ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1519/20 Справа № 171/1152/19 Суддя у 1-й інстанції - Хоруженко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 171/1152/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Чубіна А.В.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2019 року, яке постановлено суддею Хоруженко Н.В. у м. Апостолове Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного тексту рішення в матеріалах справи відсутні, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2019 рокуОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебував у шлюбі з відповідачем, який рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 17.01.2017 року було розірвано.

Від спільного шлюбу позивач та відповідач мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На теперішній час позивач проживає окремо від відповідача. Син постійно проживає з відповідачем. Після того, як сторони розлучилися, відповідач усілякими способами перешкоджає позивачу у спілкуванні із сином. Проявляється це в тому, що останній час позивач кожного тижня телефонував відповідачу з метою домовитися про час, коли він зможе спілкуватися із сином, але у відповідь чув лише різноманітні безпідставні відмови, безглузді вимоги. При цьому жодних об`єктивних причин і мотивів відповідач не повідомляє. Останнім часом відповідач взагалі не відповідає на телефонні дзвінки. Позивач дбає про матеріальне становище своєї дитини, щомісячно сплачує аліменти на його утримання.

Позивач звернувся із заявою до органу опіки та піклування за захистом своїх сімейних прав та інтересів та згідно висновку районного органу опіки та піклування Апостолівської райдержадміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини від 10.05.2019 року, визнано доцільним такий порядок участі батькові ОСОБА_1 у спілкуванні з сином: з 10-00 години суботи до 15-00 години неділі через тиждень, за попередньою домовленістю в телефонному режимі з мамою ОСОБА_2 , за місцем проживання батька, не порушуючи режиму дня дитини. Відповідачу було заборонено чинити перешкоди батькові у спілкуванні та вихованні сина.

Однак відповідач ігнорує вищевказане рішення комісії та продовжує чинити перешкоди у спілкуванню із сином, уникає спілкування з позивачем, як за місцем своєї роботи, так і по телефону, не піднімаючи слухавку.

На підставі наведеного вище, позивач просив суд першої інстанції визначити йому спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітнього сина, шляхом надання систематичних побачень з дитиною за місцем проживання батька: з 10:00 години суботи до 15:00 години неділі, кожного другого та четвертого тижня календарного місяця, без супроводу матері та з можливістю відвідування громадських місць відпочинку; в День Народження сина: з 10:00 години до 18.00 години; на Новий Рік, Різдво та Великдень: з 12:00 години до 15:00 години, без супроводу матері та з можливістю відвідування громадських місць відпочинку; у період хвороби сина - безперешкодне відвідування сина за місцем його фактичного знаходження, проживання чи перебування на лікуванні чи реабілітації.

Крім того позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Визначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом надання систематичних побачень з дитиною за місцем проживання батька:

З 10-00 години суботи до 15-00 години неділі кожного другого та четвертого тижня календарного місяця без супроводу матері та з можливістю відвідування громадських місць відпочинку,

У День народження дитини з 10-00 до 18-00 години в присутності матері ОСОБА_2 (за бажанням),

На Новий Рік, Різдво та Великдень з 12-00 до 15-00 години в присутності матері ОСОБА_2 (за бажанням) та з можливістю відвідування громадських місць відпочинку.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. та понесені витрати на сплату правничої допомоги у розмірі 2000 грн. на загальну суму 2768,40 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі, яким визначити графік спілкування позивача з дитиною шляхом надання систематичних побачень з дитиною за місцем проживання батька з 18.00 години п`ятниці до 12.00 години неділі кожного другого та четвертого тижня, без супроводу матері та з можливістю відвідування громадських місць відпочинку; у день народження дитини з 10.00 години до 14.00 годин, за попередньою домовленістю, на Новий Ріг, Різдво та Великдень з 12.00 години до 15.00 годин за попередньою домовленістю посилаючись на те, що вона не чинить перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною та неодноразово відпускала сина разом з батьком проводити разом час.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги пояснення свідків з боку позивача, а поясненням свідків з її боку не надав належної оцінки.

Відповідач заперечує проти графіка побачення в день народження сина, на Новий Рік, Різдво та Великдень в її присутності, оскільки їй необхідно готуватися до святкування дня народження, а на новорічні свята вони часто від`їжджають на відпочинок за кордон. Крім того, судом не враховано, що відповідач працює кожен день та, крім того, несе добові чергування.

Крім того відповідач вважає безпідставним стягнення з неї на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 грн., оскільки, на її думку, стороною відповідача не доведено такі витрати, та вважає, що з неї на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 384,20 грн., оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 17.01.2017 року (а.с.6).

В період перебування сторін у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 10.12.2013 року (а.с.7).

Сторони проживають окремо, дитина проживає з матір`ю, відповідачем по справі.

Відповідно до Витягу з протоколу № 5 засідання комісії з питань захисту прав дітей від 10.05.2019 року, районний орган опіки та піклування Апостолівської райдержадміністрації прийняв рішення про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та рішенням комісії визначив спосіб участі у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: визнано доцільним такий порядок участі батькові ОСОБА_1 у спілкуванні з сином: з 10-00 години суботи до 15-00 години неділі через тиждень, за попередньою домовленістю в телефонному режимі з мамою ОСОБА_2 , за місцем проживання батька, не порушуючи режиму дня дитини (а.с.8).

Звернувшись до суду з вимогою про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, ОСОБА_1 указував на те, що відповідач свідомо ігнорує рішення виконкому, яким визначений порядок його участі у спілкуванні та вихованні сина, та продовжує чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, що позбавляє його можливості сумлінно виконувати свої батьківські обов`язки відносно дитини.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача та визначення позивачу способу участі у спілкуванні та вихованні малолітнього сина, оскільки відповідач чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною, а саме - ухиляється від виконання рішення органу опіку та піклування в частині досягнення домовленості щодо зустрічі позивача з дитиною.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача, однак не може погодитись із визначеним судом порядком участі позивача у вихованні та спілкуванні з сином в частині їх спілкування в День народження, на Новий рік, Різдво та Великдень в присутності матері ОСОБА_2 (за бажанням), з огляду на наступне.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 9 Конвенції, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. І таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Зазначена правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 731/171/17 та у Постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року у справі № 237/4742/17

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У справі «Мамчур проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив: «необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. У цьому контексті недостатньо встановити, що дитину може бути поміщено у краще середовище для її виховання. Не може також бути виправданим захід, що роз`єднує сімейні зв`язки, самим лише посиланням на ненадійний стан батьків, що може бути вирішено за допомогою менш радикальних засобів, такими як цільова матеріальна допомога та соціальна підтримка, а не шляхом розлучення сім`ї».

На думку колегії суддів, повно та всебічно встановивши фактичні обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, врахувавши інтереси дитини, її вік, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та встановив спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні з малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом побачень з дитиною за місцем проживання батька, із забезпеченням можливості відвідувати дитячі розважальні заклади, який відповідає якнайкращим інтересам дитини.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та визначення запропонованого відповідачем графіка спілкування з дитиною шляхом надання систематичних побачень з дитиною за місцем проживання батька з 18.00 години п`ятниці до 12.00 години неділі кожного другого та четвертого тижня, та з можливістю відвідування громадських місць відпочинку; у день народження дитини з 10.00 години до 14.00 годин, за попередньою домовленістю, на Новий Ріг, Різдво та Великдень з 12.00 години до 15.00 годин за попередньою домовленістю доводи апеляційної скарги відповідача про те, що відповідач не чинить перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною та неодноразово відпускала сина разом з батьком проводити разом час, оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною, а саме - ухиляється від виконання рішення органу опіку та піклування в частині досягнення домовленості щодо зустрічі позивача з дитиною.

Крім того слід зауважити, що наявність даного спору, який розглядається в судовому порядку, свідчить про те, що між сторонами у справі виник спір щодо участі у вихованні малолітньої дитини та про те, що батько дитини має намір приймати участь у вихованні дитини, однак не має такої можливості.

Наведеним вище спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги пояснення свідків з боку позивача, а поясненням свідків з її боку не надав належної оцінки.

При цьому слід зауважити, що згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, що відповідач заперечує проти графіка побачення в день народження сина, на Новий Рік, Різдво та Великдень в її присутності, оскільки їй необхідно готуватися до святкування дня народження та вона працює кожен день та, крім того, несе добові чергування, з огляду на наступне.

Колегія суддів вважає, що обов`язковим є налагодження відносин сина та батька без створення штучних перешкод, тому що відсутність виховання та спілкування з боку батька не відповідає інтересам дитини та не сприяє гармонійному розвитку особистості дитини. Батько та син повинні мати можливість спілкуватись та проводити спільний час без будь-яких штучних обмежень у вигляді присутності сторонніх осіб. В той же час, участь матері ОСОБА_2 у спілкуванні дитини з батьком є вимушеною.

У той же час, колегією суддів не встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з його сином в день його народження, на Новий Рік, Різдво та Великдень без присутності матері зашкодить йому, буде суперечити його інтересам та перешкоджатиме нормальному розвитку дитини. Матеріали справи не містять належних письмових доказів необхідності обов`язкової присутності матері під час спілкування позивача з дитиною у визначені судом першої інстанції дні та години, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне виключити з резолютивної частини рішення суду першої інстанції посилання на те, що спілкування позивача з його сином в день його народження, на Новий Рік, Різдво та Великдень має відбуватися в присутності матері ОСОБА_2 (за бажанням).

При цьому колегія суддів вважає, що посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що зустрічі позивача з сином в день народження сина, на Новий Рік, Різдво та Великдень мають проводитись за попередньою домовленістю між позивачам та відповідачем з тих підстав, що на новорічні свята вони часто від`їжджають на відпочинок за кордон не заслуговують на увагу, оскільки саме такий порядок, а саме зустрічі позивача з дитиною по домовленості позивача та відповідача, вже встановлювався комісією з питань захисту прав дітей та у сторін виникли непорозуміння щодо його виконання, тому, виходячи з інтересів дитини та з метою забезпечення її права на спілкування з обома батьками, колегія суддів вважає можливим відступити від висновку органу опіки та піклування, в частині визначення зустрічей позивача з сином в день народження сина, на Новий Рік, Різдво та Великдень за попередньою домовленістю між позивачам та відповідачем.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що встановлений судом спосіб спілкування батька з дитиною не виключає можливість зміни встановленого судом способу при зміні істотних обставин.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що відповідач вважає безпідставним стягнення з неї на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 грн., так як, на її думку, стороною відповідача не доведено такі витрати, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано суду договір про надання професійної правничої допомоги від 05.04.2019 року (а.с.9-10) та квитанцію б/н від 21.06.2019 року про надання професійної правничої допомоги та сплати суми в розмірі 9220,80 грн. (а.с.11), що в розумінні ч. 8 ст. 141 ЦПК України, є належними та допустимими доказами, які підтверджують понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу.

Також колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що з неї на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 384,20 грн., оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 768,40 грн., так як вказаний розмір ставки судового збору є мінімальним за подання позовної заяви немайнового характеру, а підставою для звернення позивача з даним позовом слугувала поведінка відповідача, яка чинила перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає зміні із виключенням з четвертого та п`ятого абзацу резолютивної частини рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2019 року тексту наступного змісту: «в присутності матері ОСОБА_2 (за бажанням)».

В іншій частині рішення суду повинно бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2019 року змінити.

Виключити з четвертого та п`ятого абзацу резолютивної частини рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2019 року текст наступного змісту: «в присутності матері ОСОБА_2 (за бажанням)».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 січня 2020 року.

Головуючий:

Судді: