КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 755/1791/15-ц Головуючий у суді першої інстанції: Виниченко Л.М.

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11770/2020 Головуючий: Гаращенко Д.Р.

28 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:

головуючого (судді-доповідача) Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28 липня 2020 року про скасування заходів забезпечення позову за заявою ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору комісії недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову.

Просив скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 березня 2015 року у справі № 755/1791/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору комісії недійсним.

В обґрунтування заяви зазначив, що у січні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору комісії недійсним.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 січня 2015 року провадження у цивільній справі було відкрито.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 березня 2015 року в забезпечення позову було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

18 червня 2020 року, за результатами нового перегляду справи, постановою Верховного Суду залишено без змін постанову Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2018 року, відповідно до якої заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 січня 2017 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

28 липня 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва заяву ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову задоволено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просила скасувати ухвалу та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 .

В обґрунтування апеляційних вимог зазначила, що суд неповно з`ясував обставини справи, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права.

Зазначила, що суд першої інстанції розглянув справу за заявою ОСОБА_2 без належного повідомлення ОСОБА_1 , чим порушив норми процесуального права позбавивши ОСОБА_1 права брати участь у розгляді справи, надавати докази та пояснення на підтвердження своїх доводів.

Апелянт вказала, що 27 липня 2020 року вона звернулась до Верховного Суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 18 червня 2020 року яку просила скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

Вважає, що суд першої інстанції постановляючи ухвалу прийшов до передчасно задовольнив заяву ОСОБА_2 та скасував заходи забезпечення позову.

Вважає, що вказана справа по суті ще не вирішена, і за результатами розгляду у Верховному Суду за нововиявленими обставинами судові рішення касаційної та апеляційної інстанції можуть бути скасовані.

Апелянт вважає, що скасування заходів забезпечення позову до ухвалення рішення Верховним Судом за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд справи за нововиявленими обставинами є передчасним і суперечить меті заходів забезпечення позову.

15 вересня 2020 року ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та надуманими, такими, що не впливають на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Зазначив, що 10 серпня 2020 року ухвалою Верховного Суду заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2018 року та постанову Верховного суду від 18 червня 2020 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 повернуто заявнику.

Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу без змін; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на правову допомогу в розмірі 5 120, 00 грн.

В судове засідання сторони не з`явились, повідомлялись належним чином, про дату, час і місце розгляду справи причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Постановою Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2018 року скасовано рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 січня 2017 року, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 164-169).

Постановою Верховного Суду від 18 червня 2020 року постанову Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2018 року залишено без змін (т. 2 а.с. 221-225).

Оскільки рішення про відмову у задоволенні позову набрало законної сили, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно положень ч. ч. 1, 9, 10 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9 роз`яснено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що суд першої інстанції розглянув питання про скасування заходів про забезпечення позову без належного повідомлення ОСОБА_1 та за її відсутності, оскільки ст. 158 ЦПК України не передбачено розгляд питання про скасування забезпечення позову, з обов`язковою участю сторін.

Також вважає, що звернення ОСОБА_1 із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 18 червня 2020 року, на прийняття рішення суду першої інстанції рішення щодо скасування заходів забезпечення позову не впливає, оскільки Постанова Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2018 року набрало законної сили.

Колегія суддів вважає, що доводи апелянта є необґрунтованими та безпідставними.

Керуючись ст. 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28 липня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з підстав визначених ст. 389 ЦПК України

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді А.А. Пікуль

Т.О. Невідома