ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/531/20 Справа № 172/117/19 Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Городничої В.С.

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи, в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на заочне рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року АТ КБ ПриватБанкзвернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 11.01.2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Відповідно до умов договору кредитор зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 15000,00 грн. Відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Кредитор свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу, кредит у сумі визначеній у договорі. Однак останній, на порушення умов договору, свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 01.01.2019 року утворилася загальна заборгованість за кредитом з урахуванням штрафних санкцій у сумі 38556,73 грн.

У зв`язку з чим, АТ КБ ПриватБанкпросив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.01.2011року в розмірі 38556,73грн., а також судові витрати.

Заочним рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2019року позовні вимоги АТ КБ ПриватБанкбуло задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 11157 гривень 26 копійок. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921 гривня. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2019 року пункт 2 резолютивної частини заочного рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 27.05.2019 року у цивільній справі № 172/117/19 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором доповнено роз`ясненням складових стягнутої суми боргу, а саме такими словами та цифрами "яка складається із: тіла кредиту 8735,83 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 109,20 грн. (за період з 18.08.2018 року до 01.01.2019 року), штрафів 500,00 грн. (фіксована частина), 1812,23 грн. (процентна складова)".

З заочним рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2019року позивач не погодився в частині відмови у стягненні частини процентів та пені та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в цій частині та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині в повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

ОСОБА_1 своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ ПриватБанк, не скористалася.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11.01.2011 року АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір б/н із ОСОБА_1 . Відповідно до умов договору кредитор зобов`язався надати відповідачеві кредит у сумі 15000,00 грн. Відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання та здійснювати інші платежі відповідно до умов та правил надання банківських послуг та тарифів банку. Кредитором у повному обсязі та належним чином виконано свої зобов`язання.

Крім того, суд посилався на те, що позивачем надано суду в якості доказу розрахунок заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого у відповідача перед кредитором наявна заборгованість в сумі 38556 грн. 73 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом 8735,83 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 13635,59 грн., заборгованості за пенею 13873,08 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн. (фіксована частина), 1812, 23 грн. (процентна складова). Однак, нараховані позивачем проценти в розмірі від 30 до 43,20 % річних на суму заборгованості за кредитом перевищують максимально можливий розмір, встановлений договором. Отже, суд дійшов висновку, що відсотки за користування кредитними коштами повинні нараховуватись саме на вказану суму заборгованості за кредитом, починаючи з 18.08.2018 року (часу здійснення останнього платежу на погашення боргу) до 01.01.2019 року - дати розрахунку заборгованості.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що доведеною є заборгованість за відсотками у розмірі 109,20 грн. (30 % річних відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду").

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення штрафів та відмовляючи у стягненні пені, суд першої інстанції враховував положення статті 549 ЦК України, згідно якої штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення пені у сумі 13873,08 задоволенню не підлягають.

Колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у стягненні частини процентів та пені, оскільки в іншій частині рішення суду апелянтом не оскаржується.

Колегія суддів не може погодитися з таким рішенням суду в оскаржуваній частині у повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ ПриватБанк).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1ст. 81 ЦПК України), збирання доказів у цивільних справах за загальним правилом не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 12 ЦПК України).

З матеріалів справи, а саме, з анкети-заяви, заповненої 11.01.2011 року ОСОБА_1 вбачається, що у вказаній заяві відсутні будь-які дані стосовно визначення розміру процентів, пені, штрафів.

За таких обставин, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків та пені.

При цьому колегія суддів вважає безпідставними посилання апеляційної скарги про те, що договір № б/н від 11.01.2011 року був оформлений відповідною анкетою-заявою відповідача, яка містить підпис останнього про ознайомлення його з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" і "Тарифами Банку". Колегія суддів не може прийняти до уваги витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку як належний, допустимий та достатній доказ, оскільки матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору. Тобто, відсутність підпису відповідача на Умовах та правилах надання банківських послуг фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.

Таким чином, враховуючи той факт, що позивачем не долучено до позовної заяви Умов та правил про надання банківських послуг, які б містили підпис позичальника, колегія суддів приходить до висновку, що АТ КБ ПриватБанк не доведено, що під час підписання заяви-анкети позичальника відповідач був ознайомлений саме з тими Умовами та правилами надання банківських послуг, які надані позивачем до позову.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 203/5497/13-ц (провадження №61-1391св18), постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ ПриватБанк, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 109,20 грн. (за період з 18.08.2018 року до 01.01.2019 року) підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом у повному обсязі, а в частині відмови АТ КБ «ПриватБанк» у стягненні пені рішення суду залишити без змін, як законне та обгрунтоване.

Тож, керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 369, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк задовольнити частково.

Заочне рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2019року в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 109,20 грн. (за період з 18.08.2018 року до 01.01.2019 року) скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом відмовити у повному обсязі.

В частині відмови Акціонерному товариству комерційному банку ПриватБанк у стягненні пені рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова