Справа № 133/2945/19
Провадження № 22-ц/801/170/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Проць В. А.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 рокуСправа № 133/2945/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Голота Л.О., Денишенко Т.О.,

за участі секретаря судового засідання Кузьменка Б.І., представника СФГ «Калина» - адвоката Сича С.М., розглянувши апеляційну скаргу представника Селянського (фермерського) господарства «Калина» - адвоката Сича Сергія Михайловича на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області про відмову у відкритті провадження від 29 листопада 2019 року у справі за позовом Селянського (фермерського) господарства «Калина» с. Сестринівка Козятинського району до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Козятинської районної державної адміністрації Вінницької області, ОСОБА_1 про визнання недійсними наказів, визнання недійсною державної реєстрації земельної ділянки та скасування рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2019 року СФГ «Калина» с. Сестринівка Козятинського району звернулось до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Козятинської районної державної адміністрації Вінницької області, ОСОБА_1 про визнання недійсними наказів, визнання недійсною державної реєстрації земельної ділянки та скасування рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 29 листопада 2019 року відмовлено у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду представник СФГ «Калина» - адвокат Сич С.М. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права просив оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким направити дану цивільну справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права власності на земельну ділянку має розглядатись як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку, тобто має приватноправовий характер, а відтак підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що зазначений спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки спір виник між юридичною особою та суб`єктами владних повноважень.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Отже, як убачається з матеріалів справи, СФГ «Калина» просить визнати недійсними накази, визнати недійсною державну реєстрацію земельної ділянки та скасувати рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тобто вимогами у цій справі є визнання протиправними і скасування рішень державного реєстратора про реєстрацію переходу права власності на об`єкти нерухомого майна, що пов`язано з порушенням права позивача на це майно іншими особами, до яких перейшло право власності на нерухоме майно.

Спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідачі, приймаючи оскаржувані рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, не мали публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняті відповідачами оскаржувані рішення про державну реєстрацію стосувались реєстрації прав інших осіб, а не позивача.

Визнання протиправними та скасування рішення щодо державної реєстрації права переходу права власності на нерухоме майно до ОСОБА_1 є захистом прав позивача на це майно від його порушення іншими особами, які набули права власності на спірне майно.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі частини першої статті 19 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що спір у справі пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншими особами, до яких перейшло право власності на це майно. Належними відповідачами у такій справі є особи, право на майно яких оспорюється та щодо яких здійснено записи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державних реєстраторів як співвідповідачів (якщо позивач вважає їх винним у порушенні прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.

Також колегія суддів вважає, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявами інших осіб, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства.

Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим. Оскарження рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно безпосередньо пов`язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо цього майна з особами, які не заперечують законності дій державного реєстратора з реєстрації за ними права на спірне майно. Такий спір має приватноправовий характер та має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17, від 7 серпня 2019 року у справі № 826/15145/16 під час розгляду спорів у подібних правовідносинах.

При цьому, як передбачено ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженні у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На підставі викладеного, ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Селянського (фермерського) господарства «Калина» - адвоката Сича Сергія Михайловича задовольнити.

Ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 29 листопада 2019 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 січня 2019 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко