КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Громадської організації «Центр протидії корупції» на рішення Печерського районного суду міста Києвавід 25 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Центр протидії корупції» про захист честі, гідності та ділової репутації шляхом визнання інформації недостовірною та спростування інформації (шляхом вилучення),

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Громадської організації «Центр протидії корупції» просить визнати недостовірною інформацію, що розміщена за веб-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме: твердження, що ОСОБА_1 являється національним публічним діячем; зобов`язати відповідача спростувати інформацію шляхом вилучення (видалення) всіх даних щодо ОСОБА_1 , що розміщена за веб-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, та будь-яких інших згадувань про нього з Відкритого реєстру національних публічних діячів України.

Позов обґрунтовано тим, що позивачу стало відомо, що про нього у мережі Інтернет у Відкритому реєстрі національних публічних діячів України розміщено інформацію та створено досьє національного публічного діяча, доступне за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2, зокрема, в досьє міститься наступна інформація про нього: фотографічне зображення з його обличчям; прізвище, ім`я та по-батькові; дата народження; займана посада; дата складання повноважень; інформація про особисті зв`язки з фізичними особами; інформація про доходи, нерухомість, до того ж у досьє йому надано статус національного публічного діяча. Зазначене досьє та інформація у ньому розміщені з порушенням прав людини, законодавства про захист персональних даних та містять недостовірні відомості, оскільки з 2017 р. не являється національним публічним діячем, у 2014 р. склав повноваження народного депутата України. Автором, адміністратором та власником Відкритого реєстру національних публічних діячів України виступає Громадська організація «Центр протидії корупції», у реєстрі міститься близько сорока тисяч профайлів (досьє) осіб, котрі, на думку відповідача, мають статус національних публічних діячів, а також нібито пов`язаних з ними та близьких до них осіб. Основна мета реєстру, як це декларується на відповідному веб-сайті, - надання інформації суб`єктам фінансового моніторингу, зокрема, банківським установам, про належність тих чи інших осіб до категорії національних публічних діячів. Позивач у позовній заяві зазначає, що Служба фінансового моніторингу України включила реєстр до своїх Методичних рекомендацій щодо виявлення публічних діячів та забезпечення проведення фінансового моніторингу їх фінансових операцій і в разі розміщення досьє у Відкритому реєстрі національних публічних діячів України виникають негативні для зазначених осіб юридичні наслідки, зокрема, ускладнення взаємодії з банками та іншими фінансовими установами через проходження додаткових верифікацій і процедур, банки до таких осіб застосовують посиленні заходи перевірки походження коштів і можуть відмовляти у відкритті рахунків чи ініціювати блокування рахунків. Враховуючи зазначені наслідки, питання надання статусу національного публічного діяча чітко врегульоване українським законодавством, як і питання обробки інформації про таких осіб, проте при здійсненні діяльності по веденню реєстру Громадською організацією «Центр протидії корупції» вчинено ряд неправомірних дій та порушено його права і положення чинного законодавства, зокрема, порушено право на невтручання в особисте життя, про нього поширено недостовірну інформацію, порушено законодавство про обробку персональних даних.

Рішенням Печерського районного суду міста Києвавід 25 вересня 2020 року задоволено позов ОСОБА_1 до Громадської організації «Центр протидії корупції» про захист честі, гідності та ділової репутації шляхом визнання інформації недостовірною та спростування інформації (шляхом вилучення) ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний Банк» про зобов`язання виконати вимоги. Визнано недостовірною інформацію про ОСОБА_1 , що розміщена за веб-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме: твердження, що ОСОБА_1 являється національним публічним діячем. Зобов`язано Громадську організацію «Центр протидії корупції» спростувати інформацію шляхом вилучення (видалення) всіх даних щодо ОСОБА_1 , що розміщена за веб-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, та будь-яких інших згадувань про ОСОБА_1 з Відкритого реєстру національних публічних діячів України. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із вказаними судовим рішенням Громадська організація «Центр протидії корупції» подала апеляційну скаргу, у якій просила рішення районного суду скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказує, що відповідач не видаляє на сайті інформацію про внесених до Реєстру осіб після спливу трьоїх років, а відображає досьє такої особи іншим кольором, що свідчить про можливий менший ризик такої особи для цілей фінансового моніторингу. Зазначає, що вказана інформація міститься безпосередньо в Реєстрі у розділі "Як довго після звільнення з посади публічний діяч лишається в Реєстрі?" та є відкритою для ознайомлення та копіювання. Крім того, вказує, що досьє позивача виділене сірим кольом, що вказує на перебування його в статусі публічного діяча в минулому та існування ймовірних ризиків для цілей фінансового моніторингу, які можуть бути (а можуть і не бути) враховані субєктами фінансового моніторингу в процесі здійснення ними своїх повноважень. Посилається на п. 37 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", і вважає, що відвідно до цієї статті позивач на момент розгляду справи в суді продовжує залишатись національним публічним діячем.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, і відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Також зазначив, що в апеляційній скарзі не зазначено конкретно, в чому полягають порушення суду першої інстанції. Вважає, що відповідач продовжує створювати факти та обставини справи і маніпулювати законодавчими визначеннями, інтерпритуючи їх на власний розсуд. Вказує, що недостовірна інформація полягає у твердженні, що позивач являється національним публічним діячем.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивач ОСОБА_1 , який склав повноваження народного депутата України у 2014 р., не являється національним публічним діячем з 2017 р., а також, що відповідач поширив інформацію, яка не відповідає дійсності та є недостовірною, оскільки твердження, що ОСОБА_1 являється національним публічним діячем, суперечить положенням Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», зазначену інформацію поширено серед невизначеного кола осіб, така інформація стосується безпосередньо позивача ОСОБА_1 , оскільки його ім`я, фотографічне зображення та інші відомості прямо вказуються у Відкритому реєстрі національних публічних діячів України, означена інформація створює загрозу застосування суворішої процедури перевірки при взаємодії ОСОБА_1 з суб`єктами фінансового моніторингу, котрі відповідно до чинного законодавства мають застосовуватися до визначених законом осіб, крім того, порушено право позивача на недоторканість приватного життя, порушено законодавство про обробку персональних даних, тому, вирішуючи питання про спосіб захисту порушеного права, враховує спосіб, у який було поширено інформацію, враховує позовні вимоги ОСОБА_1 , вважає поширена інформація підлягає спростуванню шляхом вилучення (видалення).

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria).

Відповідно до ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до ч. 2 ст. 63 ЗУ "Про вибори народних депутатів" (у редакції, яка діяла на час виникнення даних правовідносин) інформація, що міститься у документах, поданих до Центральної виборчої комісії для реєстрації кандидатів, є відкритою. На офіційному веб-сайті Центральної виборчої комісії оприлюднюються відомості про прізвище, власне ім`я (всі власні імена) та по батькові (за наявності), число, місяць, рік і місце народження, громадянство із зазначенням часу проживання на території України, відомості про посаду (заняття), місце роботи, партійність, місце проживання, наявність чи відсутність судимості, наявність (відсутність) заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, суб`єкт висування кожного кандидата у депутати.

Відповідно до роз`яснень, які викладені у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року за № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до ч.5 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року за № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року за № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи.

Встановлено, що позивач набув депутатських повноважень 12 грудня 2012р.,

припинив депутатські повноваження 27 листопада 2014р., що підтверджується інформацією з веб-сайту Верховної Ради України.

Позивачем вживались заходи для досудового врегулювання спору, а саме: на адресу Громадської організації «Центр протидії корупції» було направлено відповідну заяву від 26.02.2020 р., яку, вказує позивач, було проігноровано.

Встановлено, що на сайті Громадської організації «Центр протидії корупції» у Відкритому реєстрі національних публічних діячів України за веб адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 зазанчена інформація: ОСОБА_1 ; категорія національний публічний діяч; дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ; остання посада Верховна Рада Україїни, Народний депутат України VII скликання, Комуністична партія України; 27.11.2014 звільнився/склав повноваження. Кар`єра. Період 12.12.2012 - до 27.11.2014. Посада Верховна Рада України, Народний депутата України VII скликання, Комуністична партія України .(посилання).
Також встановлено, що на зазначеному сайтй біля розміщеної інформації наяна позначка(стрілка) посилання на офіційний сайт ВРУ http://itd.rada.gov.ua/mps/info/expage/5424/8 на якому розміщена інформація аналогічного змісту щодо позивача.

Суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що розміщена на сайт інформація в категорії національний публічний діяч, наведена також інформація(що розміщена нижче, за категорією) щодо періоду перебування позивача Народним депутатом україни та час складання повноважень, отже суд апеляційної інстанції приходить до висновку що інформація розміщена на сайті, що ОСОБА_1 , категорія національний публічний діяч в контексті часу перебування ним Народним депутатом України з 12.12.2012 р. до 27.11.2014р. є достовірною.

Посилання позивача щодо спростування недостовірної інформації викладеної на сайті, що ОСОБА_1 являється національний публічний діяч, суд апеляційної іенстанціїї не приймає до уваги, оскільки на за веб-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 відсутнє слово «являється», а з урахуванням зазначеного періоду з 12.12.2012 р. до 27.11.2014р., така інформація є дійсною та достовірною, не порочить честь , гідність та ділову репутацію. Крім того аналогічного змісту інформація, щодо фотографічного зображення з обличчям позивача; прізвищем, ім`ям та по-батькові; дата народження; займаної посади; дати складання повноважень; інформація про особисті зв`язки з фізичними особами; інформація про доходи, нерухомістьнаявна на офіційному сайті ВРУ, посилання на яке розміщене за веб-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовні вимоги про визнати недостовірною інформацію, що розміщена за веб-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме: твердження, що ОСОБА_1 являється національним публічним діячем є не обґрунтованими та не підлягають до задоволення.

Звертаючись до суду позивач у своїй позовній заяві зазначив, що він просить суд зобов`язати відповідача спростувати інформацію шляхом вилучення (видалення) всіх даних щодо ОСОБА_1 , що розміщена за веб-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, та будь-яких інших згадувань про нього з Відкритого реєстру національних публічних діячів України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову в частині зобов`язання відповідача спростувати інформацію шляхом вилучення (видалення) всіх даних щодо ОСОБА_1 , що розміщена за веб-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, та будь-яких інших згадувань про нього з Відкритого реєстру національних публічних діячів України, оскільки зміст позовних вимог ОСОБА_1 , викладених у прохальній частині позовної заяви, не містить жодних конкретних посилань на те, яку саме інформацію чи висловлювання, поширену у Відкритому реєстрі національних публічних діячів України слід визнати недостовірною, такою, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію позивача та потребує спростування, і такі вимоги не були уточнені позивачем в ході розгляду справи.

Відтак, провівши системний аналіз діючого законодавства України, взявши до уваги відповідну судову практику та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що в ході судового розгляду не доведено факту порушення немайнових прав позивача відповідачем, яке полягало саме в поширені інформації, яка у відповідності до вимог закону може мати статус «недостовірної», такої, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим правам позивача.

Крім того, вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку. У даній справі, підставою для звернення позивача до суду із позовом є інформація, яка розміщена відповідачем у Відкритому реєстрі національних публічних діячів України не є недостовірною інформацією, що підлягає судовому захисту шляхом її спростування, згідно з визначеним статтею 277 ЦК України порядком.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 380/951/17 (провадження № 61-31057св18).

Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що не майнові права позивача не було порушено відповідачем.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Тобто, при вирішенні даного спору, суд першої інстанції мав керуватися положеннями ст. 277, 302 ЦК України, ст. 30 ЗУ «Про інформацію».

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Щодо розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерій реальності витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи компенсувати судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (п.80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна та інші проти України» (пп.34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (п.95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

Встановлено, що відповідно до квитанції від 12 жовтня 2020 року №106 Громадською організацією «Центр протидії корупції» сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2523 грн. 00 коп. (а.с. 164).

Отже відповідно до положень ст.ст. 133-134, 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2523 грн. 00 коп..

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України від «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України від «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до ст. 19 Закону України від «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ; 8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.

Аналогічні висновки зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 листопада 2019 у справі №9901/264/19.

Судом встановлено, що відповідно до Договору про надання правничої допомоги від 21 січня 2020 року №01-1482/20 Адвокатське бюро "Олександра Литвина" і Громадська організація «Центр протидії корупції» уклали договір про надання правничої допомоги (а.с. 193-198).

Відповідно до Додаткової угоди №1 від 01 червня 2020 року до Договору №01-1482/20 про надання правничої допомоги від 21 січня 2020 року встановлено, що предметом даної угоди є надання адвокатом правової допомоги Громадській організації «Центр протидії корупції» у цивільній справі №757/14418/20-ц (а.с. 188-190).

Відповідно до Акту про надані послуги відповідно до Договору №01-1482/20 про надання правничої допомоги від 21 січня 2020 року та Додаткової угоди №1 від 01 червня 2020 року до Договору №01-1482/20 про надання правничої допомоги від 21 січня 2020 року Адковатське бюро "Олександра Литвина" надало, а Громадська організація «Центр протидії корупції» прийняла належним чином надані послуги, передбачені умовами вказаного договору та додаткової угоди, а саме:

1. Усна юридична консультація Громадської організації «Центр протидії корупції» з питань, що стосуються предмета спорку по цивільній справі №757/14418/20-ц за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Центр протидії корупції» про захист честі, гідності та ділової репутації шляхом визнання інформації недостовірною та спростування інформації (шляхом вилучення). Побудова стратегії захисту прав клієнта та тактики ведення судового процесу по справі (3 години).

2. Підготовка, оформлення та направлення клопотання про відкладення підготовчого засідання у справі від 02 червня 2020 року (2 години).

3. Підготовка, оформлення та направлення клопотання про ознайомлення з матеріалами справи від 11 червня 2020 року (2 години).

4. Ознайомлення з матеріалами справи 11 червня 2020 року (2 години).

5. Підготовка, оформлення та направлення відзиву в справі 22 червня 2020 року (10 годин).

6. Підготовка, оформлення та направлення клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконверенції з використанням власних технічних засобів 29 серпня 2020 року (1,5 години).

7. Підготовка та участь в підготовчому засіданні по справі в приміщенні Печерського районного суду міста Києва, що відбулось 26 червня 2020 року (2 години).

8. Підготовка та участь в підготовчому засіданні по справі в приміщенні Печерського районного суду міста Києва, що відбулось 29 липня 2020 року (2 години).

9. Підготовка та участь в підготовчому засіданні по справі в режимі відеоконверенції з використанням власних технічних засобів, що відбулось 03 вересня 2020 року (2 години).

10. Підготовка та участь в підготовчому засіданні по справі в приміщенні Печерського районного суду міста Києва, що відбулось 25 вересня 2020 року (2 години) (а.с. 191-192).

Відповідно до квитанції №219 від 29 вересня 2020 року Громадська організація «Центр протидії корупції» оплатила на рахунок Адвокатського бюро "Олександра Литвина" послуги правничої допомоги згідно Договору №01-1482/20 від 21 січня 2020 року (а.с. 184).

З урахуванням того, що Громадська організація «Центр протидії корупції» надала належні, допустимі, достатні та достовірні докази щодо підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, тому з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати понесені у зв`язку із наданням правничої допомоги у розмірі 36000 грн. 00 коп..

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Громадської організації «Центр протидії корупції» задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 вересня 2020 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Громадської організації «Центр протидії корупції» про захист честі, гідності та ділової репутації шляхом визнання інформації недостовірною та спростування інформації (шляхом вилучення) відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Громадської організації «Центр протидії корупції»(01010, м. Київ, вул. Омеляновича-Павленка, 4/6, офіс 905, ) судовий збір у розмірі 2523,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 36000,00 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «15» грудня 2020 року.

ГоловуючийсуддяЛ.П. Сушко
СуддіІ.В. Іванова
О.І. Сліпченко