Постанова

Іменем України

02 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 464/10793/13-ц

провадження № 61-19536св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Калараша А. А., Литвиненко І. В., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

стягувач - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

боржник - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 13 травня 2019 року у складі судді Рудакова І. П. та постанову Львівського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Приколоти Т. І., Мікуш Ю. Р., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

У квітні 2019 року Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду із заявою про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа 464/10793/13-ц, виданого Сихівським районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь стягувача заборгованості за порушення умов договору застави від 23 серпня 2011 року у розмірі 1 438 124,00 грн та судових витрат в розмірі 3 244,00 грн.

Заяву обґрунтовано тим, що виконавчий документ пред`явлений до примусового виконання у встановлені строки, водночас 01 березня 2019 року банку стало відомо, що виконавчий документ 17 жовтня 2018 року постановою державного виконавця повернено стягувачу, що підтверджено відомостями з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, однак відповідна постанова до банку не надходила, тому рішення суду не виконано.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 13 травня 2019 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року, у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвалу суду першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, що ані із поданої заяви, ані з доказів доданих до неї, суд не може визнати поважними причини пропуску строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки будь-яких доказів, які вказували б на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, заявник не надав, як не зазначив і те, що вказані обставини виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

28 жовтня 2019 року (відповідно до поштового штемпеля на конверті) АТ «Укрсоцбанк» направило до Верхового Суду касаційну скаргу на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 13 травня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

12 листопада 2019 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою АТ «Укрсоцбанк» та витребувано справу із Сихівського районного суду м. Львова.

26 листопада 2019 року надійшла витребовувана справа.

13 грудня 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу АТ «Укрсоцбанк».

Ухвалою Верховного Суду від 23 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що виконавчий лист АТ «Укрсоцбанк» пред`явлено до виконання та постановою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області) від 22 червня 2016 року відкрито виконавче провадження, а постановою від 17 жовтня 2018 року повернено вказаний виконавчий документ банку, однак на адресу заявника вказаний документ не надходив, тому строк необхідно відраховувати саме з дати винесення постанови про повернення виконавчого документа.

05 жовтня 2016 року набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ, відповідно до статті 12 якого виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

На момент подачі заяви про видачу дубліката виконавчого листа строк для його пред`явлення не минув.

Доводи особи, яка подала відзив касаційну скаргу

Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що АТ «Укрсоцбанк» під час подання заяви про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку на пред`явлення до виконання до Сихівського районного суду м. Львова не навів жодних поважних причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання на вимогу статті 433 ЦПК України.

АТ «Укрсоцбанк» не навело жодних доказів та підстав втрати оригіналу виконавчого документа, окрім довідки від 16 квітня 2019 року, яка не має жодного доказового значення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд першої та апеляційної інстанцій встановили, що на виконання рішення суду від 05 серпня 2014 року за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 стягнено штраф за порушення умов пункту 2.1.7 договору застави від 23 серпня 2011 року у розмірі 1 438 124, 00 грн та судові витрати. Судове рішення набрало законної сили 12 січня 2016 року.

Сихівським районним судом м. Львова видано стягувачу виконавчий лист 17 лютого 2016 року, у межах строку пред`явлення такого до примусового виконання.

21 грудня 2017 року державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області виніс постанову про прийняття виконавчого провадження, відкритого за виконавчим листом № 464/10793/13-ц та переданого Сихівським відділом ДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області.

17 жовтня 2018 року головний державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області виніс постанову про повернення виконавчого листа від 17 лютого 2016 року № 464/10793/13-ц стягувачу на адресу: 03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29.

Стягувач на підтвердження втрати виконавчого листа подав довідку від 16 квітня 2019 року № 12,1-02/85-305, складену ним самим, про встановлення відомостей, що державний виконавець 17 жовтня 2018 року виніс постанову про повернення виконавчого листа стягувачу. Вказане підтверджено відомостями з Автоматизованої системи виконавчих проваджень при Міністерстві юстиції; оригінал виконавчого листа на адресу банку не надходив.

Довідка містить відомості про те, що стягувачу 01 березня 2019 року стало відомо про повернення виконавчого листа 17 жовтня 2018 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Згідно з пунктом 17.4 розділу VІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV, яка діяла на час видачі виконавчого листа) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 24 вказаного Закону передбачає, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутись із заявою про поновлення пропущеного строку до суду, який видав відповідний документ, або до суду за місцем виконання.

Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

У пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК Українидо дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічний припис відображений у підпункті 19.4 пункту 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України).

Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку.

Проте, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Виконавчий лист АТ «Укрсоцбанк» був пред`явлений до виконання та постановою ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області від 22 червня 2016 року було відкрито виконавче провадження № 50260817, а постановою від 17 жовтня 2018 року повернено вказаний виконавчий документ банку, однак на адресу банку вказаний документ не надійшов. З огляду на викладене, строк потрібно відраховувати саме з дати винесення постанови про повернення виконавчого документа.

05 жовтня 2016 року набув чинності новий Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ, відповідно до статті 12 якого, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 2019 рік) виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

У жовтні 2018 року оригінал вищевказаного виконавчого листа було втрачено, про що свідчить довідка АТ «Укрсоцбанк» від 16 квітня 2019 року № 12.1-02/85-305.

На момент подачі заяви про видачу дубліката виконавчого листа, строк для його пред`явлення не минув, оскільки його повернено 17 жовтня 2018 року, а строк пред`явлення його до виконання закінчується 18 жовтня 2021 року. Банк звернувся до суду у квітні 2019 року.

Крім того, слід зазначити, що ухвала суду в частині вирішення питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання не підлягає касаційному оскарженню з таких підстав.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Отже оскарження судового рішення суду апеляційної інстанції щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, у наведеній вище статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Враховуючи норми ЦПК України та компетенційну складову у понятті, що термін «судом, встановленим законом», Верховний Суд встановив, що повноваження розглядати питання, які виходять за межі компетенції суду касаційної інстанції, є помилковим (Рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2012 року ТОВ «Фірма Верітас» проти України).

Таким чином, оскарження судових рішень в частині поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, у статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено.

Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 337/5253/13-ц (провадження № 61-10084сво18), підстав відступати від якого колегія суддів не вбачає.

Отже, судові рішення в частині розгляду вимог про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання не підлягають касаційному оскарженню, тому відкрите касаційне провадження в цій частині підлягає закриттю.

Висновки з результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення заяви з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - задовольнити частково.

Касаційне провадження у справі за заявою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа, за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 13 травня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року у частині вирішення заяви Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання - закрити.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 13 травня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року в частині відмови у видачі дубліката виконавчого листа - скасувати.

Видати дублікат виконавчого листа, виданого Сихівським районним судом м. Львова від 17 лютого 2016 року у справі № 467/10793/13-ц, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» штрафу за порушення умов договору застави від 23 серпня 2011 року у розмірі 1 438 124,00 гривень.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. А. Калараш

І. В. Литвиненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров