Житомирський апеляційний суд
Категорія 26 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №295/15180/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Богунського районного суду м. Житомира, ухвалене 23 вересня 2019 року суддею Перекупкою І.Г. у м. Житомирі, повний текст рішення складено 27 вересня 2019 року,

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) звернулося до суду із позовом у якому, посилаючись на невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору № ZRH0GF00612935 від 12.07.2005, просило стягнути з останнього частину заборгованості за цим кредитним договором станом на 14.11.2016, а саме тіло кредиту в сумі 13 348,99 дол. США, що еквівалентно 342 134,61 грн.

Рішенням цього суду від 23 вересня 2019 року з урахуванням ухвали від 23 вересня 2019 року про виправлення описки, позов Банка задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банка в рахунок заборгованості за кредитним договором ZRH0GF00612935 від 12 липня 2005 року 13348,99 дол. США, що еквівалентно 342134,61 грн за курсом НБУ станом на 14 листопада 2016 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог Банку.

На думку заявника, висновок суду про задоволення позову є немотивованим та безпідставним з огляду на те, що у матеріалах справах відсутні документи, на підставі яких можна встановити розмір заборгованості за кредитом, а наявні у справі розрахунки заборгованості містять суперечливу інформацію. Крім того, вказав, що Банком не надано документи на вимогу судового експерта та суду, у зв`язку з чим експертиза у справі щодо правильності розрахунку заборгованості, не була проведена. Також зазначив, що не підписував заяву про видачу готівки та не отримував кредитних коштів через касу Банку, а сплата ним коштів на погашення кредиту не свідчить про отримання ним кредиту у розмірі, на якому наполягає позивач. ОСОБА_1 вказав, що заява про видачу готівки оформлена з порушенням вимог Закону, тому не може бути належним доказом у справі.

У своїх доводах послався на постанову Верховного Суду від 30.08.3019 у справі № 353/614/15-ц.

Також, у апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявив клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи у справі, у задоволенні якого ухвалою Житомирського апеляційного суду від 06.11.2019 відмовлено.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, представник позивача ОСОБА_2 не визнав, посилаючись на її безпідставність.

Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України обов`язком позичальника за кредитним договором є, зокрема, повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до кредитного договору №ZRH0GF00612935 від 12.07.2005 ПАТ КБ «Приватбанк» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 26 160,00 доларів США (20000 доларів США - на купівлю житла та 6160 доларів США - на сплату страхових платежів згідно договору) на строк до 11.07.2025 та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (т. 1 а.с.11-12).

Відповідач зобов`язання за кредитним договором щодо своєчасного й повного погашення кредиту належним чином не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка, відповідно до наданого Банком розрахунку, станом на 14.11.2016 року складає 17 905,00 дол. США, що еквівалентно 458 905,15 грн., з них: заборгованість за кредитом - 13 348,99 дол. США, що еквівалентно 342 134,61 грн.; заборгованість за відсотками - 2 549,08 дол. США, що еквівалентно 65 332,92 грн.; заборгованість за комісією - 648,00 дол. США, що еквівалентно 16 608,24 грн.; пеня - 1 358,93 дол. США, що еквівалентно 34 829,38 грн (т. 1 а.с.4-9).

Враховуючи встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову Банку про стягнення з боржника тіла кредиту у межах заявлених позовних вимог.

Такий висновок суду є правильним, відповідає встановленим ним обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неотримання ним кредитних коштів, спростовуються наявною у матеріалах справи копією заяви про видачу готівки на суму 20000 доларів США від 12.07.2005 (а.с. 203 т.1) та випискою по рахунку (т. 1 а.с. 119-129), відповідно до якої позичальник сплачував кредитні кошти та проценти за користування кредитом до 2015 року. Крім того, обставини отримання кредитних коштів не заперечувались відповідачем як у суді першої так і апеляційної інстанції. Отже, посилання ОСОБА_1 на неправильність оформлення заяви про видачу готівки та не підписання її ним з огляду на визнання відповідачем факту отримання кредитних коштів, їх погашення та наявність у матеріалах справи інших доказів, які підтверджують таку обставину, висновків суду не спростовують. При цьому, порядок отримання кредитних коштів не має правового значення для вирішення спору. Крім того, кредитний договір у визначеному законом порядку з цих підстав відповідач не розривав та недійсним не визнавав.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди відповідача із сумою заборгованості, визначеною у наданих Банком розрахунках, та відомостями, які містяться у виписці по рахунку. Разом з тим, з огляду на неможливість проведення у справі судової економічної експертизи, будь-яких своїх розрахунків на спростування розрахунку, здійсненого Банком, ОСОБА_1 ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій не надав.

Доводи відповідача про невідповідність та суперечливість наявних у матеріалах справи розрахунків заборгованості з огляду на наявне у них збільшення тіла кредиту, є такими, що на правильність висновків суду не впливають, оскільки таке збільшення було обумовлено сплатою Банком страхових платежів за договором, що підтверджується відомостями виписки по рахунку. Так, відповідно до пункту 2.1.3 кредитного договору позичальник звернувся до банку про надання йому коштів на оплату чергових страхових платежів відповідно до Договорів страхування і доручає банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів. Пунктом 2.2.7 кредитного договору передбачено обов`язок позичальника надати банку належним чином оформлені договори страхування заставного майна (у випадку укладання договору іпотеки) і договір особистого страхування. У разі неподання позичальником банку підтверджуючого документа про сплату чергових страхових платежів по погодженим з банком договорах страхування, банк сплачує страхові платежі за рахунок Кредиту. Тобто, сторонами обумовлено надання відповідачу кредиту у розмірі 6160 доларів США на оплату страхових платежів згідно пунктів 2.1.3, 2.2.7 договору. Оскільки доказів на підтвердження сплати страхових платежів згідно умов договору ОСОБА_1 суду не надав, Банк правомірно здійснював виплату таких платежів за рахунок кредиту.

Посилання відповідача на відображений у виписці по рахунку платіж, здійснений на погашення тіла кредиту 01.03.2007 у сумі 19 642,38 доларів США, є безпідставним та не вказує на погашення боргу позичальником. Як пояснив представник Банку таке відображення по рахунку було обумовлено продажем (відступленням) прав вимоги за кредитним договором згідно укладеного 19.02.2007 між Банком та «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» правочину (т. 1 а.с.139-168). Крім того, відповідач належних доказів про внесення ним платежу на вказану суму в рахунок погашення боргу, суду не надав.

ОСОБА_1 не доведено ухилення Банку від подання експертам необхідних матеріалів, а тому посилання останнього на положення ст. 109 ЦПК України є безпідставними. Крім того, відповідач також не надав усіх первинних документів про погашення ним заборгованості, які мав зберігати, зважаючи на не закінчення строку дії кредитного договору, та не спростував неправильність наданого Банком розрахунку і даних, які містяться у виписці по рахунку (інформація з автоматизованої банківської системи), яка є належним доказом факту укладення і виконання кредитного договору.

Висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 30.08.3019 у справі №353/614/15-ц, на яку посилається ОСОБА_1 , не мають преюдиційного значення для вирішення даної справи, оскільки вони стосуються інших сторін та інших обставин, які були встановлені при розгляді даної справи.

Судом першої інстанції не вирішено питання про судові витрати, проте таке питання може бути вирішено ним в порядку ст. 270 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 вересня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 23 січня 2020 року.