Провадження №2/155/195/20
Справа №155/1497/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2020 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Адамчук Г.М.,

за участю секретаря судового засідання Ревуцької М.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Лемешівської сільської ради Горохівського району Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання права власності на приміщення автовагової, літера «А-1», що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Свій позов обґрунтовує тим, що 22 квітня 2013 року ним було придбано у ПАТ «Горохівський цукровий завод» приміщення автовагової, яке розташоване в АДРЕСА_1 , а також огорожу території току, що підтверджується укладеним між позивачем та ПАТ «Горохівський цукровий завод» договором купівлі-продажу. За придбане нерухоме майно ним було повністю сплачено всю необхідну суму, зокрема, 22652 (двадцять дві тисячі шістсот п`ятдесят дві) гривні 40 копійок, що підтверджується відповідною квитанцією. На основі вищевказаних договору та квитанції позивачу було передане придбане ним майно, про що складено відповідний акт приймання-передачі від 22 квітня 2013 року. Таким чином, між позивачем та ПАТ «Горохівський цукровий завод» було досягнуто усіх істотних умов договору щодо купівлі-продажу вищевказаного приміщення автовагової. Однак, після придбання вищевказаної нерухомості він не може отримати документ про право власності на придбане майно, оскільки відповідно до п.13.1. вищевказаний договір підлягав нотаріальному посвідченню, а попередній власник, тобто, ПАТ «Горохівський цукровий завод», не оформило всіх правовстановлюючих документів, необхідних для його нотаріального посвідчення і на даний час оформити ці документи неможливо, так як ПАТ «Горохівський цукровий завод» припинило свою діяльність через ліквідацію. Позивач виконав всі взяті на себе зобов`язання згідно з укладеним договором та провів повний розрахунок за придбане майно.

Позивач в даний час володіє придбаним ним приміщенням автовагової та має намір провести поточний необхідний ремонт з дотриманням усіх вимог, а також провести благоустрій навколо цього приміщення, оскільки воно знаходиться в занедбаному стані, тому що він не мав змоги та не має на даний час користуватися ним через відсутність правовстановлюючих документів. У зв`язку з цим просить визнати за ним право власності на вищевказане нерухоме майно.

Позивач, ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву в якій просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.

Представник відповідача, Лемешівської сільської ради Горохівського району Волинської області, в судове засідання не з`явився, однак в своїй заяві до суду позов визнав повністю, не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на нерухоме майно. Справу просить слухати у його відсутність.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права або інтересу і суд може захистити порушене право способом передбаченим договором або законом.

Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.207 ЦК України зазначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах та підписаний сторонами.

В ст.638 ЦК України зазначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст.220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», роз`яснено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. При розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК.

Договором купівлі-продажу від 22 квітня 2013 року стверджується, що позивач, ОСОБА_1 , придбав у Публічного акціонерного товариства «Горохівський цукровий завод» приміщення автовагової, загальною площею 133,99 кв.м., позначену на плані літерою «А-1», та огорожу території току, загальною площею 392,4 кв.м., які знаходяться в АДРЕСА_1 . За домовленістю сторін вартість придбаного майна становить 22652 (двадцять дві тисячі шістсот п`ятдесят два) гривні 40 (сорок) копійок.

Згідно з п.1.4. даного договору право власності на будівлі переходить до Покупця з моменту підписання цього Договору та акту приймання-передачі (видаткової накладної).

А відповідно до п.2.1. Договору, Покупець зобов`язаний провести розрахунок протягом одного календарного дня з моменту підписання даного договору купівлі-продажу.

Відповідно до п.13.1 договору купівлі-продажу від 22 квітня 2013 року, цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань та підлягає нотаріальному посвідченню та реєстрації.

На виконання своїх зобов`язань згідно з умовами договору купівлі-продажу від 22 квітня 2013 року, позивач сплатив для ПАТ «Горохівський цукровий завод» 22652,40 гривні за придбане ним нерухоме майно, зокрема, приміщення автовагової та огорожу території току, що підтверджується видатковою накладною №27 від 22 квітня 2013 року та квитанцією прибуткового касового ордеру №31/2 від 22 квітня 2013 року.

Актом приймання-передачі від 22 квітня 2013 року стверджується, що ПАТ «Горохівський цукровий завод» передало, а Покупець, тобто, позивач прийняв приміщення автовагової, загальною площею 133,99 кв.м., позначену на плані літерою «А-1», та огорожу території току, позначеної на плані літерою «№1» загальною площею 392,4 кв.м., які знаходяться в АДРЕСА_1 .

Відповідно до відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України, Публічне акціонерне товариство «Горохівський цукровий завод» припинило своє функціонування та діяльність з 12 січня 2016 року.

Технічною документацією на об`єкт нерухомого майна, зокрема, приміщення автовагової, яке розташоване в АДРЕСА_1 стверджується, що дане приміщення відповідає всім будівельним та технічним нормам.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, судом встановлено, що позивач придбав приміщення автовагової, однак не може отримати документ про право власності на придбане майно оскільки попередній власник приміщення, зокрема ПАТ «Горохівський цукровий завод» ухилилося від виконання умов договору купівлі-продажу та не оформило всіх необхідних правовстановлюючих документів для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу даного приміщення і на даний час оформити ці документи неможливо, оскільки ПАТ «Горохівський цукровий завод» ліквідоване та припинило свою діяльність.

Поряд з цим, відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Так як визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд таке визнання приймає і постановляє рішення про його задоволення.

Враховуючи вищевикладене, те, що представлені позивачем докази на підтвердження визнання його права власності на приміщення автовагової в контексті положень ст.ст.76-80 ЦПК України є належними, допустимими, достовірними та достатніми, суд дійшов до висновку, що позов ОСОБА_1 є підставним та підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 77, 78, 141, 206, 247, 263, 265, 268 ЦПК України, ст.41 Конституції України, ст.ст.207, 220, 317, 328, 344, 392, 638, 655 ЦК України, п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на приміщення автовагової, літера «А-1», що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

У відповідності до п.п.15.5) п.1 Розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуючий Адамчук Г.М.