Номер провадження: 22-ц/813/6650/20
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання права власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА.

Короткий зміст позовних вимог.

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що вона є єдиним спадкоємцем за заповітом, посвідченим 14 вересня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В. за № 59499601 у Спадковому реєстрі, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , яка за життя набула право власності на вказану квартиру в порядку приватизації та спадкування за законом.

Після смерті ОСОБА_3 вона звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гарської В.В. із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, та роз`яснила право звернутися до суду для визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Ураховуючи наведене, позивач просила позов задовольнити.

Процесуальний рух справи:

у суді першої інстанції:

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2017 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 , проте державний нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на квартиру.

у суді апеляційної інстанції:

Постановою Одеського апеляційного суду 12 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 , як особи, яка не брала участі у справі, залишено без задоволення, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2017 року без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та дотриманням норм процесуального права, відповідає фактичним обставинам справи. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків районного суду не спростовують.

у суді касаційної інстанції:

Постановою Верховного Суду від 22 січня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що, переглядаючи справу по суті та ухвалюючи постанову про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 , як особи, яка не брала участі в розгляді справи, апеляційний суд не ухвалив рішення яке б відповідало вимогам ЦПК України. Апеляційний суд встановивши, що рішенням суду першої інстанції не вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не приймала участі в розгляді справи закриває апеляційне провадження, якщо навпаки скасовує рішення суду першої інстанції лише з цих підстав та відмовляє в позові, оскільки норми ЦПК України в чинній на час постановлення оскаржуваної постанови апеляційного суду редакції не передбачали можливості залучення до участі в розгляді справи на стадії апеляційного провадження особи, яка не приймала участі в розгляді справи у суді першої інстанції.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

У судове засідання, призначене на 04 листопада 2020 року, сторони у справі не з`явились, були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

02 листопада 2020 року до Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 14 грудня 2020 року, про що зазначено у вступній частині ухвали Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині 4 статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 05 лютого 2020 року у справі №521/12093/19 (провадження №61-20975св19) дійшов наступного правового висновку: «відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В., апеляційний суд не врахував, що він звернувся до суду як особа, яка не брала участі у справі, вважаючи, що суд вирішив питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки (частина перша статті 352 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Тлумачення наведених вище норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість дійти висновку щодо вирішення, чи невирішення судом першої інстанції питань про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Тобто апеляційному суду необхідно було відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В., а у разі з`ясування, що судовим рішенням питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося, закрити апеляційне провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України».

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08 листопада 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2017 року.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З матеріалів справи вбачається, що 30 червня 1993 року ОСОБА_3 разом із чоловіком ОСОБА_5 в порядку приватизації набули право власності на квартиру АДРЕСА_1 (свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 , видане Бюро приватизації житла Одеського сталепрокатного виробничого об`єднання ім. Дзержинського на підставі рішення від 03 червня 1993 року №72, зареєстрованим в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі №13пр, під реєстровим №301).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим Першою одеською державною нотаріальною конторою 22 лютого 1996 року, реєстровий номер 9-461, ОСОБА_3 набула право власності на 1/2 зазначеної квартири в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на зазначену квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 07 квітня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В., номер запису про право власності 14061516.

14 вересня 2016 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В. №59499601 у Спадковому реєстрі, відповідно до якого вона заповідала все своє майно на користь ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла (свідоцтво про смерть від 08 лютого 2017 року серії НОМЕР_2 ).

13 лютого 2017 року за заявою позивача про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В. заведено спадкову справу №5-2017.

Згідно з витребуваною судом спадковою справою №5-2017 до майна померлої ОСОБА_3 , листом за вих. №152/02-14 від 05 вересня 2017 року, нотаріус роз`яснив позивачу, що у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на зазначену вище квартиру, вона має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, оскільки видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом тільки після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на це майно.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що заповіт складений на ім`я ОСОБА_1 був скасований за заявою ОСОБА_3 №59499445 від 14.06.2009р. (а.с. 53 зворот).

Таким чином, ОСОБА_1 не є особою, права якої порушені у вказаній судовій справі.

Згідно частини 4 статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського Суду з прав людини, що законодавчо ґрунтується на нормах пункту першого Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року», згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосується тлумачення і застосування Конвенції, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, у якій зазначено, що суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частиною 1 статті 6 та статтею 13 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь якого висунутого проти нього кримінального судочинства.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», №8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У Рішенні від 16 лютого 2017 року за заявою №18986/06 у справі «Каракуця проти України», Європейський суд з прав людини констатував відсутність порушення прав заявників, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у зв`язку з тим, що заявники ОСОБА_6 та його дружина ОСОБА_7 не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи, про що, зокрема, свідчить те, що вони протягом 1 року та 8 місяців не звертались до апеляційного суду за інформацією щодо стану розгляду їх апеляційної скарги.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом звернення відповідача про перегляд заочного судового рішення, оскільки перегляд таких рішень гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовим висновком, сформульованим Конституційним Судом України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Колегія суддів вважає, що оскаржуваним судовим рішенням права ОСОБА_1 не порушуються, оскільки відсутні рішення суду, якими було б встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем майна померлою ОСОБА_3 , інших доказів свого права на спадщину ОСОБА_1 не надала до суду першої інстанції.

За таких обставин немає правових підстав вважати, що оскаржуваним заочним рішенням Приморським районного суду м. Одеси від 12 грудня 2017 року вирішувались права та обов`язки ОСОБА_1 .

У частині 1 статті 352 ЦПК України встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначеної статті та правового висновку Верховного Суду України у постанові від 03 лютого 2016 року у справі №6-885цс15, право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках. Особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують, або припиняють права або обов`язки цих осіб.

Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг.

За таких підстав, виконуючи повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що у даному випадку апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 362, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2017 року закрити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14 грудня 2020 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк