Провадження № 22-ц/801/101/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 рокуСправа № 127/14517/15-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Копаничук С.Г.,

суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В.,

при секретарі: Богацькій О.М.

учасники справи:

заявник старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області Заводнюк Ірина Миколаївна,

боржник ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду від 23 червня 2015 року, постановлену в приміщенні зазначеного суду під головуванням судді Короля О.П., у справі за поданням старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Вінницькій області Заводнюк Ірини Миколаївни про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань, -

в с т а н о в и в :

У червні 2015 року старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області Заводнюк І.М. звернулась до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 шляхом заборони виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань. Вказала, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області перебувавало зведене виконавче провадження №36789855 по примусовому виконанню виконавчих проваджень:

№ 33214214 з виконання виконавчого листа № 1029/2010 виданого Могилів-Подільським міськрайонним судом 27.10.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Ощадбанк» заборгованості у розмірі 16658,11 грн.;

№ 33214295 з виконання виконавчого листа № 769/2010 виданого Могилів-Подільським міськрайонним судом 06.10.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Ощадбанк» заборгованості у розмірі 437296,76 грн.;

№ 33214318 з виконання виконавчого листа № 2- 94/12 виданого Могилів-Подільським міськрайонним судом 24.01.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Ощадбанк» заборгованості у розмірі 850364,75 грн.;

№ 33214332 з виконання виконавчого листа № 2-94/2012 виданого Могилів-Подільським міськрайонним судом 24.01.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Ощадбанк» судового збору у розмірі 2823 грн.;

№ 26322248 з виконання виконавчого листа № 2-959/2010 виданого Могилів-Подільським міськрайонним судом 16.11.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 42430,44 грн.;

№ 31357029 з виконання виконавчого листа № 2-611/11 виданого Могилів-Подільським міськрайонним судом 01.07.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Єднання» заборгованості у розмірі 5648,83 грн.;

№ 34357198 з виконання виконавчого листа № 2-611/11 виданого Могилів-Подільським міськрайонним судом 01.07.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Єднання» судового збору в розмірі 120 грн.;

№ 31357348 з виконання виконавчого листа № 2-611/11 виданого Могилів-Подільським міськрайонним судом 01.07.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Єднання» судового збору у розмірі 57 грн.

Зазначене зведене виконавче провадження передано з відділу державної виконавчої служби Могилів-Подільського районного управління юстиції до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області.

Посилаючись на те, що станом на 12.06.2015 року боржником не вчинено жодних дій, спрямованих на виконання судових рішень та спільний лист Міністерства юстиції України та Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27 травня 2008 року №25-32/463 №25-5347, виданого на підставі п.2 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів» від 24.03.2008 року №261/2008, заявник просив обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов`язань, покладених на нього вказаними рішеннями.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 червня 2015 року тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм процесуального права. Зазначив, що про розгляд справи суд його не повідомляв, про наявність обмеження у праві виїзду за кордон він дізнався із рішення про відмову в перетинанні державного кордону України, виданого 13 листопада 2019 року. Вказав, що державним виконавцем не доведено належними та допустимими доказами ухилення боржника від виконання покладених на нього рішеннями суду обов`язків чи того, що апелянт перешкоджає вчиненню виконавчих дій.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Державний ощадний банк України», як один з стягувачів у об`єднаному виконавчому провадженні, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу безпідставною. Зазначає, що станом на 10.01.2020 року загальна сума кредитної заборгованості по виконавчим листам становить 106935, 34 доларів США та 271697,07 грн. Останнє надходження в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 здійснено в 2016 році від реалізації заставного майна, а з моменту розстрочення виконання рішення, Боржником добровільно сплачено 5500 грн.

Згідно ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду вказаним вимогам не відповідає.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Згідно із ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України (в редакції, чинній на момент звернення до суду) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Так, п. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов`язань, але лише до моменту виконання зобов`язань, або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Пунктом 18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець має право звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язання за рішенням.

Задовольняючи подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон, суд першої інстанції виходив із того, що боржник у добровільному порядку не рішення судів не виконує та ухиляється від виконання зобов`язань за виконавчими листами.

Однак, повністю погодитись з такими висновками суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області перебувавало зведене виконавче провадження №36789855 з примусового виконання виконавчих проваджень № 33214214, № 33214295, № 33214318, № 33214332, № 26322248, № 31357029, № 34357198, № 31357348 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в загальному розмірі 1 355 398,89 грн. Державним виконавцем неодноразово вчинялись виконавчі дії в межах даного виконавчого провадження, за результатами яких встановлено, що відомості про реєстрацію за ОСОБА_1 сільськогосподарської техніки в уніфікованій базі обліку інспекції державного технічного нагляду Вінницької облдержадміністрації та відомості про реєстрацію земельних ділянок на території Вінницької області відсутні. Однак, згідно відомостей УДАІ УМВС України у Вінницькій області за боржником зареєстровано 4 транспортні засоби, на які постановою державного виконавця Відділу 18.12.2014 накладено арешт та оголошено заборону на відчуження. Також, у боржника наявні рахунки в банківських установах, на котрі накладено арешт та виставлено платіжні вимоги, які повернулись без виконання у зв`язку з відсутністю коштів на арештованих рахунках боржника.

Законом встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за сам факт наявності невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Відтак, обов`язковою умовою для прийняття рішення про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України є встановлення факту ухилення від виконання зобов`язань, покладених відповідним рішенням.

Сама по собі наявність судового рішення, яке не виконане боржником, а також вчинення державним виконавцем всіх передбачених законом заходів, без доведення факту ухилення боржника (дія або бездіяльність) від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, не може бути підставою для прийняття рішення про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

При зверненні до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань, державний виконавець не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань, а суд першої інстанції належним чином не з`ясував всі обставини справи, чи дійсно боржник мав змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робив цього без поважних причин, свідомо не виконував належні до виконання зобов`язання та ухилявся від виконання таких зобов`язань, а лише обмежився висновком про те, що у боржника існує заборгованість перед стягувачами.

Зазначення у відзиві на апеляційну скаргу АТ «Державний ощадний банк України» про те, що станом на 10.01.2020 року загальна сума кредитної заборгованості по виконавчим листам становить 106935, 34 доларів США та 271697,07 грн. не підтверджує наявність у ОСОБА_1 умислу, спрямованого на ухилення від виконання покладених на нього зобов`язань та суперечить матеріалам справи та не спростовується жодним доказом, як і твердження про те, що останнє надходження в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 здійснено в 2016 році від реалізації заставного майна.

При цьому суд першої інстанції вірно встановивши, що боржнику належить на праві спільної сумісної власності нерухоме майно не яке може бути звернуте стягнення, тобто є майно за рахунок якого можуть бути виконанні рішення судів.

Крім того, 22.01.2020 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшло клопотання начальника відділу примусового виконання рішень у Вінницькій області заступника начальника Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Калинчука С., з якого вбачається, що 30.09.2019 року державним виконавцем у зведеному виконавчому провадженні, на підставі п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», винесено постанови про повернення виконавчих документів стягувачам, копії яких направлені сторонам.

Згідно з п. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального і процесуального права при розгляді цієї справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, то ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду від 23 червня 2015 року - скасувати.

У задоволенні подання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Вінницькій області Заводнюк Ірини Миколаївни про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань, - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя : С.Г. Копаничук

Судді : С.К. Медвецький

В.В. Оніщук