ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«15» грудня 2020 року

м. Харків

справа № 646/5626/19-ц

провадження № 22ц/818/3358/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , представниця позивача ОСОБА_2 ,

відповідачі ОСОБА_3 , представник відповідачки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2020 року в складі судді Єжова В.А.

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 09 серпня 2018 року об 11:55 годин на перехресті вулиці Греківській та провулку Ващенківському у м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «CHEVROLET NIVA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «MITSUBISHI OUTLANDER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , власницею якого є ОСОБА_3 . Внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.

За фактом дорожньо-транспортної пригоди працівниками поліції складено протокол серії БД № 225079 від 16 серпня 2018 року щодо нього та протокол серії БД № 040027 від 09 серпня 2018 року відносно ОСОБА_5

27 вересня 2018 року за його заявою експертом ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса складено висновок експертного автотехнічного дослідження № 21951, відповідно до якого в даній дорожньо-транспортної пригоді в його діях при заданих вихідних даних не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б знаходились з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. Разом з тим, в даній дорожньо-транспортної пригоді дії водія «MITSUBISHI OUTLANDER» ОСОБА_5 не відповідають вимогам пункту 16.11 Правил дорожнього руху України та вимогам дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» пункту 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху України, і, з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Зазначив, що висновок судової транспортно - трасологічної та автотехнічної експертизи № 2393/28457/28458 від 20 грудня 2018 року, складеного ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, підтверджує твердження, викладені в експертному висновку від 27 вересня 2018 року.

Постановою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2019 року провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо нього та ОСОБА_5 за статтею 124 КУпАП закрито у зв`язку зі спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності без визначення особи винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 09 серпня 2018 року.

Вказав, що згідно зі звітом № 230/10-18 про оцінку вартості відновлювального ремонту КЗТ «CHEVROLET NIVA», реєстраційний номер НОМЕР_1 внаслідок пошкодження транспортного засобу у дорожньо-транспортній пригоді від 05 жовтня 2018 року завдано матеріального збитку у розмірі 34 454,57 грн. Вартість відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу вузлів і деталей на момент проведення вищевказаного дослідження становив 74 792,84 грн.

Як вбачається з листа центру врегулювання збитків Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» вих. № 1481885 від 28 травня 2019 року йому виплачено страхове відшкодування у розмірі 15 270,16 грн.

Вважав, що збитки, різниця між сумою завданого та фактичного виплаченого страхового відшкодування має бути відшкодована винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та власником автомобіля, тобто ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Вказав, що йому також спричинено моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 100 000,00 грн.

Просив визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 09 серпня 2018 року, на перехресті вулиці Греківській та провулку Ващенківському у м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «CHEVROLET NIVA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «MITSUBISHI OUTLANDER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , власницею якого є ОСОБА_3 ; стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на його користь в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди 194 977,25 грн, з яких 94 977,25 грн - матеріальна шкода, завдана його майну, 100 000,00 грн - моральна шкода, завдана йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 09 серпня 2018 року; судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди - 5000,00 грн; у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди в сумі 94 977,25 грн, моральної шкоди в сумі 95 000,00 грн, витрат на професійну правничу допомогу в сумі 30 000,00 грн відмовлено, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 38,42 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 подали апеляційні скарги. ОСОБА_3 , ОСОБА_5 просили рішення скасувати, а ОСОБА_1 просив рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

ОСОБА_3 , ОСОБА_5 зазначили, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, не звернув увагу на те, що така сама справа № 646/442/19, за участю тих самих осіб, за тими самими обставинами, за тим самим предметом спору вже розглядається в суді, однак суд першої інстанції не зупинив провадження у даній справі. Вважали, що винуватцями дорожньо-транспортної пригоди є як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_5 , однак суд першої інстанції проігнорував це та визнав винним лише ОСОБА_5 . Так, як вбачається з висновку експерта № 7/179СЕ-20 дії водія ОСОБА_1 не відповідали вимогам Правил дорожнього руху України та перебували з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки пригода сталася внаслідок порушення вимог Правил дорожнього руху України обома водіями, їх провина обопільна. Також, вважали, що жодних підстав для стягнення моральної шкоди не має.

ОСОБА_1 зазначив, що у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, він був позбавлений можливості подати додаткові докази та надати суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому вважав, що ціна позову перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому пред`явлені вимоги не відносяться до категорії малозначних справ. Здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами є незаконним. Вказав, що збитки, різниця між сумою завданої шкоди та фактично виплаченого страхового відшкодування має бути відшкодована винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди особою та власником джерела підвищеної небезпеки. Зазначив, що в резолютивній частині рішення не відображено результат вирішення позовної вимоги про встановлення вини особи у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

14 липня 2020 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_3 , ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому вони вважали апеляційну скаргу - необґрунтованою. При цьому зазначили, що вартість матеріального збитку з врахуванням зносу в розмірі 35 454,57 грн є базовою при розрахунку збитку, і вартість відновлювального ремонту не передбачено жодною нормою законодавства та судовою практикою. Вказали, що позивач при розрахунку ціни позову не вираховує отриману ним суму страхового відшкодування та ціни на замінні деталі умисно завищено. ОСОБА_3 не є учасником події і не має нести жодної відповідальності за її наслідки.

28 вересня 2020 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , в якому він наполягав на тому, що належними доказами (експертним автотехнічним дослідженням № 21951 від 27 вересня 2018 року, висновком судової транспортної трасологічної та автотехнічної експертизи від 09 жовтня 2018 року) доведено, що винним у скоєнні дорожньо транспортної пригоди є ОСОБА_5 . Вважав, що доведено і розмір майнової шкоди, який становить з урахуванням фізичного зносу вузлів і деталей на момент проведення дослідження 74 792, 84 грн.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_5 необхідно залишити без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення суду змінити.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки ОСОБА_6 є винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, з нього підлягає стягненню тільки моральна шкода в розмірі 5000,00 грн, а вимога щодо відшкодування майнової шкоди не обгрунтовано пред`явлена до винуватця.

Проте, повністю з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 09 серпня 2018 року об 11:55 годин на перехресті вулиці Греківській та провулку Ващенківському у м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «CHEVROLET NIVA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «MITSUBISHI OUTLANDER» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_5 , власницею якого є ОСОБА_3 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

09 серпня 2018 року працівником поліції складено протокол серії БД № 040027 щодо ОСОБА_5 у зв`язку з тим, що він порушив вимоги пункту16.11 Правил дорожнього руху України (а.с.77).

16 серпня 2018 року працівником поліції складено протокол серії БД № 225079 щодо ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що порушив вимоги пункту 12.1 Правил дорожнього руху України (а.с.76).

Постановою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2019 року у справі 3 646/5865/18 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за статтею 124 КУпАП закрито, у зв`язку зі спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.81-82).

Як вбачається з висновку експертного автотехнічного дослідження № 21951 від 27 вересня 2018 року, складеного Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, в даній дорожній ситуації водій автомобіля «MITSUBISHI OUTLANDER» ОСОБА_5 повинен був діяти у відповідності з вимогами пункту 16.11 Правил дорожнього руху України і вимогам дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» пункту 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній пригоді технічна можливість запобігти зіткненню для водія автомобіля «MITSUBISHI OUTLANDER» ОСОБА_5 визначалась виконанням ним вимог пункту 16.11 Правил дорожнього руху України і вимогам дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» пункту 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було перешкод технічного характеру. В даній дорожньо-транспортній пригоді дії водія автомобіля «MITSUBISHI OUTLANDER» ОСОБА_5 не відповідали вимогам пункту16.11 Правил дорожнього руху України і вимогам дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» пункту 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху України, і, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. В даній дорожньо-транспортній пригоді водій автомобіля «CHEVROLET NIVA» ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України. Зупинковий шлях автомобіля «CHEVROLET NIVA» в умовах місця пригоди при швидкості руху Va=50 км/год становить 32 м. В даній дорожньо-транспортній пригоді при заданих в заяві про призначення дослідження вихідних даних водій автомобіля «CHEVROLET NIVA» ОСОБА_1 не мав технічної можливості уникнути зіткнення транспортних засобів шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування, тобто виконанням ним вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній пригоді в діях водія автомобіля «CHEVROLET NIVA» ОСОБА_1 при заданих в заяві про призначення дослідження вихідних даних не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди (а.с.11-16).

Із висновку судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 23932/28457/28458 по справі № 646/5865/18 (3/646/1892/2018) про адміністративне правопорушення у відношенні водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , складеного 20 грудня 2018 року Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса вбачається, що на момент дорожньо-транспортної пригоди робоча гальмова система, рульове керування, ходова частина автомобіля «CHEVROLET NIVA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходилися в працездатному стані.

З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку питання, чи є дорожньо-транспортна пригода наслідком технічної несправності автомобіля «CHEVROLET NIVA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , позбавлене логічного сенсу і експертом дане питання не вирішувалося.

З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку вирішити питання, яка була швидкість автомобіля «CHEVROLET NIVA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в момент зіткнення та яка була швидкість автомобіля «MITSUBISHI OUTLANDER», номерний знак НОМЕР_2 , в момент зіткнення експертним шляхом неможливо.

З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку вирішити питання, яка була траєкторія руху транспортних засобів в момент настання дорожньо-транспортної пригоди експертним шляхом неможливо.

В даній дорожній ситуації водій автомобіля «MITSUBISHI OUTLANDER» ОСОБА_5 повинен був діяти у відповідності з вимогами пункту 16.11 Правил дорожнього руху України і вимогам дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» пункту 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість запобігти зіткнення для водія автомобіля «MITSUBISHI OUTLANDER» ОСОБА_5 визначалась виконанням ним вимог пункту 16.11 ПДР України і вимогам дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» пункту 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість запобігти зіткнення для водія автомобіля «MITSUBISHI OUTLANDER» ОСОБА_5 не відповідає пункту 16.11 Правил дорожнього руху України і вимогам дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» пункту 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху України, і, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «CHEVROLET NIVA» ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 12.3, 12.4, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України.

В даній дорожньо-транспортній ситуації, виходячи з методичних рекомендацій, які існують в експертній практиці, небезпека для руху водію «CHEVROLET NIVA» ОСОБА_1 виникає в момент появи в його полі зору автомобіля «MITSUBISHI OUTLANDER».

В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «CHEVROLET NIVA» ОСОБА_1 , виходячи з його пояснень про механізм розвитку дорожньо-транспортної пригоди, не мав технічної можливості уникнути зіткнення транспортних засобів шляхом виконання ним вимог пункту 12.3 ПДР України.

В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «CHEVROLET NIVA» ОСОБА_1 , виходячи з його пояснень про механізм розвитку дорожньо-транспортної пригоди, не відповідали вимогам пунктів 12.4, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України. Дані невідповідності вимогам пунктів 12.4, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, не знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди з причин, які вказані в дослідницькій частині висновку.

Зіткнення транспортних засобів відбулося внаслідок невідповідностей дій водія автомобіля «MITSUBISHI OUTLANDER» ОСОБА_5 вимогам пункту 16.11 Правил дорожнього руху України і вимогам дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» пункту 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху України.

З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку питання, яка відстань необхідна для безпечного маневру, щоб уникнути зіткнення автомобіля «CHEVROLET NIVA», номерний знак НОМЕР_1 , з автомобілем «MITSUBISHI OUTLANDER», номерний знак НОМЕР_2 , в умовах даної дорожньої обстановки позбавлене логічного сенсу і експертом не вирішувалось (а.с.17-33).

Із звіту № 230/10-18 про оцінку вартості відновлювального ремонту КТЗ «CHEVROLET NIVA», реєстраційний номер НОМЕР_1 вбачається, що внаслідок пошкодження транспортного засобу у дорожньо-транспортній пригоді, складеного 05 жовтня 2018 року суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 , вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «CHEVROLET NIVA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 35 454,57 грн: вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля «CHEVROLET NIVA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження, становить 74 792,84 грн, ринкова вартість легкового автомобіля «CHEVROLET NIVA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , до моменту дорожньо-транспортної пригоди, становив 109 872,81 грн (а.с.49-57).

Як вбачається з повідомлення з Центру врегулювання збитків Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ Україна» № 1481885 від 28 травня 2019 року розглянуто справу № UA027 відносно події, яка мала місце 09 серпня 2018 року за участю автомобіля «CHEVROLET», державний номер НОМЕР_1 , та забезпеченого транспортного засобу «MITSUBISHI», державний номер НОМЕР_2 , та повідомлено про те, що страхове відшкодування в розмірі 15 270,16 грн буде перераховано протягом 5 робочих днів з моменту прийняття рішення про виплату (а.с.74).

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 та ОСОБА_5 надали копію висновку експерта № 7/179СЕ-20 від 07 лютого 2020 року, складеного Харківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України, відповідно до якого в дорожній ситуації, що склалася, водій автомобіля «MITSUBISHI OUTLANDER» ОСОБА_5 повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України та вимог дорожнього знаку 2.1 «дати дорогу» пункту 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху України. В дорожній ситуації, що склалася, водій автомобіля «MITSUBISHI OUTLANDER» ОСОБА_5 мав технічну можливість запобігти даній дорожньо-транспортній пригоді шляхом виконання вимог пунктів 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України та вимог дорожнього знаку 2.1 «дати дорогу» пункту 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху України, і перебували з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. В дорожній ситуації, що склалася, водій автомобіля «CHEVROLET NIVA» ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 12.3 і 12.4 Правил дорожнього руху України. Зупинний шлях автомобіля «CHEVROLET NIVA» в умовах місця події дорівнює So=40,5…42,2 м. В дорожній ситуації, що склалася, водій автомобіля «CHEVROLET NIVA» ОСОБА_1 мав технічну можливість запобігти цій дорожньо-транспортній події шляхом виконання вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України. В дорожній ситуації, що склалася, дії водія автомобіля «CHEVROLET NIVA» ОСОБА_1 не відповідали вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, та з технічної точки зору перебували у причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди (а.с.178-181). Проте, цей висновок подано в порушення вимог частини 3 статті 367 ЦПК України та не приймається як доказ, оскільки його не надано та не досліджено судом першої інстанції. ОСОБА_3 , її представник та ОСОБА_5 не довели в суді апеляційної інстанції щодо неможливості подання до суду першої інстанції цього доказу з причин, що об`єктивно не залежали від них, враховуючи, що дорожньо-транспортна пригода сталася майже два року тому.

Частинами першої, другої статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Матеріали справи свідчать про те, що винним у скоєнні дорожньо- транспортної пригоди, яка сталася 09 серпня 2018 року об 11:55 годин на перехресті вулиці Греківській та провулку Ващенківському у м. Харкові є ОСОБА_5 . На підставі пункту 7 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у справі про притягнення ОСОБА_1 та ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження у справі закрито, однак, закриття провадження за такою підставою не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, оскільки не притягнення водія до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, так як вину особи в дорожньо-транспортної пригоди може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16, від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18.

Так, як вбачається з висновків експертного автотехнічного дослідження № 21951 від 27 вересня 2018 року, складеного Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 23932/28457/28458 від 20 грудня 2018 року, складеного Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, винним є ОСОБА_5 , який повинен був діяти у відповідності з вимогами пункту 16.11 Правил дорожнього руху України і вимогам дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» пункту 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху України. Технічна можливість запобігти зіткнення для нього визначалась виконанням ним вказаних вимог, для чого в нього не було перешкод технічного характеру. З технічної точки зору дії ОСОБА_5 знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Зіткнення транспортних засобів відбулося внаслідок невідповідностей дій водія автомобіля «MITSUBISHI OUTLANDER» ОСОБА_5 вимогам пункту 16.11 Правил дорожнього руху України і вимогам дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» пункту 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху України.

Визнаючи вину ОСОБА_5 доведеною належними доказами, які не спростовані ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , з чим погодилася судова колегія, суд першої інстанції правильно вказав, що цивільно-процесуальним законодавством не передбачено визнання винним особи за скоєння адміністративного правопорушення.

Доводи ОСОБА_3 , ОСОБА_5 щодо того, що винуватцями дорожньо-транспортної пригоди є як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_5 , однак суд першої інстанції проігнорував це та визнав винним лише ОСОБА_5 спростовуються висновками експертного автотехнічного дослідження № 21951 від 27 вересня 2018 року та судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 23932/28457/28458 від 20 грудня 2018 року.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 , її представник та ОСОБА_5 не спростували того, що ОСОБА_1 є винним в цій пригоді. Клопотань щодо призначення відповідних судових експертиз не заявляли.

Як було зазначено вище до апеляційного суду разом із апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_5 надали копію висновку експерта № 7/179СЕ-20 від 07 лютого 2020 року, складеного Харківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України, який колегією суддів на підставі частини 3 статті 367 ЦПК України не приймається, оскільки ними не наведено підстав неможливості подання вказаного доказу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від них. Таких підстав не заявлено і в суді апеляційної інстанції при розгляді справи.

Погоджується судова колегія з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_5 спричиненої моральної шкоди, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою відносно нього самого, членів його сім`ї або близьких родичів, у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням або ушкодженням його майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

При цьому, матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 не зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка володіє транспортним засобом, використання, зберігання, або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частина друга статті 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом статті 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - водій, який керував транспортним засобом.

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність передумов для відшкодування моральної шкоди, оскільки внаслідок пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , винуватцем якої визнано ОСОБА_5 , позивачу завдано моральні страждання, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір моральної шкоди в 5000,00 грн визначено з урахуванням характеру та обставин завдання шкоди, тривалістю вимушених змін в житті ОСОБА_1 , а також засад розумності та справедливості.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у стягненні матеріальної шкоди, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Пунктом 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика) передбачено, що вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до пункту 2.4 вказаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у договірному зобов`язанні є страховик.

Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його користь, як третьої особи, страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Частиною другої статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі, іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), який зводиться до наступного.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі, й частково відшкодувала шкоду згідно з вимог статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).

Як вбачається зі звіту № 230/10-18 про оцінку вартості відновлювального ремонту КТЗ «CHEVROLET NIVA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження транспортного засобу у дорожньо-транспортній пригоді, складеного 05 жовтня 2018 року суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 , вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля «CHEVROLET NIVA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження, становить 74 792,84 грн.

Матеріали справи свідчать про те, що страховик винної особи Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «ПЗУ Україна» виплатив ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 15 270,16 грн.

Установивши, що вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_5 , перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, колегія суддів дійшла висновку про те, що з ОСОБА_5 , як з винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням в розмірі 59 522,68 грн (74 792,84-15 270,16).

Доводи ОСОБА_3 та ОСОБА_5 щодо того, що така сама справа № 646/442/19 за участю тих самих осіб, за тими самими обставинами, за тим самим предметом спору розглядається в суді першої інстанції, тому позов необхідно залишити без розгляду судова колегія відхиляє, про що зазначено в ухвалі Харківського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року щодо залишення без задоволення клопотання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про залишення позову без розгляду. Зокрема, в ній вказано, що вимогами ЦПК України не передбачено залишення позову без розгляду на стадії апеляційного перегляду справи.

Посилання ОСОБА_1 на те, що суд першої інстанції не мав права розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами колегію суддів не приймається, оскільки дана справа є малозначною та ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, як це передбачено пунктом 5 частини 4 статті 274 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі позову, тому суд першої інстанції правомірно розглянув дану справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, він був позбавлений можливості подати додаткові докази та надати суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, колегія суддів також не приймає, виходячи з наступного.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Матеріали справи свідчать про те, що документального підтвердження витрат на правову допомогу ОСОБА_1 не надано, тому ці вимоги задоволенню не підлягають, про що правильно зазначив суд першої інстанції в своєму рішенні.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 звертався до суду в порядку частини 8 статті141 ЦПК України.

Таким чином, враховуючи, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права в частині стягнення майнової шкоди, в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з частковим задоволенням позову в розмірі 59 522,68 грн з підстав, зазначених вище. В іншій частині рішення суду є законним, тому підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не вбачається, оскільки їх доводи не підтверджені належними доказами та не спростовують докази, на яких базується судове рішення.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат не вирішувалось.

Так як апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а позовні вимоги задоволено на 33,09%, судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 645,18 грн та судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1349,17 грн, а всього 1994,35 грн, підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2020 року змінити, скасувавши його в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення майнової шкоди та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 59 522,68 грн відшкодування в рахунок майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 1994,35 грн судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 16 грудня 2020 року.