15.12.2020 Суддя Ізмайлов І. К..
Справа № 644/9929/20
Провадження № 6/644/273/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2020 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Ізмайлова І.К.,

секретаря Зінченко М.О.,

за участю приватного виконавця Бабенка Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича про примусове проникнення до житла боржників, -

в с т а н о в и в:

14 грудня 2020 року до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова надійшло відповідне подання.

В обґрунтування подання зазначено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. знаходяться виконавчі листи № 2029/7639/12, видані 17.10.2014 року та 20.11.2015 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитними договорами в загальному розмірі 2 167 701,90 грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.11.2018 року по справі № 2029/7639/12 замінено стягувача АТ «Райффайзен банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» лише в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , щодо заміни стягувача АТ «Райффайзен банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Форінт».

01.10.2020 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2029/7639/12 від 20.11.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в сумі 2 167 701,90 грн. (ВП № 63181932).

07.02.2020 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2029/7639/12 від 17.10.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 2 167 701,90 грн. (ВП № 61206043).

Боржник ОСОБА_2 особисто отримав постанову про відкриття виконавчого провадження 05.10.2020 року, про що свідчить відповідна роздруківка з офіційного сайту Укрпошти.

06.10.2020 року приватним виконавцем накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_2 у межах суми боргу з урахуванням основної винагороди приватного виконавця.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належить на праві спільної часткової власності (по 1/2 частині кожному з вказаних боржників) житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Житловий будинок є предметом іпотеки. Іпотекодавцем є ОСОБА_1 , іпотекодержателем - ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» (стягувач).

Відповідно до інформації з Державного реєстру актів цивільного стану ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбу з ОСОБА_2 .

Місце проживання боржників зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою виявлення, опису та арешту рухомого майна боржників 06.11.2020 року та 01.12.2020 року здійснено виїзд за адресою належного ОСОБА_2 та ОСОБА_1 будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , однак боржників за вказаною адресою не виявлено, доступу до будинку не надано, в зв`язку з чим перевірити майновий стан боржників та провести належні виконавчі дії не виявилося можливим.

Приватним виконавцем з метою здійснення примусового виконання виконавчих документів направлені запити до Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України. Регіонального сервісного центру МВС в Харківській області. Департаменту реєстрації ХМР.

Транспортних засобів за ОСОБА_2 не зареєстровано. За ОСОБА_1 зареєстровано 4 транспортні засоби, які 17.02.2020 року були арештовані та оголошені у розшук, однак дотепер транспортні засоби не виявлені, і звернути на них стягнення неможливо.

Офіційні джерела доходів, крім пенсії, та рахунки в банківських установах у боржника ОСОБА_2 відсутні.

Офіційні джерела доходів та рахунки в банківських установах у боржника ОСОБА_1 відсутні.

Приватний виконавець зазначив, що вживає всіх можливих заходів для виконання рішення, однак такі заходи, з огляду на обставини, викладені в поданні, не призводять до належного виконання рішення суду. Водночас, боржники ухиляються від виконання рішення суду, доступу до житла не надають, здійснити перевірку майнового стану за місцем реєстрації боржників немає можливості.

У зв`язку з викладеним просить вирішити питання про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржників для примусового виконання виконавчого документа.

В судовому засіданні приватний виконавець Бабенко Д.А. подання підтримав, просив задовольнити.

Вивчивши подання приватного виконавця, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні подання про надання дозволу на примусове проникнення до житла слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

На примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. знаходяться виконавчі листи № 2029/7639/12, видані 17.10.2014 року та 20.11.2015 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитними договорами в загальному розмірі 2 167 701,90 грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.11.2018 року по справі № 2029/7639/12 замінено стягувача АТ «Райффайзен банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» лише в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , щодо заміни стягувача АТ «Райффайзен банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості ухвала суду даних не містить (а.с. 14-15).

Приватним виконавцем також не надано суду ухвали про заміну стягувача у виконавчому провадженні - АТ «Райффайзен банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» з примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1

01.10.2020 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2029/7639/12 від 20.11.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в сумі 2 167 701,90 грн. (ВП № 63181932) (а.с. 17-18).

07.02.2020 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2029/7639/12 від 17.10.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 2 167 701,90 грн. (ВП № 61206043) (а.с. 40-41).

На адресу боржників направлено копії постанов про відкриття виконавчого провадження, однак зі слів приватного виконавця, факт направлення зазначених постанов підтверджується лише копіями квитанцій АТ «Укрпошта» із зазначенням лише прізвищ боржників.

09.11.2020 року та приватним виконавцем направлено вимогу боржникам про надання доступу до будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.29,57).

Згідно інформаційної довідки місце проживання боржника ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.27).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належить на праві спільної часткової власності зареєстроване право власності на житловий будинок по 1/2 частині кожному (а.с.23-26, 32-35).

06.11.2020 року та 01.12.2020 року приватним виконавцем складено акти за ВП № 63181932, ВП № 61206043 про те, що боржники не надали виконавцю доступу для проведення виконавчих дій до будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.28, 56).

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У справі «Кайсин проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що правосуддя було б ілюзорним, як би внутрішній правопорядок держави дозволяв невиконання остаточного й обов`язкового рішення суду стосовно однієї з сторін. У справі «Бурдов проти Росії» Європейський суд зазначив, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя.

Згідно ст. 30 Конституції України проникнення до житла чи до іншого володіння особи, допускається лише за вмотивованим рішенням суду.

Таким чином, гарантована Основним законом недоторканість житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження прав особи на недоторканість житла, яке визначено у Конституції України, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Згідно статті 1 «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Відповідно до пункту 4 частина 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Наведена норма законодавства передбачає можливість примусового проникнення до житла чи іншого володіння не тільки боржника, а й іншої особи, що можливо у випадку коли у володінні такої особи знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб. При цьому, факт наявності майна боржника у іншої особи має бути належно обґрунтованим, а до подання додані належні докази.

Відповідно до статті 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Зі змісту вказаних правових норм вбачається, що приватний виконавець може звернутися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи у разі, якщо боржник чинить перешкоди його вільному доступу до цього житла чи іншого володіння.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Вирішуючи питання про задоволення чи відмову у задоволенні подання виконавця, суд має перевірити вчинення державним, приватним виконавцем при примусовому виконанні судового рішення всіх можливих виконавчих дій, та з`ясувати наявність доказів, які б свідчили, що боржник умисно ухиляється від виконання рішення суду.

В свою чергу, відповідно до конституційних положень права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Так, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України ( ч.1 ст. 64 Конституції України). Кожному гарантується недоторканість житла; не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (ч.ч. 1, 2 ст. 30 Конституції України). Гарантія недоторканості житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканість житла, яке визначене в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року), стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи боржника є крайнім засобом для примусового виконання рішення суду, у разі, якщо виконавцем були виконані усі інші можливі спроби виконати рішення суду у відповідності до норм діючого законодавства без примусового проникнення до житла чи іншого володіння особи.

З аналізу приписів ст. 76 ЦПК України у системному зв`язку зі ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що на державного виконавця покладено обов`язок надання доказів стосовно наявності навмисного чи іншого свідомого ухилення боржника від виконання обов`язків за рішенням суду, та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що боржники перешкоджали вільному доступу приватного виконавця до свого житла.

Самі по собі акти від 06.11.2020 року та 01.12.2020 року щодо не надання допуску виконавця до будинку за адресою: АДРЕСА_1 , для проведення виконавчих дій, не свідчить про факт присутності боржників у вказаному жилому приміщенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 ЦК України житло фізичної особи є недоторканим.

Приватний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право проводити огляд приміщень, у разі необхідності примусово відкривати їх у встановленому порядку. Проте, примусове входження до житла не є першочерговим заходом примусового виконання рішення суду.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, згідно положень цивільного законодавства та принципів цивільного судочинства обставини, на які посилається приватний виконавець, як на підстави подання про примусове проникнення до житла, повинні бути доведеними належними, допустимими та достатніми доказами.

Приватним виконавцем не надано доказів на підтвердження того, що боржники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 та на час складання актів перебували в будинку.

Згідно наданої інформаційної довідки місце проживання боржника ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , інформації щодо зареєстрованого місця проживання боржника ОСОБА_1 суду не надано.

Крім того, при судовому розгляді виконавцем зазначено, що боржники офіційно не працюють, однак він не має відомостей про рід зайнять боржників.

Також, приватним виконавцем Бабенко Д.А. не надано доказів того, що боржниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримано копії постанов про відкриття виконавчого провадження від 01.10.2020 року та 07.02.2020 року, роздруківка з офіційного сайту Укрпошти не містить даних кому та яке саме відправлення 05.10.2020 року було вручено.

Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про направлення приватним виконавцем боржникам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимоги про обов`язок допустити його до будинку за адресою: АДРЕСА_1 для проведення виконавчих дій, направлення зазначених вимог підтверджується лише копіями квитанцій АТ «Укрпошта» із зазначенням лише прізвищ боржників, що не дає суду зрозуміти, яке саме відправлення направлялося боржникам.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що боржники ухилялися від виконання судового рішення та перешкоджали приватному виконавцю у проведенні виконавчих дій, а тому подання приватного виконавця про примусове проникнення до житлового будинку, є не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 18, 19, 22 Закону України "Про виконавче провадження, статтею 439 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича про примусове проникнення до житла боржників - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду-якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 15.12.2020 року.

Суддя: І.К. Ізмайлов