Справа № 263/8765/20
Провадження № 2/263/2077/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2020 року м. Маріуполь Донецької області

Федоренко Т.І., при секретарі судового засідання Диміч Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради, треті особи: Перша Маріупольська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», про виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому належить 4/10 частини житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 22.07.1999 року, яка до дарування належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.04.1995 року. 6/100 частини вказаного будинку належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі біржового контракту №9118 від 11.06.1996 року. Під час оформлення документів для дарування частини житлового будинку з`ясувалося, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявне обтяження у вигляді заборони, тобто на підставі документів від 1989 року були накладені заброни відчуження на майно позивача у 2005 році, коли власниками цього будинку були інші особи. Зазначає, що заборона на відчуження нерухомого майна внесена помилково, оскільки прізвище власників не співпадає з зазначеними прізвищами у інформаційній довідці, що порушує його права та законні інтереси як власника майна, тому вимушений звернутись до суду з позовом. Ухвалою суду від 22 липня 2020 року позовну заяву прийнято до провадження суду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в загальному позовному провадженні. Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 11 вересня 2020 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

Від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовну заяву просив задовольнити.

Представник Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради до судового засідання не з`явився. Суду надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відділ не є відповідачем по справі. Проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Треті особи Перша Маріупольська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 надали заяви про розгляд справи без їх участі.

Представник АТ «Державний ощадний банк України» просив розгляд справи проводити без його участі, надав суду письмові пояснення, у яких не навів заперечень проти позову, просив врахувати вимоги діючого законодавства.

Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, а також заяви позивача та інших учасників справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового засідання технічними засобами.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно дост.81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідно до них правовідносини.

Відповідно до договору дарування частки жилого будинку, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Апалько М.Ю. від 22.07.1999 року за № 1422, ОСОБА_3 подарувала належну їй 4/100 частку жилого будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 . Зазначено, що 4/100 частки будинку належить дарителю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом вданого Першою дернотконторою м.Маріуполя 04.04.1995 року за № 5-1124 зареєстрованого БТІ м.Маріуполя за реєстровим № 2230 від 17.04.1995 року.

Згідно реєстраційного свідоцтва від 03.06.1997 року за № НОМЕР_1 ОСОБА_2 належить 6/10 частки жилого будинку АДРЕСА_1 на праві приватної власності на підставі біржового контракту № 9118 від 11.06.1996 року.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 01 серпня 2005 року за № 224179, на будинок АДРЕСА_1 накладено заборону (архівний запис) Першою маріупольською державною нотаріальною конторою у Єдиномиу реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі: б/н, 15.06.1988 року, Сбербанк №171 Жовтневий відділ; об`єкт обтяження:будинок,состав ціле, стан: добудоване; статус: жиле, адреса: АДРЕСА_1 ; додаткові дані: Архівний номер: 360472DONETSK202, архівна дата:01.02.1999, дата виникнення: 01.02.1999 року, № реєстру 6247-168 внутр. №0101А82323F02C2C8046, власник: ОСОБА_4 та 25.07.2005 року накладено Першою маріупольською державною нотаріальною конторою у Єдиномиу реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на підставі б/н 31.03.1989 року, Сбербанк №171 Жовтневий відділ; об`єкт обтяження:будинок, состав ціле, стан: добудоване; статус: жиле, адреса: АДРЕСА_1 ; додаткові дані: Архівний номер: 234979DONETSK202, архівна дата:02.02.1999, дата виникнення: 02.02.1999 року, № реєстру 6307-168 внутр. №0101А82323F02C2C8046, власник ОСОБА_5 .

Пунктом 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення.

Згідно ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. ст. 316,317,321, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. п. 33, 36 Постанови Пленуму ВСУ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. За змістом ст. 391 ЦК позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов`язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв`язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-ІV від 01.07.2004 визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав.

У статті 3 Закону України № 1952-ІV вказано, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Стаття 10 Закону передбачає прямий обов`язок державного реєстратора під час розгляду заяви про реєстрацію встановити відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав, поданим документам та наявність обтяжень прав на нерухоме майно.

Підстави для державної реєстрації обтяжень визначені в ст. 27 Закону України № 1952-ІV, зокрема у відповідності до частини 2 вказаної статті, державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

Відповідно до ч.3 ст.26 Закону відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Відповідно до ч.5 ст.12 Закону відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей про речові права, обтяження речових прав, що містяться в цьому реєстрі.

Відомості про речові права, обтяження речових прав, що містяться в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав, використовуються як актуальні виключно в разі, якщо відомості про право власності на відповідне нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва не внесені до Державного реєстру прав, а відомості про інші речові права, відмінні від права власності, та/або обтяження речових прав не внесені та не припинені в Державному реєстрі прав.

Відповідно до вимог статті 31-1 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (зі змінами), державний реєстратор, що перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної, реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі за місцем знаходженням відповідного майна у день надходження відповідного рішення суду формує та реєструє необхідну заяву або реєструє рішення суду про заборону вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією прав, чи рішення суду про скасування відповідного рішення суду.

Згідно з абзацом 2 пункту 7 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 14.12.2012 року № 1844/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 18.12.2012 року за №2102/22414, у разі коли при розгляді заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якої державній реєстрації підлягає припинення обтяження речового права на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в Державному реєстрі прав, встановлено наявність запису про таке обтяження в Реєстрах, державний реєстратор переносить відомості запису про таке обтяження до спеціального розділу Державного реєстру прав, після чого на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію припинення обтяження речового права на нерухоме майно вносить запис про припинення такого обтяження до Державного реєстру прав.

З системного аналізу зазначених норм права випливає, що відновлення порушеного права позивача, як власника частини будинку не можливе без виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження нерухомого майна і саме на державного реєстратора покладено обов`язок вносити відомості щодо обтяжень до зазначеного реєстру.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що «ефективний засіб правового захисту» повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі №82614016/16, від 11 лютого 2019 року у справі №2а-204/1).

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому немає значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-709цс16).

На час розгляду позовних вимог неможливо встановити правову природу арешту майна та наразі власником вказаного будинку не є ОСОБА_4 , відомості про якого зазначено у реєстрі. Третіми особами суду не надано відомостей про підстави накладення арешту на майно та його підстави. З моменту внесення відомостей про арешт майна до часу звернення позивача із позовом до суду відбулися зміни до діючого законодавства щодо порядку внесення відомостей про обтяження стосовно нерухомого майна. Саме на час розгляду позовних вимог відповідно до наведених вимог законодавства для захисту порушених прав позивача відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про звільнення майна з-під арештуможе внести лише відповідач - Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради, а не інша особа. За наведених обставин суд не погоджується із доводами відповідача, що він не є належним відповідачем, оскільки не вносив відомості до вказаного реєстру.

Відсутність боргових зобов`язань власника майна свідчить про втрату актуальності існування такого обтяження, наявність даної заборони порушує законні права та інтереси позивача. Викладені факти свідчать про втрату актуальності існування такого обтяження, наявність даної заборони майна порушує законні права та інтереси позивача і таку слід скасувати в судовому порядку.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заборона відчуження на нерухоме майно порушує право власності позивача, внаслідок чого позивач позбавлений змоги здійснювати своє право власності, в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстави для продовження обтяження на майно відсутні, а тому його право підлягає судовому захисту у заявлений спосіб, шляхом виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження нерухомого майна.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 12, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд ,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради, треті особи: Перша Маріупольська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», про виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження - задовольнити.

Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записи про заборону відчуження від 01 серпня 2005 року за № 224179, накладений Першою маріупольською державною нотаріальною конторою у Єдиномиу реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі: б/н, 15.06.1988 року, Сбербанк №171 Жовтневий відділ; об`єкт обтяження:будинок,состав ціле, стан: добудоване; статус: жиле, адреса: АДРЕСА_1 ; додаткові дані: Архівний номер: 360472DONETSK202, архівна дата:01.02.1999, дата виникнення: 01.02.1999 року, № реєстру 6247-168 внутр. №0101А82323F02C2C8046 та від 25.07.2005 року, накладений Першою маріупольською державною нотаріальною конторою у Єдиномиу реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на підставі б/н 31.03.1989 року, Сбербанк №171 Жовтневий відділ; об`єкт обтяження:будинок, состав ціле, стан: добудоване; статус: жиле, адреса: АДРЕСА_1 ; додаткові дані: Архівний номер: 234979DONETSK202, архівна дата:02.02.1999, дата виникнення: 02.02.1999 року, № реєстру 6307-168 внутр. №0101А82323F02C2C8046, на будинок АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 (4/10 частини ) та ОСОБА_2 (6/10 частини будинку).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через суд, який ухвалив рішення, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 17.12.2020 року.

Суддя Т.І.Федоренко