Справа № 699/750/20
Номер провадження № 2/699/453/20
24.11.2020 року Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області
судді Московченко Т.В.
за участі секретаря судових засідань Максименко В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, в м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача виконавчий комітет Корсунь-Шевченківської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача виконавчий комітет Корсунь-Шевченківської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що він є власником квартири, за адресою АДРЕСА_1 . В даній квартирі була здійснена державна реєстрація місця проживання його сина ОСОБА_2 . Відповідач не проживає у його квартирі з 2005 року по даний час. Вважає, що його права, як власника вказаного нерухомого майна, є порушеними, а тому підлягають захисту. Враховуючи викладене, просив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 .
Позивач у судове засідання не з`явився, проте до суду надійшла його заява, в якій він просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову, просив з відповідача не стягувати та залишити за позивачем.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце слухання справи був повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчить роздруківки оголошень опублікованих на офіційній сторінці Корсунь-Шевченківського районного суду веб-порталу судової влади України. Листа про розгляд справи у його відсутність чи відзиву (заперечення) до суду не надходило.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, проте до суду надійшов лист, у якому міський голова просив справу розглядати у відсутність представника Корсунь-Шевченківської міської ради.
З огляду на вище викладене, за відсутності заперечень позивача, керуючись положеннями ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
На підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою сторін у засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири, за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується: копією договору купівлі-продажу від 10.07.1992 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1629; копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 223247710 від 09.09.2020 року; копією рішення виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради № 129/2020 від 14.08.2020 року «Про уточнення адреси будинку, в якому квартира АДРЕСА_2 належить гр. ОСОБА_1 на праві власності за адресою АДРЕСА_3 »; копією розпорядження Черкаської обласної державної адміністрації № 245 від 18.05.2016 року «Про перейменування об`єктів топоніміки Черкаської області» з додатком.
Відповідач ОСОБА_2 є сином позивача ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , котра знаходиться у матеріалах справи.
ОСОБА_2 , який зареєстрований у зазначеній вище квартирі, за вказаною адресою з 2005 року та по даний час не проживає, його особисті речі в квартирі відсутні, що підтверджується комісійним актом про не проживання за місцем реєстрації від 10.08.2020 року та довідкою депутата Корсунь-Шевченківської міської ради Безуглого А. від 31.07.2020 року, підтвердженої виконавчим комітетом Корсунь-Шевченківської міської ради.
Таким чином, відповідач є членом сім`ї позивача, протягом 15 років за місцем реєстрації не проживає та добровільно змінити місце реєстрації не бажає.
Позивач вважає, що це порушує його права як власника будинку, в зв`язку з чим звернувся до суду.
Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають займати, визначається його власником.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Хоча в названій статті сервітут, який встановлено членам сім`ї власником житла, не називається особистим, він за своєю сутністю є таким, оскільки це право можуть мати не всі, а лише конкретні особи члени сім`ї власника житла. З цього виходить, що особи, які не є (тобто вже не вважаються) членами сім`ї, такого сервітуту не мають. Іншими словами, особи мають особистий сервітут, передбачений цією статтею, доки вони мають статус члена сім`ї власника.
Поняття члена сім`ї визначається в сімейному та житловому законодавстві. За ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Стаття 64 ЖК УРСР визначає як членів сім`ї наймача його дружину, його дітей і батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Членами сім`ї, які мають право на користування житлом власника, є лише особи, які відповідають тим ознакам, що містяться в ст. 405 ЦК України та житловому законодавстві.
Права власника будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право користування власника можливо лише з підстав передбачених законом.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР «Про ратифікацію Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Відповідач ОСОБА_2 не проживає в спірному жилому приміщенні з 2005 року, підстав для продовження терміну зберігання за ним права користування спірним жилим приміщенням, передбачених ст. 71 ЖК УРСР немає, в утриманні будинку, його ремонті, оплаті комунальних та інших послуг відповідач участі не приймає, що свідчить про втрату ним інтересу до спірного жилого приміщення як до свого місця проживання, тому суд вважає за необхідне захистити права позивача як власника спірного будинку та визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Водночас, у даному випадку, суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, оскільки останній просив витрати залишити за ним.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР «Про ратифікацію Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ч. 3 ст. 29, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 383 ЦК України, ст.ст. 71, 150 ЖК УРСР, ст. ст. 2, 4, 5, 9, 10, 12,13, 17, 18, 76 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
позов задоволити. Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою, за адресою АДРЕСА_1 .
Судові витрати залишити за позивачем.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду в 30-ти денний строк, з дня проголошення рішення. У даному разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач може оскаржити заочне рішення, шляхом подачі апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду в 30-ти денний строк, з дня проголошення рішення.
СуддяМосковченко Т.В.