Справа № 317/161/19
№/п 2/317/25/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року

Запорізький районний суд Запорізької області у складі :

головуючого судді - Ачкасова О.М.

при секретарі - Чудопал К.С.,

представника позивачки - адвоката Литвинець Ю.В.,

представника відповідача - Василенко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України про визнання протиправним, скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України про визнання протиправним, скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді, посилаючись на те, що позивачка з 19.04.2016 р. по 14.12.2018 р. працювала в Інституті олійних культур Національної академії аграрних наук України на посаді молодшого наукового співробітника сектору імунітету та захисту рослин відділу селекції. Відповідачем 14.12.2018 р. було видано наказ №03-05/102к про звільнення позивачки з посади «у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок змін істотних умов праці п.6 ст.36 КЗпП України». Позивачка вважає, що її було звільнено без законних підстав, оскільки фактично організація виробництва і праці не змінювались, вона не повідомляла відповідача про те, що відмовляється від продовження роботи внаслідок змін істотних умов праці, про конкретні зміни власником (уповноваженим ним органом) істотних умов праці відповідач позивачку не повідомляв. Крім того, з будь-якими розпорядчими документами що стосуються змін в організації виробництва і праці та/або зміни істотних умов праці, та які б були видані в порядку, визначеному законодавством України, з дотриманням статуту відповідача, погоджені ним з профспілкою позивачку не ознайомлювали. Тому позивачка просила суд визнати протиправними та скасувати наказ Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України від 14.12.2018 р. №03-05/102к в частині звільнення її з посади молодшого наукового співробітника сектору імунітету та захисту рослин відділу селекції, поновити позивачку на посаді молодшого наукового співробітника сектору імунітету та захисту рослин відділу селекції Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України, стягнути на користь позивачки з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 3361,86 грн., допустити негайне виконання рішення суду в частині її поновлення на посаді та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнути моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. У зв`язку з вищевикладеним, позивачка була вимушена звернутися до суду з позовом.

У судове засідання позивачка не з`явилася, її представник адвокат Литвинець Ю.В., позов позивачки підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити, надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у позові. Крім того, пояснив, що відповідач не надав доказів запровадження змін в організації виробництва і праці. Зокрема, зазначив, що відповідачем не доведено зміни істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, які б були викликані змінами в організації виробництва і праці. Зазначив, що станом на 09.10.2018 р.,сектор імунітету та захисту рослин відділу селекції було виведено із штатного розпису, тобто в штатному розписі його не існувало.Зазначив, що зміна істотних умов праці відбувається за тією самою посадою, у тій самій установі, де працівник працював до такої зміни. Пропозиція обійняти інші посади не є зміною істотних умов праці.

У судовому засіданні представник відповідача Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України Василенко Л.О., заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позов. Зокрема зазначила, що позивачка подала заяву саме про звільнення, посилалась на ст.116 КЗпП України, просила виплатити всі суми. Зазначила, що тиску на позивачку не було. Зазначила, що позивачка була повідомлена вчасно, за 2 місяці. Крім того, зазначила, що позивачкою не надано доказів на підтвердження моральної шкоди. Просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши усі докази у сукупності, суд вважає, що позов є необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії трудової книжки, ОСОБА_1 працювала в Інституті олійних культур Національної академії аграрних наук України з 21 серпня 2006 року по 14.12.2018 року.

З 19.04.2016 р. по 14.12.2018 р. займала посаду молодшого наукового співробітника сектору імунітету та захисту рослин відділу селекції Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України (наказ №03-05/13к від 19.02.2016 р.), та була звільнена із займаної посади у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці, п.6 ст.36 КЗпП України (наказ №03-05/102к від 14.12.2018 р.), що підтверджується записом у трудовій книжці позивачки та довідкою №660 від 22.12.2018 р., виданою Інститутом олійних культур Національної академії аграрних наук України.

20 лютого 2019 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти позовних вимог та просив суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, обґрунтовуючи доводи наступним.

В червні 2018 року Національною академією аграрних наук України було здійснено комплексну перевірку наукової та фінансово-господарської діяльності Інституту олійних культур НААН України за період з 2013 по 2017 роки, за результатами якої було вказано, що структура штатного розкладу інституту потребує подальшого удосконалення та приведення його у відповідність до нормативів законів України та постанов Президії НААН.

Завідувачем відділу селекції, ОСОБА_2 31 серпня 2018 року було подано службову записку з зазначенням того, що під його керуванням знаходяться підрозділи, які мають керівників без наукового ступеня і не містять співробітників, які мають ступінь та надав пропозиції оптимізації структури свого відділу.

Вказане питання було розглянуто Вченою Радою інституту та протоколом № 15 від 26 вересня 2018 року було прийнято рішення щодо оптимізації відповідних структурних підрозділів. При цьому, було запропоновано перевести співробітників сектору імунітету та захисту рослин відділу селекції в лабораторію селекції міжлінійних гібридів соняшника зі збереженням наукових тематик.

28 серпня 2018 року відповідачем було створено комісію з питань удосконалення та оптимізації структури і штатного розпису інституту (наказ № 01-03/20/1).

На виконання прийнятого Вченою Радою зазначеного вище рішення, відповідачем 04 жовтня 2018 року було видано наказ № 03-05/83к, яким прийняте рішення про розформування сектору імунітету та захисту рослин з 17 грудня 2018 року та переведення ОСОБА_1 , молодшого наукового співробітника сектору імунітету та захисту рослин, за її згодою, на посаду молодшого наукового співробітника лабораторії селекції міжлінійних гібридів соняшника з 17 грудня 2018 року.

ОСОБА_1 , була ознайомлена з наказом від 08.10.2018 р. №03-05/83к «Про оптимізацію штатної структури Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України», про що позивачкою 08.10.2018 р. поставлено підпис про ознайомлення з наказом.

В цей же день, 08 жовтня 2018 року позивачці ОСОБА_1 , було вручене повідомлення про переведення на іншу посаду, яким, з-поміж іншого, їй роз`яснено наслідки незгоди з переведенням та запропоновано подати до відділу кадрів інституту відповідну заяву щодо прийняття чи неприйняття пропозиції з переведення.

14 грудня 2018 року позивачкою ОСОБА_1 , було подано заяву, в якій вона просила звільнити її з займаної посади з 14.12.2018 року за п. 6 ст. 36 КЗпП України. Заява зареєстрована в відділі кадрів.

На підставі поданої позивачкою заяви відповідачем було видано оскаржуваний наказ № 03-05/102к. З позивачкою проведено повний розрахунок та виплачено їй вихідну допомогу в розмірі одного місячного заробітку.

При цьому відповідач зазначає, що позивачка ОСОБА_1 в день звільнення відмовилась від отримання трудової книжки, про що був складений акт працівниками Інституту олійних культур НААН України 14.12.2018 р. Трудова книжка була видана їй 19.12.2018 року.

Крім того, Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області було проведено інспекційне відвідування Інституту олійних культур НААН України, за результатами якого складено Акт № ЗП78/650/АВ від 14.01.2019 року, відповідно до якого встановлено відсутність порушень з боку відповідача при звільненні ОСОБА_1 .

Таким чином, відповідачем, у повній відповідності до вимог законодавства, було здійснено зміну істотних умов праці ОСОБА_1 в зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці.

Крім того, твердження позивачки, які викладені в позовній заяві, щодо здійснення на неї тиску з боку директора інституту, не підтверджуються жодними доказами та є надуманими.

На підставі викладеного, представник відповідача просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

У судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_3 , яка зазначила, що її звільнили з посади завідуючої сектором імунітету та захисту рослин Інституту олійних культур НААН України 14.12.2018 року, але поновили на посаді за рішенням Запорізького районного суду Запорізької області. 04.10.2018 р. наприкінці робочого часу їм надали наказ про оптимізацію сектору, що їх переводять у лабораторію селекції соняшника. На питання працівників адміністрація не відповіла. ОСОБА_1 та їм всім запропонували перейти працювати у лабораторію. ОСОБА_1 запропонували не рівноцінну посаду. Вони працювали в секторі патології. Умови праці їм не роз`яснювали. Вони усі бажали працювати і не бажали звільнятися. Вони писали листи, а їх розцінили як заяви про звільнення. На запитання представника відповідача, ОСОБА_3 зазначила, що у ОСОБА_1 з керівництвом, з боку директора, були неприязні стосунки, до неї були претензії, що вона не перебуває на робочому місці. На запитання суду ОСОБА_3 , пояснила, що ОСОБА_1 писала заяву, з нею розрахувалися 18.12.2018 р. та сплатили компенсацію за затримку розрахунку при звільненні.

У судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_4 , яка зазначила, що ОСОБА_1 її колега. ОСОБА_4 , пояснила, що працювала в Інституту олійних культур НААН України старшим науковим співробітником сектору імунітету та захисту рослин, з нею працювала ОСОБА_1 на посаді молодшого наукового співробітника. 04.10.2018 р. о 16.00 год. їм у сектор принесли наказ про їх переведення до лабораторії селекції соняшнику. Копію наказу їм не надали та нічого не роз`яснили. Вони наказ підписали, ознайомились з ним, продовжили працювати. Пройшло 2 місяці, у грудні (14.12.2018 р.) працівників всього сектору звільнили, в тому числі і ОСОБА_1 . Трудову книжку їм вручили у вівторок-середу, а звільнили у п`ятницю. Розрахувались наступного тижня (18.12.2018 -19.12.2018 р.). На запитання суду пояснила, що заяви вони писали 14.12.2018 р., але думали що їх не звільнять. Вони відмовились від переведення до лабораторії селекції соняшника. Вони до останнього сподівались, що цього не буде, що їх не звільнять і не розформують.

Судом встановлено, що 19.12.2017 року в трудовій книжці зроблено запис, що ОСОБА_1 відповідає займаній посаді за результатами атестації, атестована строком на один рік.

Позивачкою ОСОБА_1 до матеріалів справи додано копію її трудової книжки НОМЕР_1 , з якої вбачається, що 14.12.2018 р. позивачка була звільнена із займаної посади у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці, п.6 ст.36 КЗпП України.

Згідно з постановою Президії НААН України від 18 червня 2014 року «Про Кваліфікаційні вимоги до посад керівних, наукових працівників та фахівців наукових підрозділів наукових установ НААН та Кваліфікаційні характеристики посад керівних та наукових працівників наукових установ НААН», копія якої долучена представником відповідача до справи, однією з кваліфікаційних вимог до молодшого наукового співробітника сектору, що входить до складу структурних підрозділів інституту, є наявність у нього наукового ступеня кандидата наук та наявність наукових праць.

Представником відповідача до матеріалів справи додано також копію службової записки завідуючого відділом селекції (до якого входить сектор імунітету та захисту рослин, молодшим науковим співробітником якого була позивачка ОСОБА_1 ) від 31 серпня 2018 року, відповідно до якої пропонується «упразднити» сектор імунітету та захисту рослин, а його співробітників за науковими тематиками перевести до лабораторії селекції міжлінійних гібридів соняшника. Серед підстав для цього завідуючий відділом селекції зазначає недостатність коштів для забезпечення витрат на даний підрозділ та відсутність у керівника вказаного підрозділу наукового ступеня.

Відповідно до витягу з протоколу № 15 засідання вченої ради Інституту олійних культур від 26 вересня 2018 року, Вченою Радою на підставі наведеної вище службової записки було запропоновано перевести співробітників сектору імунітету та захисту рослин до лабораторії селекції міжлінійних гібридів соняшника.

На підставі наведених вище документів директором Інституту олійних культур НААН України 04 жовтня 2018 року було видано наказ № 03-05/83к «Про оптимізацію штатної структури Інституту олійних культур Національної академії олійних культур України», копія якого долучена до матеріалів справи, з яким ознайомилась ОСОБА_1 08.10.2018 року.

В пункті першому зазначеного наказу прийняте рішення про розформування сектору імунітету та захисту рослин з 17 грудня 2018 року, а пунктом четвертим визначено перевести ОСОБА_1 , молодшого наукового співробітника сектору імунітету та захисту рослин, за її згодою, на посаду молодшого наукового співробітника лабораторії селекції міжлінійних гібридів соняшника з 17 грудня 2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи, передумовою звільнення з займаної посади позивачки ОСОБА_1 , була перевірка, проведена НААН України в інституті відповідача, копія витягу з акту якої надана відповідачем суду разом з відзивом на позовну заяву.

В п. 1 зазначеного акту вказано на потребу в подальшому удосконаленні структури штатного розпису і приведення його у відповідність до нормативів Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність».

Аналізуючи вказані вище документи, надані відповідачем, суд констатує, що в інституті відповідача відбулись зміни в організації виробництва і праці, які полягали у виключенні зі структури штатного розпису сектору імунітету та захисту рослин, а працівники переводилися до іншого, більш крупного підрозділу.

Слід зазначити, що трудове законодавство України не містить такого терміну, як «оптимізація».

08.10.2018 року позивачці ОСОБА_1 , було вручене повідомлення про переведення на іншу посаду, та роз`яснено наслідки незгоди з переведенням та запропоновано подати до відділу кадрів інституту відповідну заяву щодо прийняття чи неприйняття пропозиції з переведення.

14.12.2018 року позивачкою ОСОБА_1 подано заяву, в якій вона просила звільнити її з займаної посади з 14.12.2018 року за п. 6 ст. 36 КЗпП України та провести всі розрахунки згідно положень ст. 116 КЗпП.

14.12.2018 р. ОСОБА_1 звільнена з займаної посади, у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до копії наказу № 03-05/102к від 14.12.2018 року, ОСОБА_5 , молодшого наукового співробітника сектору імунітету та захисту рослин відділу селекції звільнено з займаної посади з 14.12.2018 р. у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці за п. 6 ст. 36 КЗпП України на підставі її заяви.

Відповідачем до матеріалів справи додано копію зазначеної вище заяви ОСОБА_5 від 14.12.2018 року, в якій вона просила директора інституту звільнити її з займаної посади молодшого наукового співробітника сектору імунітету та захисту рослин з 14.12.2018 року за п. 6 ст. 36 КЗпП України в зв`язку з тим, що їй не було надано право вибору вільних вакансій.

Оцінюючи зазначені вище заяву ОСОБА_5 та виданий на її підставі оскаржуваний наказ про її звільнення, суд враховує наступне.

Наявність змін в організації виробництва підтверджуються наказом від 04.10.2018 р. №03-05/83к «Про оптимізацію штатної структури Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України», згідно з яким прийнято рішення розформувати сектор імунітету та захисту рослин з 17 грудня 2018р. та перевести ОСОБА_5 , молодшого наукового співробітника сектору імунітету та захисту рослин, за її згодою, на посаду молодшого наукового співробітника лабораторії селекції міжлінійних гібридів соняшника з 17.12.2018 року.

Позивачкою наразі не подавався позов до відповідача про визнання протиправним та скасування наказу від 04.10.2018 р. №03-05/83к «Про оптимізацію штатної структури Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України».

В своєму позові про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, позивачка фактично оскаржує прийняті колегіальним органом Вченою Радою інституту рішення та рішення про оптимізацію роботи інституту шляхом оптимізації штатної структури.

ОСОБА_5 в позові, вказуючи про незаконність її звільнення відповідачем, зазначає, що «фактично організація виробництва і праці не змінювались; позивачка не повідомляла відповідача про те, що відмовляється від продовження роботи внаслідок змін істотних умов праці; про конкретні зміни власником (уповноваженим ним органом) істотних умов праці відповідач позивачку не повідомляв. Крім того,з будь-якими розпорядчими документами, що стосуються змін в організації виробництва і праці та/або зміни істотних умов праці, та які б були видані в порядку, визначеному законодавством України, з дотриманням Статуту відповідача, погоджені ним з профспілкою (ч. 6 ст. 21 Закону України «Про професійні спілки та гарантії їх діяльності») позивачку не ознайомлювали».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" припинення трудового договору за п.6 ст.36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці(раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки,впровадженням передових методів, технологій тощо). Важливо зазначити, що вказаний перелік змін в організації виробництва не є вичерпним.

Пунктом 31 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів", передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших - допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці.

Відповідачем надано копію наказу від 04.10.2018 р. №03-05/83к «Про оптимізацію штатної структури Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України», з яким позивачка була ознайомлена, про що нею 04 жовтня 2018 року поставлено підпис про ознайомлення з наказом.

З урахуванням викладеного вбачається, що зміна істотних умов праці, про яку позивачка була повідомлена за два місяці та від продовження роботи в яких вона відмовилася, відбулася за безспірної її наявності. Позивачкою за доводами позовної заяви не доведено того, що вона належним чином не була попереджена про зміну істотних умов праці.

Згідно частини третьої статті 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Таким чином, запровадження змін в організації виробництва і умов праці є винятковим правом роботодавця, який може самостійно визначати найбільш вигідні умови здійснення його господарської діяльності. При цьому, працівник має право погодитись або відмовитися від запропонованих змін в організації виробництва та змін істотних умов його праці.

Крім того, 14 грудня 2018 року позивачка надала на ім`я директора ІОК НААН заяву, в якій зазначено, що: «Керівництвом ІОК НААН 04.10.2018 року був виданий наказ про оптимізацію штатної структури «сектор імунітету та захисту рослин» (наказ №03-05/83 к від 04.10.2018 р.). У зв`язку з тим, що мені не надали права вибору вільних вакансій, прошу звільнити мене із займаної посади молодшого наукового співробітника сектору імунітету та захисту рослин 14.12.2018 р. за ст.36 п. 6 КЗпП України з урахуванням всіх вимог ст. 47 КЗпП, відповідно до Інструкції п. 58. Також прошу провести всі розрахунки згідно положень ст.116 КЗпП України, а саме: - виплатити грошову компенсацію за дні невикористаної щорічної відпустки; - виплатити заробітну плату за відпрацьований час; виплатити вихідну допомогу у розмірі не менш, ніж середньомісячний заробіток згідно ст. 44 КЗпП України…»

За змістом статті 43 Конституції України та статті 2 КЗпП України, право громадянина на працю є правом на таку працю, яку він вільно вибирає, чи на таку працю, на яку він вільно погоджується, а використання примусової праці забороняється.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Зокрема, Постановою Запорізького апеляційного суду у справі №317/183/19 від 25.11.2020 року було залишено без змін рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 21.07.2020 р. по справі №317/183/19 у аналогічній справі за позовом ОСОБА_6 до Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України про визнання протиправним, скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді, судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що зміна істотних умов праці, про яку позивач була повідомлена за два місяці та від продовження роботи в яких вона відмовилася, відбулася за безспірної її наявності, тому звільнення ОСОБА_6 , яка займала аналогічну посаду - молодшого наукового співробітника сектору імунітету та захисту рослин та яку після розформування сектору імунітету та захисту рослин з 17.12.2018 р. було б переведено за її згодою на посаду молодшого наукового співробітника лабораторії селекції міжлінійних гібридів соняшника. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_6 , подала саме заяву про звільнення, в заяві посилалась на наказ від 04.10.2018 р. №03-05/83к. Колегія суддів дійшла висновку про те, що звільнення ОСОБА_6 , відбулося з дотриманням норм трудового законодавства, оскільки вона відмовилась від продовження роботи у звязку із зміною істотних умов праці, а тому наказ №03-05/102к від 14.12.2018 року є законним.

Суд вважає, що позивачкою була подана саме заява про звільнення, в заяві ОСОБА_5 послалась на наказ від 04.10.2018 р. №03-05/83к, чітко вказавши його номер та дату, а також зазначила, перелік виплат, які їй підлягають та які відповідно до ст. 116 КЗпП України здійснюються саме при звільненні працівника, що є підтвердженням того, що ОСОБА_5 , написавши вказану заяву, мала на меті саме припинити свої трудові відносини з відповідачем. Саме тому, суд не приймає зауваження представника позивачки, що нею не було подано заяву про звільнення. За змістом та формою подана ОСОБА_5 заява є заявою про розірвання трудових відносин з роботодавцем.

Крім того, статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про неприязне чи упереджене ставлення до неї роботодавця.

Зокрема, позивачкою не обґрунтований позов в частині стягнення з позивача моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн.

Будь-яких доказів, в тому числі наявність у позивачки в момент написання заяви чи її подачі, нервового потрясіння чи зриву, позивачкою, всупереч вимогам ч.1 ст.81 ЦПК України, не подано.

Звільнення позивачки відбулося з дотриманням норм трудового законодавства, оскільки вона відмовилася від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення поданого нею позову.

За таких підстав, наказ №03-05/102к від 14.12.2018 року є законним, вимоги про стягнення моральної шкоди, які є похідними від основних вимог, не підлягають задоволенню, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 36, 44, 47, 116 КЗпП України, ст.ст. 12, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України про визнання протиправним, скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді, - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного тексту рішення суду 17.12.2020 року.

Суддя: О.М. Ачкасов