Справа №278/202/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року м. Житомир

Суддя Житомирського районного суду Житомирської області Дубовік О. М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

23 січня 2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі.

ОСОБА_1 зазначила, що у 2017 році їй було подаровано земельну ділянку площею 0,60 га на території Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області з кадастровим номером :05:000:0551. У серпні 2019 року заявнику стало відомо про те, що Київською обласною філією Державного підприємства Центр Державного земельного кадастру у 2018 році було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель на території Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області загальною площею 20,3752 га з кадастровим номером :05:000:0909, яка накладалася на земельну ділянку заявника, та яка надалі була поділена на 32 земельні ділянки з кадастровими номерами :05:000:0982; :05:000:0983; :05:000:0984; :05:000:0985; :05:000:0986; :05:000:0987; :05:000:0988; :05:000:0989; :05:000:0990; :05:000:0991; :05:000:0992; :05:000:0993; :05:000:0994; :05:000:0995; :05:000:0996; :05:000:0997; :05:000:0998; :05:000:0999; :05:000:1000; :05:000:1001; :05:000:1002; :05:000:1003; :05:000:1004; :05:000:1005; :05:000:1006; :05:000:1007; :05:000:1008; :05:000:1009; :05:000:1010; :05:000:1011; :05:000:1012; :05:000:1013.

Заявник звернулася до Житомирського районного суду Житомирської області з позовною заявою до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, Київської обласної філії Державного підприємства Центр Державного земельного кадастру, фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та Міськрайонного управління у Житомирському районі та м. Житомирі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання незаконним та скасування висновку про погодження технічної документації щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення держаної власності, визнання незаконними та скасування рішення про затвердження технічної документації, скасування державної реєстрації на право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :05:000:0982; :05:000:0983; :05:000:0984; :05:000:0985; :05:000:0986; :05:000:0987; :05:000:0988; :05:000:0989; :05:000:0990; :05:000:0991; :05:000:0992; :05:000:0993; :05:000:0994; :05:000:0995; :05:000:0996; :05:000:0997; :05:000:0998; :05:000:0999; :05:000:1000; :05:000:1001; :05:000:1002; :05:000:1003; :05:000:1004; :05:000:1005; :05:000:1006; :05:000:1007; :05:000:1008; :05:000:1009; :05:000:1010; :05:000:1011; :05:000:1012; :05:000:1013 із подальшим виключенням із державного реєстру прав.

В обґрунтування необхідності забезпечення вказаного позову заявник зазначила, що станом на сьогоднішній день земельні ділянки з кадастровими номерами :05:000:0993, :05:000:0995, :05:000:1001 та :05:000:1002 плануються для передачі у приватну власність громадян; земельна ділянка з кадастровим номером :05:000:1002 вже передана особі для подальшої приватизації.

У зв`язку з наведеним заявник просить суд:

накласти арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами :05:000:0982; :05:000:0983; :05:000:0984; :05:000:0985; :05:000:0986; :05:000:0987; :05:000:0988; :05:000:0989; :05:000:0990; :05:000:0991; :05:000:0992; :05:000:0993; :05:000:0994; :05:000:0995; :05:000:0996; :05:000:0997; :05:000:0998; :05:000:0999; :05:000:1000; :05:000:1001; :05:000:1002; :05:000:1003; :05:000:1004; :05:000:1005; :05:000:1006; :05:000:1007; :05:000:1008; :05:000:1009; :05:000:1010; :05:000:1011; :05:000:1012; :05:000:1013.

заборонити усім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав та реєстраційні дії щодо вказаних спірних земельних ділянок;

заборонити Оліївській об`єднаній територіальній громаді в особі Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області передавати у власність особам земельні ділянки.

Дослідивши зазначену заяву, суд дійшов таких міркувань.

Інститут забезпечення позову - це фактично гарантія захисту прав позивача, що гарантує в майбутньому належне виконання судового рішення, оскільки забезпеченню підлягає матеріально-правова вимога до відповідача, реалізація якої без вжиття заходів із забезпечення позову може бути неможливою. Предмет забезпечення позову - виключно матеріально-правова вимога (майнового чи немайнового характеру), що утворює предмет позову, який надалі підлягає виконанню.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до п.п. 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України одними із видів забезпечення позову є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та заборона вчиняти певні дії.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Під час звернення до суду з заявою про забезпечення позову заявник зобов`язаний надати суду докази на підтвердження реально існуючої загрози невиконання та/або утруднення виконання майбутнього рішення суду, в разі задоволення позову.

Відповідно до наданого заявником висновку експерта 194/01-2020 за результатами проведення земельно-техніного дослідження земельні ділянки з кадастровими номерами :05:000:0993, :05:000:0995, :05:000:1001 та :05:000:1002 дійсно накладаються на земельну ділянку, з кадастровим номером :05:000:0551, яка була подарована заявнику.

Однак, матеріали справи не містять відомостей (відповідних доказів) про те, кому саме ці земельні ділянки належать, що позбавляє суд можливості встановити чи дійсно саме між цими сторонами виник спір.

З огляду на наведене, дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, здійснюючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, суд дійшов висновку, що заявником не надано жодних доказів, які б надали змогу пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість утруднення виконання судового рішення не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Забезпечення позову має бути спрямоване перш за все проти несумлінних дій відповідача або відповідачів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для застосування заходів забезпечення позову, у зв`язку з чим вважає за потрібне відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 13, 81, 149-153 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у забезпеченні позову.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в разі пропуску строку з поважних причин. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. М. Дубовік