ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/1995/18 Номер провадження 22-ц/814/2602/20Головуючий у 1-й інстанції Должко С. Р. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,

за участю секретаря судового засідання Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами: Приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_16, адвоката Остапенка Андрія Ігоровича, представника ОСОБА_1 , та завідуючої Зіньківською державною нотаріальною конторою Герасименко Людмили Василівни

на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 25 вересня 2020 року (час ухвалення судового рішення з 11:08:44 год. до 11:57:04 год.; дата виготовлення повного тексту судового рішення - 02.10.2020 року)

у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Зіньківської державної нотаріальної контори, Приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_16, ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з вказаним позовом, просили визнати заповіт ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 54 років у м.Зіньків Полтавської області, на ім`я ОСОБА_1 , недійсним.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_6 посилалися на те, що після смерті їхнього батька ОСОБА_4 вони звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, однак нотаріусом Зіньківської державної нотаріальної контори їм було відмовлено у зв`язку з наявністю заповіту на ім`я ОСОБА_1 .

Вказували, що заповіт батька був складений останнім під психологічним тиском ОСОБА_1 , так як після перенесеного інсульту він погано пересувався і позивачі разом з сестрою ОСОБА_7 та його матір`ю ОСОБА_3 доглядали його, возили по лікарнях, таким чином ОСОБА_4 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 25 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Зіньківської державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_16, ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним, задоволено.

Визнано нікчемним заповіт ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 54 роки у м.Зіньків Полтавської області, на ім`я ОСОБА_1 , складений 12 квітня 2016 року та посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_16 12 квітня 2016 року за реєстровим номером 228.

Стягнуто солідарно із завідуючої Зіньківської державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_16, ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 704 гривні вісімдесят копійок та 5 629 гривень 50 копійок за проведення судово-психіатричної експертизи.

В апеляційних скаргах ПН Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_16, адвокат Остапенко А.І., представник ОСОБА_1 , та завідуюча Зіньківської державної нотаріальної контори Герасименко Л.В., посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ПН Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_16 посилається на п.18 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», постанову ВС від 03 квітня 2019 року у справі № 629/1296/16-ц від 26 вересня 2019 року у справі № 208/2353/18 та зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що нотаріус не порушував права позивачів, а тому повинен був бути залучений до участі у справі в якості третьої особи.

Вказує, що відповідно ст. 56 ЗУ «Про нотаріат» він складав заповіт на ім`я ОСОБА_1 у приміщенні Центру реабілітації ВІЛ-інфікованих за адресою: м.Полтава, вул.Медична, 1. Заповіт складено за особистим бажанням ОСОБА_4 .. До лікарні здійснено два виїзди - перший для консультації та другий для підписання та посвідчення.

Зазначає, що суд першої інстанції помилково, абсолютно безпідставно та без будь-яких належних та допустимих доказів розцінив твердження, яке він зробив у своєму відзиві на позов, що під час посвідчення заповіту в приміщенні перебували інші (сторонні) особи, у тому числі особа, на користь якої було складено заповіт.

Вказує, що суд першої інстанції помилково прийняв слово в заповіті «ознайомлена», як свідчення того, що із заповітом ознайомлена жінка, хоча це є звичайною опискою (опечаткою) та не впливає на дійсність заповіту.

Також, посилаючись на постанову ВС від 29 квітня 2020 року у справі № 501/229/15-ц зазначає, що суд першої інстанції вирішив питання судових витрат шляхом солідарного стягнення з відповідачів судового збору, тоді як законом таке не передбачено.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги адвокат Остапенко А.І., представник ОСОБА_1 вказує, що рішення суду першої інстанції ухвалено за іншим предметом (за іншою матеріально-правовою вимогою) та з інших фактичних і юридичних підстав, ніж заявлено позивачами, отже, вийшов за межі позовних вимог при вирішенні спору по суті. Не дотримався принципу диспозитивності.

Також вказує, що суд першої інстанції всупереч доводам позову, в кінцевому рахунку не поставив під сумнів вільне волевиявлення заповідача в момент складання заповіту та не встановив фактів, які б підтверджували доводи позову в частині здійснення на заповідача психічного тиску з боку будь-яких осіб.

Зазначає, що суд першої інстанції помилково прийняв слово в заповіті «ознайомлена», як свідчення того, що із заповітом ознайомлена жінка, хоча це є звичайною опискою (опечаткою) та не впливає на дійсність заповіту.

Також зазначає, що судом першої інстанції не конкретизовано, ким були ці сторонні особи, присутні під час посвідчення заповіту, та якими доказами підтверджується їх присутність, тоді як сама відповідачка в своїх поясненнях не зазначала, що була присутня при складанні та підписанні заповіту.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги завідуюча Зіньківською державною нотаріальною конторою Герасименко Л.В. вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що Зіньківська державна нотаріальна контора не порушувала права позивачів, а тому не могла бути залученою у даній справі в якості відповідача, а повинна була бути залученою в якості третьої особи.

Зазначає, що оскільки Зіньківська державна нотаріальна контора безпідставно залучена в якості співвідповідача, то і судовий збір з неї стягнуто необґрунтовано.

У відзиві на апеляційні скарги позивачі, посилаючись на обставини, які суд першої визнав доведеними, стверджують, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав нікчемним заповіт на користь ОСОБА_1 , у зв`язку з чим просили апеляційні скарги залишити без задоволення.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційні скарги слід задовольнити з таких підстав:

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтв про народження НОМЕР_1 від 30.08.1990 року та НОМЕР_2 від 28 травня 1993 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є рідними доньками ОСОБА_4 та ОСОБА_10 (т.1 а.с.9)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 у віці 54 років помер, про що зроблений запис № 21 у Зініківському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області та видано свідоцтво про смерть (т.1 а.с.14).

За життя ОСОБА_4 мав ІІ групу інвалідності з 01.09.2017 року за загальним захворюванням (т.1 а.с.98-99).

Як вбачається з акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 07 вересня 2017 року ОСОБА_4 хворів на ВДІБ (2016), лікувався стаціонарно у обласному Центрі профілактики та боротьби зі СНІДом. З 2016 року визнаний інвалідом ІІ групи по наслідках токсоплазмозного енцефаліту на фоні ВІЛ-інфекції.(т.2 а.с.2-5)

За життя ОСОБА_4 складено заповіт такого змісту: «Я, ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Дейкалівка, Зіньківського району Полтавської області, місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_3 , діючи добровільно і перебуваючи в здоровому розумі та ясній пам`яті, і розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлена нотаріусом з приписами цивільного законодавства, на випадок моєї смерті роблю таке розпорядження: усі мої права та обов`язки на усе моє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що мені буде належати на день смерті і на що я за законом матиму право, заповідаю гр. ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Глобино Полтавської області.

Зміст статті 1241 Цивільного кодексу України, щодо права на обов`язкову частку у спадщині, статті 1307 Цивільного кодексу України, щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору, а також статей 1233-1236, 1240, 1242, 1244-1248, 1253-1255 Цивільного кодексу України, мені, ОСОБА_4 , нотаріусом роз`яснено

На моє прохання цей заповіт складено з моїх слів приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області, ОСОБА_16 за допомогою комп`ютерної техніки, прочитано мною, заповідачем, ОСОБА_4 , вголос, відповідає моїм дійсним намірам, підписано мною власноручно, в двох примірниках, один з яких залишається в справах приватного нотаріуса, а інший, викладений на бланку нотаріальних документів, видається мені, заповідачу.

Місто Полтава, Полтавської області, Україна дванадцятого квітня дві тисячі шістнадцятого року.

Цей заповіт посвідчено мною, ОСОБА_16, приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області.

Заповіт записаний мною, приватним нотаріусом, зі слів ОСОБА_4 .

Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_4 і власноручно підписаний ним у моїй присутності о 15 годині 20 хвилин.

Особу його встановлено, дієздатність перевірено.

У зв 'язку з хворобою ОСОБА_4 , заповіт складено та посвідчено у приміщенні Центру реабілітації віл-інфікованих за адресою: місто Полтава, вулиця Медична, будинок № 1.»

Зареєстровано в реєстрі за №228. Стягнуто плату згідно зі ст. 31 Закону України « Про нотаріат» (т.1 а.с.52).

Як вбачається з копії Журналу обліків виклику нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем приватного нотаріуса», під номерами 24 та 25 задокументовано два виїзди (для надання консультації та посвідчення заповіту у зв`язку з хворобою заповідача та перебування останнього у центрі реабілітації ВІЛ-інфікованих) (т.2 а.с.15-17)

02.10.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Зіньківської державної нотаріальної контори Полтавської області з заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 ( т.1 а.с.31).

18.12.2018 року ОСОБА_6 та ОСОБА_3 також звернулись до Зіньківської державної нотаріальної контори Полтавської області із заявами про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (т.1 а.с.32-33).

Згідно листа Зіньківської державної нотаріальної контори №146/01-16 від 13 березня 2019 року видача свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_4 зупинена (т.1 а.с.81).

Ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 17 жовтня 2019 року по справі № 530/1995/18 призначено комісійну посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: чи міг ОСОБА_4 за станом здоров`я розуміти значення своїх дій та керувати ними під час складання (підписання) заповіту 12.04.2016 року? Проведення експертизи доручено експертам Київського міського центру судово-психіатричної експертизи. Експертів попереджено про кримінальну відповідальність заст.ст.384,385КК України (т.3 а.с.22-23).

Відповідно висновку судово-психіатричної експертизи №9 від 08.01.2020 року на момент складання заповіту від 12.04.2016р. ОСОБА_4 страждав психічним розладом у вигляді органічного ураження головного мозку токсично-нейроінфекційного ґенезу з церебрастенічним синдромом і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними (т.3 а.с.68-76).

У промові в судових дебатах від 25.09.2020 року ОСОБА_3 наполягала на визнанні недійсним оспорюваного заповіту та вказувала, що нотаріус ОСОБА_16 порушив ЗУ «Про нотаріат», оскільки приїхав до заповідача вже з готовим заповітом, тоді як у журналі маються 2 записи про виїзд з проміжком часу у 25 хвилин, а відстань між лікарнею та нотаріальною конторою, де працює ОСОБА_16 , складає 7,5 км. За 25 хвилин не можливо проїхати декілька разів відстань у 7,5 км, піднятися на 2-ий поверх лікарні, під`єднати принтер, надрукувати, роздрукувати заповіт, прочитати вголос заповідачу та підписати.

Вказувала, що на момент підписання заповіту заповідач знаходився не один в палаті, а з іншими пацієнтами, що підтвердив лікуючий лікар ОСОБА_13 , і це суперечить ЗУ «Про нотаріат».

Звертала увагу суду на той факт, що у заповіті є помилка та зазначено слово «ознайомлена», тоді як заповідач чоловічого роду і повинно було б стояти «ознайомлений» (т.3 а.с.152-153).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заповіт ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 54 років у м.Зінькові Полтавської області, на ім`я ОСОБА_1 , складений 12 квітня 2016 року та посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_16 12 квітня 2016 року за реєстровим номером 228, з порушенням вимог щодо його посвідчення, оскільки:

- викликав нотаріуса ОСОБА_16 не ОСОБА_4 , а відповідачка - ОСОБА_1 , про що зазначено в копії журналу, який непрошнурований;

- підпис ОСОБА_4 в журналі обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням, яке є робочим місцем «приватного нотаріуса», наданому ОСОБА_16 - відсутній. Копія квитанції про сплату за нотаріальні дії ОСОБА_4 - відсутня;

- у копії витягу із спадкового реєстру, наданого нотаріусом ОСОБА_16, вказано, що місце народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , невідоме (т.1 а.с.154).

При цьому нотаріус ОСОБА_16 надав копію паспорта ОСОБА_4 ( НОМЕР_4 , виданого Зіньківським РВ УДМС 06.10.2012 року), згідно якого ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 с.Дейкалівка, Зіньківського району Полтавської області та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.152);

- оплату за нотаріальні дії ОСОБА_4 не здійснив, як того вимагає Закон України «Про нотаріат». На день розгляду справи в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_16 таких доказів не надав;

- нотаріус ОСОБА_16, виїжджаючи до приміщення Центру реабілітації ВІЛ-інфікованих за адресою: місто Полтава, вулиця Медична, будинок № 1, із собою не брав копіювальну техніку. Також він не мав розмови із ОСОБА_4 один на один, як того вимагає закон. про що відповідач ОСОБА_16 зазначив у своєму відзиві на позов;

- при підписанні заповіту були присутні сторонні особи, окрім того, при підписанні та оголошенні заповіту була присутня і особа, на користь якої складено заповіт, тобто відповідач ОСОБА_1 , тоді як відповідно до п.3 Глави 6 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України установлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено за відсутності іншої сторони.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

За змістом положень ст.12, ст.13, ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним приписам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Однією із засад цивільного судочинства є диспозитивність (пункт 5 ч.3 ст.2, ст. 13 ЦПК України), який передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.3 ст.49 ЦПК України до закінчення підготовчого судового засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви разом із доказами направлення копії такої заяви та доданих до неї докуметів іншим учасникам справи.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога, за якою має відповіати особа (особи), визначена позивачем.

Підстави позову- це обставини, якими обгрунтовуються заявлені вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом заявленного позову є вимога про визнання недійсним заповіту ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_1 . Заявлена вимога обгрунтована тим, що, на переконання позивачів, заповіт був складений під психологічним тиском ОСОБА_1 , при цьому ОСОБА_4 на час складання заповіту не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними (т.1 а.с.2-3).

Ухвалою Зінківського районного суду Полтавської області від 15 січня 2019 року справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с.20-21).

Ухвалою Зінківського районного суду Полтавської області від 02 квітня 2019 року закрите підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті (т.1 а.с.102).

Матеріали справи не містять письмової заяви позивачів про зміну підстав позову, поданої у період з 15 січня 2019 року по 02 квітня 2019 року, така заява відсутня у справі взагалі.

Перебіг розгляду справи свідчить про те, що усі дії сторін спору і процесуальні рішення суду першої інстанції як під час підготовчого засідання, так і під час розгляду справи по суті, були спрямовані на подання і отримання доказів у підтвердження або спростування обставин, які були повідомлені у позові, тобто щодо стану здоров`я ОСОБА_4 (можливість розуміти свої дії і керувати ними), а також тиску на нього зі сторони ОСОБА_1 (т.1 а.с.121-129, 158-166, 221-223, 236-239; т.2 а.с.39-41, 78-82, 107-110, 134-148, 174-178, 266-267; т.3 а.с.68-76,104).

Отже, позивачі самостійно визначили предмет й підстави позову та на власний розсуд розпорядилися своїми правами щодо предмета позову, у зв`язку з чим суд першої інстанції мав би досліджувати обставини та перевіряти їх доказами лише в межах заявлених вимог.

Суд першої інстанції у порушення вимог процесуального закону у своєму рішенні (його мотивувальній частині) зосередився виключно на обставинах, що стосуються порушень вимог щодо форми і порядку посвідчення заповіту, про які було згадано позивачами лише у судових дебатах (т.3 а.с.152-154).

У рішенні суду першої інстанції відсутня оцінка доводів заявленного позову, зокрема доказів, якими підтверджені або спростовані обставини в обгрунтування заявлених вимог.

Окрім того, суд першої за відсутності заявленої вимоги ухвалив рішення, яким визнав нікчемним заповіт, складений ОСОБА_4 12 квітня 2016 року на користь ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції також задовольнив позов до неналежних відповідачів - приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_16, Зіньківської державної нотаріальної контори, стягнувши з них солідарно судові витрати, що не передбачено цивільним процесуальним законом.

Такі висновки і рішення суду першої інстанції прямо суперечать сталій практиці судів касаційної інстанції у справах такої категорії.

У постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року (справі № 629/1296/16-ц), від 26 вересня 2019 року (справа № 208/2353/18) сформульована правова позиція про те, що нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - сторін нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.

Таким чином, нотаріус не є відповідачем у справах, що виникають із цивільних відносин, пов`язаних з нотаріальною дією.

Право на звернення до суду з позовом про незаконність нотаріальної дії чи відмови в її вчиненні мають заінтересовані особи (фізичні та юридичні), стосовно яких були вчинені нотаріальні дії, або які одержали відмову в їх вчиненні, тобто безпосередньо брали участь у нотаріальному процесі. Особи, які не брали участі у вчиненні нотаріальних дій, але вважають, що їх права і охоронювані законом інтереси порушені нотаріальною дією, вправі звернутися до суду з відповідним самостійним позовом про недійсність посвідченого акта, але не до нотаріуса, а до інших суб`єктів спірних матеріальних правовідносин щодо яких виник спір.

Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса.

Верховним Судом жодним чином не заперечується передбачене статтею 50 Закону України «Про нотаріат» право заінтересованої особи оскаржити до суду в порядку позовного провадження нотаріальну дію. Однак, при такому оскарженні нотаріус буде належним відповідачем у справі лише, коли у позові йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства, тобто коли у позивача відсутній спір про право з іншою особою, крім нотаріуса.

Якщо наявний спір про право цивільне між позивачем та іншою особою (наприклад, іншим спадкоємцем), то належним відповідачем у такій справі буде саме інший спадкоємець, а не нотаріус, оскільки цивільна відповідальність за незаконно посвідчений правочин покладається не на нотаріуса, а на спадкоємця, на користь якого він вчинений. Сам же нотаріус може бути залучений судом як третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

У пункті п`ятому Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06 листопада 2009 року роз`яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Як встановлено апеляційним судом, у цій справі в порядку, визначеному цивільним процесуальним законом, позовна вимога про визнання правочину (заповіту) нікчемним з підстав порушення вимог щодо його форми та посвідчення не заявлена, отже у суду першої інстанції не було законних підстав самостійно визначати підстави позову і виходити за межі заявлених вимог.

Перевіряючи доводи заявленого позову, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з статтею 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої, другої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту).

Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених нормами ЦК України.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що визнання правочину недійсним є одним з визначених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановленні частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-третьої, п`ятої та шостої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Наявним у справі висновком судової психіатричної експертизи №9 від 08 січня 2020 року (т.3 а.с.69-76) встановлено, що на момент складання заповіту від 12 квітня 2016 року ОСОБА_4 страждав психічним розладом у вигляді органічного ураження головного мозку токсично-нейроінфекційного генезису з церебростенічним синдромом і за своїм психічним станомусвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними.

Висновки експертів є категоричними і у справі відсутні належні, допустимі і достатні докази, які б давали підстави ставити під сумнів зазначений доказ (висновок експертизи).

У справі також відсутні належні, допустимі і достатні докази про існування обставин, з якими приписи ст.231 ЦК України пов`язують можливість ухвалення рішення про визнання заповіту недійсним.

Інші обставини, які суд першої інстанції визнав доведеними, апеляційний суд не перевіряє, оскільки вони виходять за межі заявлених підстав позову і, по суті, не досліджувалися судом першої інстанції відповідно до приниципу змагальності і рівності сторін.

Зважаючи на встановлене, ріштення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову за недоведеністю.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , подаючи позовну заяву, до суду сплатила по 704,80 грн. судового збору (т.1 а.с.1)

Згідно п.10 постанови №10 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених згідно із статтею 4 ЗК від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» за подання позову немайнового характеру».

Таким чином, ОСОБА_2 при подачі позову до суду недоплачено 704,80 грн. судового збору на користь Держави.

Постановою суду апеляційної інстанції у задоволенні позовних вимог відмовлено.

При подачі апеляційної скарги ПН Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_16 сплачено 1 057,20 грн. судового збору (т.3 а.с.184).

При подачі апеляційної скарги адвокатом Остапенком А.В., представником ОСОБА_1 , сплачено 1 057, 50 грн. судового збору. (т.3 а.с.193).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року завідуючій Зіньківською державною нотаріальною конторою відстрочено сплату судового збору за подачу апеляційної скарги до вирішення справи по суті.

Апеляційні скарги задоволено в повному обсязі.

Отже, із ОСОБА_3 на користь держави необхідно стягнути 704,80 грн. судового збору за подачу позову до суду, 1 057,50 грн. за подачу апеляційної скарги завідуючою Зіньківською державною нотаріальною конторою, 528,60 грн. за подачу ПН Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_16 апеляційної скарги, 528,60 грн. за подачу адвокатом Остапенко А.В., представником ОСОБА_1 , апеляційної скарги; на користь ПН Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_16 - 528,6 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги та на користь адвоката Остапенка А.В., представника ОСОБА_1 , - 528,6 грн. судового збору.

З ОСОБА_2 на користь держави необхідно стягнути 1057,50 грн. за подачу завідуючою Зіньківською державною нотаріальною конторою апеляційної скарги, 528,60 грн. за подачу ПН Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_16 апеляційної скарги, 528,60 грн. за подачу адвокатом Остапенко А.В., представником ОСОБА_1 , апеляційної скарги. На користь ПН Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_16 - 528,6 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги та на користь адвоката Остапенка А.В., представника ОСОБА_1 , - 528,6 грн. судового збору.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційні скарги Приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_16, адвоката Остапенка Андрія Ігоровича, представника ОСОБА_1 , завідуючої Зіньківською державною нотаріальною конторою Герасименко Людмили Василівни задовольнити.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 25 вересня 2020 року скасувати, ухваливши нове судове рішення по суті заявлених вимог.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Зіньківської державної нотаріальної контори, Приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_16 про визнання заповіту недійсним, відмовити за недоведеністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 704,80 грн. судового збору за подачу позову до суду, 1057,50 грн. за подачу апеляційної скарги завідуючою Зіньківською державною нотаріальною конторою, 528,60 грн. за подачу ПН Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_16 апеляційної скарги, 528,60 грн. за подачу адвокатом Остапенко А.В., представником ОСОБА_1 , апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1057,50 грн. за подачу апеляційної скарги завідуючою Зіньківською державною нотаріальною конторою, 528,60 грн. за подачу ПН Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_16 апеляційної скарги, 528,60 грн. за подачу адвокатом Остапенко А.В., представником ОСОБА_1 апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПН Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_16 528,6 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 528,6 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПН Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_16 528,6 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 528,6 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Повний текст постанови виготовлено 16 грудня 2020 року

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов