії сертифіката суб`єкта оціночної діяльності від 08 листопада 2017 року №1082/17, свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів від 11 березня 2010 року №8140, кваліфікаційного свідоцтва оцінювача МФ від 20 лютого 2010 року №7398 та посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ від 06 жовтня 2017 року №0334-ПК. Окрім того, у суді апеляційної інстанції представник відповідача клопотання про призначення відповідної судової експертизи не заявила. Отже, звіт про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, належними та допустимими доказами не спростований, а тому не викликає у колегії суддів сумнівів страховий акт від 27 лютого 2018 року та розрахунок до нього, а отже обґрунтованість суми виплаченого страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності правовідносин між скаржником та позивачем, а також не з`ясування судом зобов`язань страхувальника ОСОБА_2 за договором обов`язкового страхування цивільного-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким забезпечений автомобіль SAAB 9000, д.р.н. НОМЕР_1 , є хибними. Даний вид страхування є обов`язковим, а норма ст.38 спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та не обов`язково він мусить бути страхувальником. Автомобіль SAAB 9000, д.н.з. НОМЕР_1 , є забезпеченим транспортним засобом у позивача, водій цього транспортного засобу спричинив ДТП, оскільки порушення саме ним Правил дорожнього руху знаходиться у причинному зв`язку із заподіянням третій особі (потерпілій) майнової шкоди, доведено й самовільне залишення відповідачем місця ДТП, а тому він має нести цивільну відповідальність у порядку регресу, бо страховик за його вибором у порядку регресу не звернувся із позовом до страхувальника, а відтак суд першої інстанції питання про права та інтереси останнього не вирішував, а відтак не залучав до участі у справі.

Недодержання судом першої інстанції 15-ти денного терміну для надання відзиву на позов є порушенням норм процесуального права, але таке порушення не тягне скасування судового рішення, оскільки справа не підлягала обов`язковому розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до приписів ст.375 ЦПК України рішення залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 серпня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 27 січня 2020 року.