Справа № 345/3128/18
Провадження № 22-ц/4808/19/20
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Пнівчук О.В., Мелінишин Г.П.

за участю секретаря Петріва Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду, ухвалене суддею Кардаш О.І. 29 травня 2019 року в м. Калуші, повний текст якого виготовлено 3 червня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Завійської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з вищенаведеним позовом до ОСОБА_2 , Завійської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області. Позовні вимоги мотивував тим, що він зареєстрований та проживає в будинку АДРЕСА_1 , який належав на праві власності його покійній бабусі - ОСОБА_3 , якою він опікувався.

17.04.1996 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким все своє майно заповіла відповідачу по справі ОСОБА_2 , яка являється його тіткою. Однак, зважаючи на те, що відповідач проживала в Житомирській області, а опіку за спадкодавцем здійснював саме позивач, ОСОБА_3 змінила спадкоємця за заповітом та 06.06.2013 року у присутності двох свідків склала новий заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу ОСОБА_1 .

У вересні 2016 у ОСОБА_3 погіршився стан здоров`я, зокрема стався ішемічний інсульт, внаслідок якого в неї були порушені функції мовлення та частково паралізоване тіло. В такому стані позивач доглядав за нею до 30.01.2018 року до дня її смерті.

04.04.2018 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак нотаріусом у видачі даного свідоцтва було відмовлено, оскільки відповідно до наявного іншого заповіту від 06.10.2016 року спадкоємцем майна є відповідач по справі ОСОБА_2 .

Зазначає, що заповіт від 06.10.2016 року, посвідчений секретарем Завійської сільської ради Калуського району є недійсним, оскільки на момент його складання спадкодавець тяжко хворіла і не могла прочитати його зміст та підписати, а свідки під час його підписання були відсутні. Вважає, що секретар сільської ради під час посвідчення заповіту порушила ЗУ «Про нотаріат», оскільки належного волевиявлення у спадкодавця не було і бути не могло у зв`язку зі станом її здоров`я.

На думку позивача підпис на вказаному заповіті не належить його бабусі, і дана обставина може бути підтверджена результатами почеркознавчої експертизи.

На підставі викладеного просить суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 , складений на користь ОСОБА_2 , посвідчений 06.10.2016 року секретарем Завійської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області ОСОБА_4, зареєстрований у реєстрі за №75.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 29 травня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Завійської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області про визнання заповіту недійсним відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, постановленим судом за неповного з`ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На його думку, заповіт від 06.10.2016 року не відповідає вимогам чинного законодавства, адже в ньому не зазначено місця його посвідчення. В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , яка являється представником відповідача Завійської сільської ради, і яка посвідчувала заповіт, пояснила суду, що заповіт нею було складено вдома у ОСОБА_3 однак у посвідчувальному написі оскаржуваного заповіту не зазначено за якою адресою він посвідчений, як і причину його посвідчення за межами сільської ради, що суперечить Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування.

Також вважає, що саме з метою приховання тієї обставини, що заповідач не могла фізично ні прочитати, ні підписати заповіт, він посвідчувався без свідків, а запис «заповіт прочитано уголос та підписано заповідачем» набрано на комп`ютері, оскільки підробити підпис із 5 букв набагато легше, ніж написати цілу фразу.

Вважає також, що наявний у справі Висновок експерта №1.1.-344/18 від 29.12.2018 року неповний, оскільки експертом не було досліджено всіх документів, які були надані в якості порівняльного матеріалу, також висновок було зроблено поверхнево, без повного та всебічного дослідження. Однак в задоволенні клопотання про виклик експерта було відмовлено.

Також при призначення експертизи судом не було поставлено перед експертом одне із запропонованих питань: «чи виконано підпис від імені покійної ОСОБА_3 у заповіті від 06.10.2016 року тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою?», та не вмотивовано в ухвалі про його відхилення, про що ним також вказувалося у клопотанні про призначення повторної експертизи.

Крім того зазначає, що ОСОБА_4 під час розгляду справи була присутньою в судовому засіданні як представник відповідача Завійської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області до початку допиту свідків, а тому не могла бути допитана в якості свідка.

Просить скасувати рішення Калуського міськрайонного суду від 29 травня 2019 року та прийняти нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подав відзив на апеляційну скаргу, вважає її безпідставною, а оскаржуване рішення суду законним та обґрунтованим. Щодо твердження апелянта про те, що в заповіті не зазначено місця посвідчення зазначає, що вказаний факт досліджувався судом і представник відповідача - секретар сільської ради ОСОБА_4 надала суду пояснення про те, що приміщення сільської ради знаходиться по АДРЕСА_2 , а помешкання ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 , тобто поряд. ОСОБА_3 , будучи при свідомості та здоровому глузді особисто висловила свою волю заповісти все своє майно доньці ОСОБА_2 06.10.2016 року після безпосереднього спілкування з заповідачем та роз`яснення їй всіх прав та правових наслідків за допомогою загальноприйнятних технічних засобів було написано заповіт від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , який вона особисто підписала, та зареєстровано в реєстрі, який заповідач теж особисто підписала. Що стосується твердження апелянта про необхідність обов`язкового посвідчення заповіту в присутності двох свідків та посилання на нібито порушення вимог законодавства, зазначає, що його посвідчено до вимог ст. 1251 ЦК України та Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими органами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 року №3306/5. Крім того, при посвідченні заповіту за допомогою загальноприйнятих технічних засобів фраза про те, що «заповіт прочитаний мною вголос та підписаний власноручно» виконується за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, власноручно ставиться лише підпис. Зокрема, аналогічний спосіб і форма були дотримані і при посвідчені заповіту на користь позивача, спосіб посвідчення якого він не ставить під сумнів. Вказує і на те, що відповідно до довідки сімейного лікаря амбулаторії загальної практики - сімейної медицини села Завій від 26.09.2018 року №39, заповідач ОСОБА_3 знаходилась на «Д» обліку у сімейного лікаря з приводу ішемічної хвороби серця, але фізичних вад, які б перешкоджали їй самостійно читати та писати, в неї не було. Також на момент огляду не було жодних ознак, які б викликали сумнів у її дієздатності. Твердження апелянта про неповноту висновку експерта та відхилення судом клопотання про виклик експерта не підтверджено жодними дослідженими судом доказами. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Калуського міськрайонного суду від 29 травня 2019 року - без змін.

Завійська сільська рада Калуського району Івано-Франківської області також подала відзив на апеляційну скаргу. Вважає її безпідставною, поданою з надуманих та меркантильних підстав. Зазначає, що повністю довіряє Висновку експерта №1.1.-344/18 від 29.12.2018 року, який здійснений експертом, який має відповідну кваліфікацію, допуск, володіє спеціальними знаннями. Заповідач була при свідомості та здоровому глузді до останніх хвилин свого життя, та з моменту посвідчення заповіту прожила ще більше 15 місяців. Стверджує, що особиста та виключна воля ОСОБА_3 - заповісти все своє майно своїй рідній доньці ОСОБА_2 , про що вона засвідчила своїм особистим підписом в заповіті та журналі реєстрації. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Калуського міськрайонного суду від 29 травня 2019 року - без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт та його представник доводи апеляційної скарги підтримали з мотивів, наведених у ній.

Представник відповідачів проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом, ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.11.1997 року серії НВ 0694529 належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 10).

17.04.1996 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким все своє майно заповіла відповідачу по справі - ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 11), однак в подальшому ОСОБА_3 змінила спадкоємця за заповітом та 17.08.2010 року склала заповіт у присутності двох свідків, яким своє майно заповіла ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 48).

06.06.2013 року ОСОБА_3 у присутності двох свідків склала новий заповіт, яким все своє майно заповіла ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 12).

06.10.2016 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений секретарем Завійської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області ОСОБА_4, згідно якого повторно заповіла своє майно ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 13).

Згідно копії Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1, а.с. 9).

04.04.2018 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Лесюка П.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті його бабусі ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 16).

Відповідно до постанови про відмову у вчинення нотаріальної дії №681/02-31 від 03.08.2018 року приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Лесюком П.В. було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав його бабусі ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що в силу вимог ЦК України заповіт, посвідчений секретарем Завійської сільської ради Калуського району 06.10.2016 року за реєстром №75 на користь ОСОБА_2 скасовує заповіт, посвідчений секретарем Завійської сільської ради Калуського району 06.06.2013 року за реєстром №114 на користь ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 8).

Судом встановлено також, що Довідками №1411 від 17.08.2018 року та №1418 від 17.08.2018 року, виданими Завійською сільською радою Калуського району Івано-Франківської області підтверджено факт того, що відповідач ОСОБА_2 не була зареєстрована, але постійно проживала за однією адресою зі спадкодавцем - ОСОБА_3 з вересня 2016 року до дня її смерті, здійснювала за нею догляд та проводила поховання за власні кошти. Позивач ОСОБА_1 з вересня 2016 року по день смерті ОСОБА_3 в її житловому будинку не проживав (т. 1, а.с. 33, 34).

Згідно Довідки №143 від 28.08.2018 року ОСОБА_3 1923 р.н. на «Д» обліку у психіатра не числилася (т. 1, а.с. 32).

Відповідно до інформації наданої КЗ «Районна лікарня Калуської районної ради» №39 від 26.09.2018 року, ОСОБА_3 була оглянута лікарем восени 2017 року на дому з проводу гострої правобічної пневмонії. За період з жовтня 2016 року по січень 2018 року знаходилась на «Д» обліку у сімейного лікаря з приводу ішемічної хвороби серця, але фізичних вад, які б перешкоджали їй самостійно читати чи писати, в неї не було. На момент огляду ОСОБА_3 жодних ознак, які б викликали сумнів у її дієздатності, не було (т. 1, а.с. 79).

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 25.10.2018 року було призначено по справі почеркознавчо-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: чи підписи від імені покійної ОСОБА_3 , які виконані в заповіті від 06.06.2013 року та заповіті від 06.10.2016 року, виконані однією і тією ж особою, чи різними особами? Чи виконано підпис від імені покійної ОСОБА_3 у заповіті від 06.10.2016 року, другому примірнику заповіту від 06.10.2016 року та в Реєстрі під №75 від 06.10.2016 року однією і тією ж особою, чи різними особами? Проведення експертизи доручено Науково-дослідному експертно-криміналістичному центру при УМВС України в Івано-Франківській області (т. 1, а.с. 106-107).

Згідно Висновку експерта №1.1.-344/18 від 29.12.2018 року, складеного на виконання даної ухвали суду експертом Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Тутецькою Н . В., підпис в графі «Підпис заповідача» у заповіті від 06.06.2013 року та підпис в графі «Підпис заповідача» у заповіті від 06.10.2016 року виконані однією особою. Підпис в графі «Підпис заповідача» у заповіті від 06.10.2016 року (1-й примірник), підпис в графі «Підпис заповідача» у заповіті від 06.10.2016 року (2-й примірник) та підпис у стовбці «Розписка про одержання нотаріально оформленого документа» навпроти запису №75 у журналі для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Завійської сільської Ради народних депутатів Калуського району 2015 рік виконані однією особою (т. 1, а.с. 126-132).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заповіт, складений на користь ОСОБА_2 06.10.2016 року, відповідає вимогам чинного законодавства та підписаний особисто ОСОБА_3 , підстав для визнання його недійсним судом не встановлено.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини .

Право на спадкування, відповідно до ст. 1223 ЦК України мають особи, визначені у заповіті.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Стаття 1251 ЦК України передбачає, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Згідно ст. 1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках.

Статтею 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Форма заповіту передбачає обов`язковість його посвідчення нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України (частина третя статті 1247 ЦК України).

Наведене викладене також у правовому висновку Верховного Суду по справі №364/839/18 (провадження №61-2611св19) від 13.01.2020 року.

У відповідності до п.п 1.1-1.4 п. 1 розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 року №3306/5, визначено правила посвідчення заповітів п осадовими особами органів місцевого самоврядування. Так, заповіти подаються посадовій особі органу місцевого самоврядування не менше ніж у двох примірниках, один з яких залишається у справах органу місцевого самоврядування. Посадові особи органів місцевого самоврядування зобов`язані роз`яснити громадянам зміст і значення поданих ними проектів заповітів і перевірити, чи відповідає їх зміст вимогам закону.

При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247, 1251 Цивільного кодексу України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування.

Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом.

Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків.

Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншим громадянином за правилами, викладеними у пункті 2.6 розділу II цього Порядку.

З огляду на наведені норми права та матеріали справи, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що оскаржуваний заповіт посвідчений уповноваженою на це особою; при посвідченні заповіту були дотримані вимоги щодо його форми - заповіт складено у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складання (с. Завій Калуського району Івано-Франківської області, 06.10.2016 року, о 15 год. 45 хв.), секретар Завійської сільської ради ОСОБА_4 встановила особу заповідача, перевірила її дієздатність, роз`яснила заповідачу зміст статей 1233, 1241, 1253, 1254, 1307 ЦК України та посвідчила особистий підпис на заповіті.

Незазначення у заповіті від 06.10.2016 року про його прочитання вголос заповідачем вручну та причин підписання його за місцем проживання заповідача не є підставою для визнання такого заповіту недійсним та не впливає на волевиявлення заповідача щодо розпорядження належним йому на праві власності майном.

Оспорюваний заповіт не містить розпоряджень, які б суперечили діючому законодавству.

Наведене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 11.12.2019 року по справі №599/1332/18 (провадження №61-15904св19).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що даний заповіт мав посвідчуватися при свідках суд не бере до уваги, оскільки визначені ч. 2 ст. 1253 ЦК України випадки обов`язкової присутності не менш як двох свідків при посвідченні заповіту в даному разі відсутні, а позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що заповідач через фізичні вади не могла сама прочитати заповіт.

Наявні в матеріалах справи медичні довідки свідчать про перенесений ОСОБА_3 в 2016 році інсульт, однак, не підтверджують наявність у неї фізичних вад, які б не дозволили їй прочитати та підписати заповіт.

Посилання в даному випадку апелянта на покази свідків також не підтверджує вказані обставини, оскільки допитані за його клопотанням судом першої інстанції свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 зазначили, що після хвороби ОСОБА_3 не бачили та не розмовляли з нею.

Те ж саме стосується тверджень позивача про те, що заповідач не могла особисто підписати спірний заповіт від 06.10.2016 року.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що наявний у справі Висновок експерта №1.1.-344/18 від 29.12.2018 року неповний, оскільки експертом не було досліджено всіх документів, які були надані в якості порівняльного матеріалу, висновок було зроблено поверхнево, без повного та всебічного дослідження, а також судом не було поставлено перед експертом одне із запропонованих питань: «чи виконано підпис від імені покійної ОСОБА_3 у заповіті від 06.10.2016 року тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою?».

Однак, ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 30.10.2019 року було задоволено частково клопотання ОСОБА_1 про призначення експертизи. Призначено в справі посмертну судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: чи померлою ОСОБА_3 , чи іншою особою був виконаний підпис від її імені у заповіті від 06.10.2016 року, складеному на користь ОСОБА_2 , посвідченому секретарем Завійської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області ОСОБА_4, зареєстрованому в реєстрі за №75? Проведення експертизи вирішено доручено Івано-Франківському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України (т. 1, а.с. 265-266).

Згідно Висновку експерта №СЕ-19/109/09-300ПЧ/19 від 24.12.2019 року, складеного на виконання вищезазначеної ухвали експертом Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Тутецькою Н.В. , підпис в графі «Підпис заповідача» у заповіті від 06.10.2016 року виконаний ОСОБА_3 (т. 2, а.с. 22-27).

Такими чином доводи апелянта не спростовують висновків суду про те, що ОСОБА_3 розпорядилася належним їй майном на випадок смерті, склавши 06.10.2016 року новий заповіт на користь ОСОБА_2 , яким було скасовано попередній заповіт на користь ОСОБА_1 , та не підтверджують того, що оспорюваний заповіт не містить волю заповідача щодо розпорядження своїм майномчи підписаний від її імені іншою особою.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, які також були предметом розгляду суду першої інстанції та яким була надана належна правова оцінка, й висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Згідно вимог ст.ст. 78, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 29 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 січня 2020 року.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: О.В. Пнівчук

Г.П. Мелінишин