Головуючий суду 1 інстанції - Фастовець В.М.
Доповідач -Луганська В.М.
Справа № 415/4733/19
Провадження № 22-ц/810/934/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Луганської В.М.

суддів: Єрмакова Ю.В., Коновалової В.А.

за участю секретаря: Перишкіна Т.М.,

позивач- Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 25 липня 2019 року, ухвалене судом у складі судді В.М. Фастовця

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У червні 2019 року позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами, в обґрунтування яких вказав, що у відповідності до договору № б/н від 03 липня 2008 року ОСОБА_1 отримала 9000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.3.2., п.3.3. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання не виконував належним чином, внаслідок чого станом на 30 квітня 2019 року утворилася заборгованість у сумі 392109,81 грн, яка складається з: 8445,75 грн - заборгованість за кредитом, 378115,52 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5548,54 грн - заборгованість за пенею та комісією. Позивач, посилаючись на право вимагати на свій розсуд від боржника будь-якої частини суми заборгованості за кредитом просив суд стягнути на користь банку заборгованість у сумі 124485, 59 грн., яка складається із 8445,75 грн - заборгованість за кредитом, 116039,84 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом з 03 липня 2008 року по 30 грудня 2017 року та судові витрати у сумі 1921, 00 грн.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 25 липня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Суд стягнув на користь АТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_1 , заборгованість за кредитним договором б/н від 03 липня 2008 року станом на 30 грудня 2017 року у вигляді заборгованості за кредитом і процентам за користування кредитом у розмірі 21515, 28 грн., судовий збір у розмірі 332,33 грн., а всього 21847, 61 грн.

Не погодившись з вказаним вище рішенням АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Скаржник просить суд скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 25 липня 2019 року в частині незадоволення позовних вимог банку щодо стягнення відсотків та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, допустивши грубе порушення норм цивільного права. Основними вимогами банку за кредитним договором, до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів.

Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.

Скаржник вважає, що суд порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним, обставинам справи, допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення.

В судове засідання представник ПАТ КБ «Приватбанк» не з`явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином з урахуванням вимог, передбачених ч.11 ст.128 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно апеляційної скарги відповідачем рішення суду оскаржується в частині зменшення розміру відсотків, які підлягають стягненню з відповідача.

Рішення суду в частині стягнення на користь АТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором б/н від 03.07.2008 року станом на 30.12.2017 року у вигляді заборгованості за кредитом у сумі 8445, 75 грн. не оскаржується учасниками справи, а тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в частині стягнення відсотків за користування кредитом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» суд виходив з того, що 03 липня 2008 року між сторонами був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 9000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карки.

Станом на 30 грудня 2017 року відповідачем зобов`язання в повному обсязі не були виконані, в результаті цього виникла заборгованість за кредитом у сумі 8445,75 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 13069,53 грн.

Стягуючи заборгованість за відсотками суд першої інстанції виходив з того, що розмір відсотків, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача необхідно обраховувати із процентної ставки 36% на рік та дійшов висновку, що розмір відсотків необхідно зменшити з урахуванням тої суми, яку позивач сплачував і які банком були зараховані на сплату пені.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в частині того, що з відповідача підлягають стягненню відсотки за користування кредитними коштами виходячи із відсоткової ставки 36% на рік, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною 1 статті 207 ЦК України, редакція якої діяла на момент укладення договору, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач до позову додав копію анкети- заяви від 03 липня 2008 року, довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальлна», 30 днів пільгового періоду, які підписані ОСОБА_1 , розрахунок заборгованості, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.

Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальлна», яка підписана відповідачем, сторони погодили базову процентну ставку на місяць у розмірі 3, 0%, що є 36% річних.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що до 01 січня 2013 року відсотки за користування кредитом нараховувалися за ставкою 36%, з 01 січня 2013 року банком була змінена відсоткова ставка з 36% на 30%, з 1 вересня 2014 року процентна ставка збільшена до 34,0 8%, а з 01 квітня 2015 року збільшена до 43, 20% і остаточна заборгованість була розрахована, враховуючи змінені відсоткові ставки.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. За таких обставин, висновок суду про обрахування відсотків із ставки 36% річних відповідає вимогам закону.

Разом з тим, колегія суддів погоджується із посиланням скаржника, що суд першої інстанції не вірно провів розрахунок заборгованості за відсотками, виходячи із ставки 36% річних і погоджується із наданим позивачем розрахунком заборгованості по відсоткам, процентна ставка 36% річних за період з 03 липня 2008 року по 28 лютого 2018 року у сумі 13744, 51 грн. і вказана сума відсотків підлягає стягненню на користь позивача.

Колегія суддів погоджується із посиланням скаржника на те, що у суду не було підстав враховувати сплачені відповідачем грошові кошти в рахунок пені і зарахування їх на сплату процентів.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника на те, що суд першої інстанції помилково застосував висновок Великої палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки оскаржуване рішення не містить посилань на вказаний правовий висновок.

Посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції призводить до порушення принципу платності кредитного договору не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи. З урахуванням наданих доказів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обрахування розміру заборгованості по відсотках слід проводити із розрахунку 36% річних.

З урахуванням вищезазначеного, відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України рішення суду в оскаржуваній частині підлягає зміні. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування кредитом у розмірі 13744, 51 грн.

Судові витрати підлягають відшкодуванню, виходячи з пропорційності задоволених позовних вимог, відповідно до п.3 ч.1 ст.141 ст. ЦПК України.

У зв`язку із зміною рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягає зміні рішення суду також в частині відшкодування судового збору, сплаченого за подання позовної та апеляційної скарги, які складають 856, 29 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 25 липня 2019 року змінити в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором та судових витрат в загальному розмірі 21847, 61 грн. змінити.

Збільшити розмір стягнення до 23046, 54 грн., з яких: 8445, 75 грн. - заборгованість за кредитом; 13744, 51грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 856, 29 грн. - відшкодування витрат на сплату судового збору.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 січня 2020 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді В.А. Коновалова

Ю.В. Єрмаков