ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/243/20 Справа № 205/2227/17 Суддя у 1-й інстанції - Скрипник К. О. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Літвінової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко Ірина Анатоліївна, державний нотаріус Другої дніпровської державної нотаріальної контори Тамаря Яна Володимирівна про визнання права власності в порядку спадкування за законом, скасування рішення приватного нотаріуса та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Дніпровської міської ради, треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Зайченко Ірина Анатоліївна, державний нотаріус Другої дніпровської державної нотаріальної контори Тамаря Яна Володимирівна про визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И Л А:

12 квітня 2017 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому згідно уточнень, просили, визнати в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності за кожним по Ѕ частині домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 95,25 кв.м. та житловою 52,68 кв.м; скасувати рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко Ірини Анатоліївни про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 18404635, індексний номер: 33274302 від 29.12.2016 року, на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 95,25 кв.м. та житловою 52,68 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, за ОСОБА_1 .

31 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Дніпровської міської ради, треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Зайченко Ірина Анатоліївна, державний нотаріус Другої дніпровської державної нотаріальної контори Тамаря Яна Володимирівна про визнання права власності на нерухоме майно. Просив визнати за ним право власності на нерухоме майно, а саме, житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с.241-245)

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2019 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А., державний нотаріус Другої дніпровської державної нотаріальної контори Тамаря Я.В. про визнання права власності в порядку спадкування за законом, скасування рішення приватного нотаріуса задоволено в повному обсязі. Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на Ѕ частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 95,25 кв.м. та житловою 52,68 кв.м.

Визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на Ѕ частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 95,25 кв.м. та житловою 52,68 кв.м.

Скасовано рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 18404635, індексний номер: 33274302 від 29.12.2016 року, на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 95,25 кв.м. та житловою 52,68 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, за ОСОБА_1 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Дніпровської міської ради, треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Зайченко І.А., державний нотаріус Другої дніпровської державної нотаріальної контори Тамаря Я.В. про визнання права власності на нерухоме майно - відмовлено в повному обсязі. Вирішено питання судових витрат (том 1 а.с.82-89).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи (а.с. 100-104).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які перебували у зареєстрованому шлюбі (том 1 а.с.20 на звороті).

Домоволодіння АДРЕСА_1 належало на праві власності ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.01.1994 року, виданого Другою дніпровською державною нотаріальною конторою, за реєстровим № 1-465, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 569 за реєстровим № 60 (том 1, а.с.17,26, 26 на звороті).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом реєстрації смерті в місті Дніпропетровську Дніпропетровського обласного управління юстиції. Після його смерті відкрилася спадщина на домоволодіння АДРЕСА_1 (том 1, а.с.19).

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_5 та їх діти позивачі по справі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які прийняли спадщину вчасно, шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, оскільки проживали та були зареєстровані разом зі спадкодавцем на момент його смерті.

Згідно довідки про склад сім`ї № 39 від 05.12.2016 року КП «Жилсервіс 2» за адресою: АДРЕСА_2 раніше АДРЕСА_1 ) зареєстровано місце проживання, зокрема, ОСОБА_3 з 14.08.1979 р. по 20.10.2008 р., ОСОБА_2 з 27.07.1999 р. по 04.08.2016 р., ОСОБА_4 з 14.05.1971 р. по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 з 14.05.1971 р. по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 1 а.с.18).

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5 . Після її смерті відкрилася спадщина на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 (том 1 а.с.20).

Другою дніпровською державною нотаріальною конторою заведені спадкові справи № 1011/2016 після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 та № 1012/2016 після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно яких з заявами про прийняття спадщини після смерті батьків звернулися ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (том 1 а.с.137-158).

Так, згідно ч.1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Проте, позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на даний час не мають можливості отримати свідоцтво про спадщину після смерті батьків, оскільки їм відмовлено у видачі свідоцтва на спадкове майно.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.03.2017 року відмовлено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у видачі на їх ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на частину домоволодіння АДРЕСА_1 , у зв`язку з реєстрацією вищезазначеного домоволодіння за іншою особою, оскільки при перевірці інформації про державну реєстрацію прав в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, було виявлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , міститься реєстрація за ОСОБА_1 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська (том 1, а.с.147 на звороті, 148).

29 грудня 2016 року рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 33274302, приватний нотаріус ДМНО Зайченко І.А. зареєструвала спірний житловий будинок за ОСОБА_1 , на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2016 року, яке набрало чинності 12.12.2016 року (Т.1,а.с.24).

В матеріалах справи знаходиться копія рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2016 року у справі № 205/8250/16 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання договору дійсним та визнання права власності, яким визнано виконаним та дійсним договір купівлі-продажу будинку загальною площею 95,25 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 07 серпня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 та визнано за ОСОБА_1 право власності на вищезазначений будинок (том 2, а.с.23-24).

Разом з тим, згідно листа Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.07.2018 року, відповідно до даних автоматизованої системи документообігу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, станом на 24.07.2018 року, позовних заяв від ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання договору дійсним до суду не надходило, за єдиним унікальним номером 205/8250/16, який зазначений на копії рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2016 року, зареєстровано справу між іншими сторонами щодо іншого предмету спору (том 2. а.с.40).

Відповідно до ч. 5 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судом перевірено зміст рішення по справі № 205/8250/16, яка перебувала в провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, наявне в Єдиному державному реєстру судових рішень та з`ясовано, що воно ухвалювалось по справі за іншим позовом та між іншими особами, а саме, Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості.

Отже, дані докази та встановлені обставини свідчать про те, що рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2016 року по справі № 205/8250/16, на підставі якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на спірний будинок, в дійсності не ухвалювалось, відтак неіснуюче рішення суду не може бути визнано підставою для визнання права власності за останнім на майно.

Крім того, суд першої інстанції неодноразово роз`яснював представникам ОСОБА_1 про необхідність надати суду належним чином посвідчену копію рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2016 року, однак належним чином посвідчену копію рішення з печаткою суду так і не було надано.

30 жовтня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено запис про кримінальне правопорушення, кваліфікованого за ч. 1 ст. 358 КК України, а саме, невстановлена особа вчинила підробку офіційних документів (том 1, а.с.193).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

У зв`язку із зазначеним, суд першої інстанції вважав за необхідне скасувати рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 18404635, індексний номер: 33274302 від 29.12.2016 року, на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 95,25 кв.м. та житловою 52,68 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, за ОСОБА_1 , як таке, що прийнято всупереч чинному законодавству, з наступних підстав.

Рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно прийнято приватним нотаріусом ДМНО Зайченко І.А. на підставі неіснуючого рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2016 року, що порушує право позивачів на спадкове майно.

Крім того, ОСОБА_1 не мав права подавати приватному нотаріусу заяву про державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно, а нотаріус не мала законних підстав здійснювати таку реєстрацію на підставі неіснуючого рішення суду, не перевіривши відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень, що відкриті для загального доступу на офіційному веб-порталі судової влади, щодо наявності в Реєстрі електронної копії такого рішення, відповідності його за документарною інформацією та реквізитами, який виник у державних реєстраторів після набрання чинності Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення зміни до пункту 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 08.09.2016 №594, а саме: 14.09.2016 року.

Судом першої інстанції при вирішенні спору виявлено порушення, у зв`язку з чим постановлена окрема ухвала, в порядку ст. 262 ЦПК України.

Після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як спадкоємці першої черги за законом мають право на спадкування кожний по 1/3 частині домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилася спадщина на 1/3 частину спірного будинку, тобто спадкоємці першої черги за законом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 мають право на спадкування кожний по 1/6 частині вищезазначеного домоволодіння.

Задовольняючи первісні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із їх законності та обґрунтованості.

Відмовляючи в задоволені зустрічних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не доведено, що діями позивачів порушуються його законні права та інтереси, які би підлягали судовому захисту. Крім того, встановлені вище обставини, а саме, що судове рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2016 року, на підставі якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на спірне домоволодіння, в дійсності не ухвалювалось, відтак неіснуюче рішення суду не може бути визнано підставою для визнання права власності за ОСОБА_1 та наявних будь-яких порушених його прав.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що спадкоємці не звернулися із відповідною позовною заявою про надання додаткового строку на прийняття спадщини, як це передбачено ст. 1272 ЦК України, з огляду на наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, видано відділом реєстрації смерті в місті Дніпропетровську Дніпропетровського обласного управління юстиції. Після його смерті відкрилася спадщина на домоволодіння АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 529 ЦК України в редакції 1963 р., яка діяла на час відкриття спадщини, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого.

Відповідно до ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_5 та їх діти ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які прийняли спадщину вчасно, шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, оскільки проживали та були зареєстровані разом зі спадкодавцем на момент його смерті.

Таким чином, відповідно до ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як спадкоємці першої черги за законом, мають право на спадкування та успадкували кожний по 1/3 частині домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5 .. Після її смерті відкрилася спадщина на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийнятті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом першої інстанції встановлено та не спростовано апелянтом, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які прийняли спадщину фактично, оскільки постійно проживали та були зареєстровані разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 купував не будинок, а порушене домоволодіння, де відбудував новий будинок, в якому наразі ведеться реконструкція, колегія суддів відхиляє, оскільки на підтвердження зазначених доводів апелянтом не надано жодних доказів, крім того, судом першої інстанції неодноразово роз`яснювалося про необхідність надати суду належним чином посвідчену копію рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2016 року, однак належним чином посвідчену копію рішення з печаткою суду так і не було надано.

Доводи апеляційної скарги щодо ненадання позивачами жодного документу про підтвердження права власності спадкодавця на будинок або земельну ділянку спростовується матеріалами справи, зокрема свідоцтвом про право на спадщину за законом (том 1 а.с.17).

Доводи апеляційної скарги, що судом не враховано повні витрати на будівництво, адже будинок будувався заново, також є неспроможними, оскільки обов`язок доказування лежить на учасниках процесу, чим апелянт не скористався та не надав відповідних доказів на підтвердження зазначених обставин.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не мав права відкривати провадження, оскільки позивачами не в повному обсязі сплачено судовий збір, колегія суддів відхиляє, оскільки дані обставини не можуть бути підставою для скасування законного по суті рішення.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення процесуального права не впливають на законність рішення та не порушують права апелянта.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: