Справа № 376/1053/19
Провадження № 2/761/6672/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Вольда М.А.

представників учасників: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС Україна» про визнання кредитного договору недійсним, -

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач) звернулася до Сквирського районного суду Київської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС Україна» (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просила суд: 1) визнати пункт 4.4 Договору №400902 від 05.11.2018 року, який укладено між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_3 недійсним; 2) визнати договір №400902 від 05.11.2018 року, який укладено між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_3 недійсним в цілому; 3) вирішити питання розподілу судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у березні 2019 року позивач дізналась, що між нею та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладено кредитний договір №400902, копію якого вона отримала наприкінці березня 2019 року.

Позивач вважає, що кредитний договір не був підписаний, сторони не домовились про всі істотні умови визначені законодавством, а сам договір містить умови, які є несправедливими в цілому, суперечать принципам сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, що, в свою чергу, є підставою для визнання такого договору недійсним.

Крім того, відповідно до п. 4.4. кредитного договору у випадку прострочення повернення суми кредиту за користування кредитом клієнт зобов`язаний сплатити товариству пеню в розмірі 3% річних від суми кредиту за кожен день прострочення, починаючи з 4 дня прострочення. Отже, при простроченні виконання зобов`язання, позивач буде змушена сплатити пеню, що значно перебільшує реальні збитки кредитора, та суперечить вимогам ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування». До того ж п.4.4.2 - 4.4.4 кредитного договору передбачають, що, окрім пені, додатково сплачується штраф, що суперечить вимогам ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і теж порушення. За таких обставин п.4.4 договору має бути визнаний судом недійсним.

Позивач вказує, що за період з листопада 2018 року по березень 2019 року нею було помилково сплачено на адресу ТОВ «АВЕНТУС Україна» 7614,80 грн., оскільки вона вважала, що вони вносяться за іншим не припиненим зобов`язанням.

На підставі ст.ст. 203, 207, 215, 216 ЦК України позивач просила суд позов задовольнити.

У відзиві на позовну заяву представником відповідача зазначається, що 05.11.2018 року між сторонами було укладено в письмовій формі електронний Договір про надання фінансового кредиту №400902, згідно якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 4 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кошти та сплатити відсотки за користування кредитом. Сторонами було погоджено в Договорі строк, термін дії договору та кінцеву дату повернення коштів. Заявка на отримання кредиту подається Клієнтом через Особистий кабінет. Перед поданням Заявки, Клієнт обирає бажані умови отримання Кредиту (у тому числі суму та строк) та підтверджує їх шляхом надсилання Заявки на розгляд Товариству. У разі прийняття позитивного рішення, Товариство робить Клієнту в його Особистому кабінеті пропозицію укласти електронний договір (оферту) у формі індивідуальної частини Договору позики, яка містить усі істотні умови. При цьому. Клієнт, ознайомившись із його текстом, може прийняти пропозицію укласти Договір позики або відмовитися від неї. У випадку готовності Клієнта прийняти пропозицію (оферту), Клієнт натискає кнопку «погоджуюсь» у Особистому кабінеті, після чого Товариство надсилає Клієнту засобами зв`язку Одноразовий ідентифікатор у вигляді СМС-коду. У момент введення коду на веб-сайті Товариства, Клієнт направляє Товариству електронне повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти), що підписується одноразовим ідентифікатором згідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач перерахував позивачу кредитні кошти у розмірі 4000,00 грн. на вказаний у заявці на отримання кредиту номер банківської картки, а позивач здійснила одинадцять успішних переказів грошових коштів на користь відповідача у період з 16.11.2018 року по 05.03.2019 року на загальну суму 7 780,80 грн., що додатково підтверджує визнання нею існування Кредитного договору, однак не дотримання виконання його умов належним чином. Оскільки пунктом 4.4. Договору встановлені гарантії кредитора стосовно належного виконання Позичальником своїх зобов`язань, що закріплюються ЦК України, позбавлення відповідача в цілому права на забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором є неможливим. Крім того, у разі незгоди з умовами Кредитного договору, позивач не була позбавлена можливості скористатися своїм правом, визначеним статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і відповідно, протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору. Натомість таких дій позивач не вчинила. Таким чином, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити на підставі обставин, зазначених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно положень ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 07.05.2019 року дану справу передано на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 31.07.2019 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Протокольною ухвалою суду від 15.01.2019 року до матеріалів справи долучено відзив на позовну заяву, додаткові пояснення сторін.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 05 листопада 2018 між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач на умовах строковості, зворотності та платності надає грошові кошти в розмірі 4000,00 грн., а позивач зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Сторони погодили фіксовану процентну ставку за користування кредитом у розмірі 0,01 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом (3,65% річних) у межах строку надання кредиту, вказаного в пункті 1.4. договору (п. 1.1., 1.2 кредитного договору).

Пунктами 1.3., 1.3.1. договору визначено, що сукупна вартість кредиту складає 100,12 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 4004,80 грн. (у грошовому виразі) та включає в себе проценти (відсотки) за користування кредитом 0,12 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 4,80 грн. (у грошовому виразі).

Згідно п. 1.4. строк дії договору 12 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання своїх зобов`язань за цим договором. Кредит надається строком на 20 днів. Датою укладення договору між товариством і клієнтом є дата його підписання (п.7.1. кредитного договору).

У розділі 8 договору «Реквізити та підписи сторін» вказано прізвище, ім`я та по-батькові позивача, а також зазначено, що договір нею підписано електронно-цифровим підписом 05.11.2018 10:22:47 (а.с. 10).

Як вбачається із вищезазначеного договору, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Даним договором чітко визначені зобов`язання сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 ст. вказаної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За положеннями ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

З матеріалів справи вбачається, що 05 листопада 2018р. відповідач шляхом направлення позивачу індивідуальної частини кредитного договору адресована пропозиція (оферта) укласти електронний договір. Дані відомості підтверджують, що спірний договір укладено шляхом використання позичальником (позивачкем) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який було надіслано на її мобільний телефон смс - повідомленням.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 ст. 11 цього Закону передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Статтею 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису згідно Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, вказане положення закону передбачає альтернативні дії, які свідчать про підписання електронного договору, серед яких його підписання одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що оскільки кредитний договір підписаний позивачем, шляхом застосування електронного підпису одноразового ідентифікатора, тому він укладений з додержанням письмової форми, визначеної законом та з додержанням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію».

За таких обставин передчасними є твердження позивача про те, що кредитний договір не був підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора та відповідно є підстави вважати його недійсним.

Згідно п. 1.5. кредитного договору, кредит надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок клієнта; здійснення грошового переказу на ім`я клієнта через внутрішньодержавні платіжні системи.

Зі змісту листа ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 07 жовтня 2019р. №4781-ВП (а.с. 49) вбачається, що 05 листопада 2018 р. кошти в розмірі 4000,0 грн. були перераховані на картку позивачки за № 5168 НОМЕР_1 .

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем за період листопада 2018р. - березень 2019р було внесено на рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 7 780,80 грн.

Що стосується посилань позивача на те, що вказані кошти нею сплачено помилково, на погашення інших не припинених зобов`язань, то судом оцінюються ці твердження сторони критично, оскільки стороною позивача на підтвердження цих тверджень не було надано суду жодного належного доказу наявності інших кредитних зобов`язань з відповідачем, які не виконані та в рахунок яких нею помилково були перераховані ці кошти.

Відтак, доводи позивача щодо не отримання кредитних коштів є суд до уваги не приймає.

Аналогічно не заслуговують на увагу і твердження сторони позивача щодо порушення під час укладення оспорюваного договору норм Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до положень ст. 3 цього Закону він не поширюється на: договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця.

Згідно пунктів 1.1., 1.4. оспорюваного кредитного договору сума кредиту становить 4000,0 грн., та надається строком на 12 днів. А отже, дія Закону України «Про споживче кредитування» не поширюється на укладений між сторонами кредитний договір та пов`язані з ним спірні правовідносини.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Як передбачено у п. 4.4. договору у випадку прострочення повернення суми кредиту за користування кредитом клієнт зобов`язаний сплатити товариству: пеню в розмірі 3% від суми кредиту за кожний день прострочення, починаючи з 4 дня прострочення. Строк нарахування пені не може перевищувати 90 днів (п.4.4.1.); на 4 день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 100,0 грн. (п.4.4.2.); на 30 день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 300,0 грн. (п.4.4.3.); на 90 день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 500,0 грн. (п.4.4.4).

Оскільки пунктом 4.4. Договору встановлені гарантії кредитора стосовно належного виконання Позичальником своїх зобов`язань, що закріплюються ЦК України, позбавлення відповідача в цілому права на забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором є неможливим.

Крім того, у разі незгоди з умовами Кредитного договору, позивач не була позбавлена можливості скористатися своїм правом, визначеним статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і відповідно, протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору.

Ч. 3 ст. 12 ЦК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом із тим, судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про порушення прав позивача вказаним договором.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 ЦК України передбачено обов`язковість договору до виконання сторонами. Ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

При вирішенні спору про визнання кредитного договору недійсним, судом враховувалися вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема вимоги статей 203, 215, 1054 ЦК України. Судом також враховувалися вимоги статей 536, 638 ЦК України з приводу того, чи було досягнуто між сторонами кредитного договору згоди щодо усіх істотних умов договору.

Інші наведені позивачем обставини необхідності визнання договору недійсним не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, не обґрунтовують необхідність задоволення позову.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини зазначеного у рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року №303А, п.2958 - суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий,що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відтак, суд не знаходить за доцільне спростувати у вказаному рішенні кожному аргументу позивача, оскільки підстав для задоволення позову немає.

Таким чином, Кредитний договір є дійсним на даний час

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

На підставі викладено та керуючись ст. 16, 203, 207, 215, 546, 549, 626, 627, 638, 1047, 1054 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про електронну комерцію», ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 60, 76-81, 211, 223, 258, 263, 264, 265, 268, 352 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

відмовити в повному обсязі в задоволенні позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС Україна» про визнання недійсним кредитного договору від 05.11.2018 року за №400902.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС Україна», , адреса м.Київ, вул.Багговутівська, 23.

Суддя: А.А.Осаулов

Повний текст виготовлено 20.01.2020 року