Постанова

Іменем України

09 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 344/7118/19

провадження № 61-19768св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О., Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року у складі судді Фединяка В. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, посилаючись на те, що він є повнолітнім, навчається на третьому курсі денного відділення інституту економіки та менеджменту Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу, однак не має самостійного заробітку, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Відповідач є його батьком, а тому зобов`язаний забезпечити всі його витрати, пов`язані з навчанням. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти в розмірі 2 400 грн щомісячно до закінчення його навчання або до досягнення ним двадцяти трьох років.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 липня 2019 року у складі судді Домбровської Г. В. позов задоволено частково. Присуджено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісячно аліменти в розмірі 1 500 грн до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_1 двадцяти трьох років.В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що у зв`язку з навчанням в університеті ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги, яку відповідач - його батько, будучи здоровим та працездатним, має можливість надавати.Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд врахував стан здоров`я та матеріальне становище сторін, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 16 вересня 2019 року ОСОБА_2 подав засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому послався на те, що отримав копію оскаржуваного рішення лише 31 серпня 2019 року.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 31 липня 2019 року залишено без руху та надано десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, а саме - заявнику слід було навести інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, а також - сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 152,60 грн.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують дату отримання заявником копії оскаржуваного судового рішення. Інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_2 не наведено. Крім того, апеляційна скарга не оплачена судовим збором.

На виконання вимог вказаної ухвали заявник подав до апеляційного суду квитанцію про сплату судового збору, а також копію надісланого на його адресу місцевим судом поштового конверта, на якому містяться відбиток календарного штемпеля та ідентифікатор поштового відділення.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 31 липня 2019 року на підставі пункту 4 частини першої статті 358 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що згідно з відбитком календарного штемпеля на поштовому конверті заявник отримав копію оскаржуваного судового рішення 08 серпня 2019 року, а апеляційну скаргу подав 19 вересня 2019 року. Таким чином, наведені ОСОБА_2 причини пропуску строку на апеляційне оскарження є неповажними.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги.

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 подавдо Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції (для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження), посилаючись на порушення цим судом норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно послався на дату відбитку календарного штемпеля на поштовому конверті, оскільки 08 серпня 2019 року є датою подання місцевим судом письмової кореспонденції для пересилання поштою, а не датою отримання ним копії оскаржуваного судового рішення. Наведе свідчить про те, що суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження у зв`язку з неповажними причинами пропуску ним строку на апеляційне оскарження, оскільки не перевірив належним чином і не спростував його доводів щодо отримання копії оскаржуваного рішення 31 серпня 2019 року.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду 08 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

29 листопада 2019 року справа № 344/7118/19 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 липня 2019 року присуджено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісячно аліменти в розмірі 1 500 грн до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_1 двадцяти трьох років. При цьому в рішенні зазначено, що в судове засідання учасники справи не з`явилися, повний текст рішення виготовлено 06 серпня 2019 року (а. с. 67-70).

Копії рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 липня 2019 року були направлені учасникам справи листом від 07 серпня 2019 року, зокрема відповідачу - за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 71).

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутнє.

16 вересня 2019 року ОСОБА_2 подав засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу на вищевказане рішення місцевого суду разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому зазначив, що отримав копію оскаржуваного рішення 31 серпня 2019 року (а. с. 81-85).

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 31 липня 2019 року залишено без руху та надано десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, а саме - заявнику слід було навести поважні причини для поновлення строку на апеляційне оскарження, а також - сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 152,60 грн. При цьому апеляційний суд виходив з того, що заявником не надано доказів, які підтверджують дату отримання ним копії оскаржуваного судового рішення, та не наведено інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження (а. с. 89-90).

На виконання вимог вказаної ухвали апеляційного суду 07 жовтня 2019 року ОСОБА_2 подав засобами поштового зв`язку заяву про усунення недоліків, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що копію оскаржуваного рішення ним отримано 31 серпня 2019 року. До своєї заяви ОСОБА_2 долучив квитанцію про сплату судового збору, а також копії супровідного листа місцевого суду та поштового конверта, на якому містяться відбиток календарного штемпеля з датою «08.08.19» та ідентифікатор поштового відділення Івано-Франківськ-18 № 592 (а. с. 91-93, 95).

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

У пункті 1 частини другої статті 129 Конституції України однією із засад судочинства також проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

За приписами частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини першої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Статтею 354 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє в відкритті апеляційного провадження в порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що наведені заявником причини пропуску строку на апеляційне оскарження є неповажними, оскільки згідно з відбитком календарного штемпеля на поштовому конверті ОСОБА_2 отримав копію оскаржуваного судового рішення 08 серпня 2019 року, а скаргу подав лише 19 вересня 2019 року, тобто більш ніж через тридцять днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Однак, постановляючи оскаржувану ухвалу, апеляційний суд не звернув уваги на те, що дата відбитку календарного штемпеля - «08.08.19» є датою подання судом першої інстанції письмової кореспонденції для пересилання поштою, а не датою отримання заявником копії оскаржуваного судового рішення.

Разом з тим на вищевказаному конверті, крім штемпеля, також міститься штрихкодовий ідентифікатор поштового відділення Івано-Франківськ-18 № 592, за допомогою якого апеляційний суд мав можливість через офіційний сайт «Укрпошти» перевірити подальшу долю поштового відправлення, зокрема, чи було воно вручене адресату та коли.

Наведе свідчить про те, що апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження у зв`язку з неповажними причинами пропуску заявником строку на апеляційне оскарження, оскільки не перевірив належним чином і не спростував його доводів щодо дати отримання копії повного тексту оскаржуваного рішення.

За таких обставин оскаржувана ухвала не може вважатися законною та обґрунтованою.

За змістом статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовим висновком, сформульованим Конституційним Судом України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року у справі № 3-рп/2003). Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень в контексті положень частин першої та другої статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, місто Венеція, 25-26 березня 2011 року).

ЄСПЛ у справі «Воловік проти України» (рішення від 06 грудня 2007 року) зазначив, що якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду.

Апеляційний суд не врахував наведених обставин та вимог законодавства і відмовив у відкритті апеляційного провадження без належних правових підстав, що не відповідає принципу верховенства права, а також - порушив право заявника на апеляційне оскарження судового рішення як складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції.

Відповідно до частини четвертої статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

З огляду на викладене наявні підстави для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції (для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження).

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук
М. Ю. Тітов