Справа № 344/8163/13-ц
Провадження № 22-ц/4808/185/20
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Пнівчук О.В., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену суддею Бабій О.М. 5 грудня 2019 року в м. Івано-Франківську у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа, виданого Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 19 травня 2014 року по справі за позовом ПАТ «Західінкомбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

15.11.2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд із заявою про визнання виконавчого листа, виданого Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 19 травня 2014 року по справі №344/8163/13-ц за позовом ПАТ «Західінкомбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, таким, що не підлягає виконанню.

Заяву обґрунтовує тим, що 03.05.2019 року внесено відомості про припинення юридичної особи - Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. Тому вважає, що зобов`язання відповідачів припинились у зв`язку із ліквідацією юридичної особи, яка є стягувачем за виконавчим листом.

Просила заяву задовольнити.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 5 грудня 2019 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає її незаконною та необґрунтованою.

Зазначає, що 03.05.2019 року ПАТ «Західінкомбанк» припинив свою діяльність як юридична особа, про що державним реєстратором внесені відповідні відомості в ЄДРПОУ.

Згідно ст. 609 ЦК України зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи, крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

В той же час іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до його припинення.

Судом першої інстанції не заперечується, що зобов`язання за кредитним договором №2911/01/1 від 29.11.2007 року та, відповідно, і договором іпотеки №992-Д від 29.11.2007 року припинені в силу ст. 609 ЦК України у зв`язку з ліквідацією юридичної особи як їх сторони. Проте вважає, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки на думку суду першої інстанції зобов`язання по виконавчих листах виникли на підставі рішення суду, а не з договірних зобов`язань, хоча ст. 609 ЦК України не розмежовує характер зобов`язань, які припиняються при ліквідації юридичної особи.

Вказує, що право ПАТ «Західінкомбанк» як стягувача припинилось не залежно від того, виникло воно з рішення суду, чи з договорів, оскільки ПАТ «Західінкомбанк» припинено як юридична особа і відповідно сторона правовідносин.

Щодо того, що по справі було видано чотири виконавчих листи, то зазначає, що судове рішення стосувалось двох відповідачів, а тому і видано чотири виконавчих листи: два на звернення стягнення на предмет іпотеки та два про стягнення судових витрат. Виконавче провадження по виконавчому листу про стягнення з неї судових витрат закінчено.

З огляду на наведене просить скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду від 5 грудня 2019 року та постановити нову, якою задовольнити заяву.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з мотивів, наведених у ній.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про час та місце слухання справи у встановленому законом порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у травні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Західінкомбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №2911/07/1 від 29.11.2007 року в розмірі 530321,94 грн. В процесі розгляду справи позивач змінив позовні вимоги та просив про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 8-9).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 11.03.2014 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Західінкомбанк» в сумі 530321,94 грн., яка складається із: 196000,00 грн. заборгованості за кредитом, 211939,95 коп. заборгованості по відсотках, 122381,99 грн. штрафу, звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно Договору іпотеки від 29.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Кочан М.В. за реєстровим №992-Д, - двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 51,1 кв.м., яка належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 21.02.1997 року Агентством по приватизації державного житлового фонду, згідно з рішенням Івано-Франківського міськвиконкому від 17.01.1997 року №8-р, зареєстрованого в Івано-Франківському ОБТІ в реєстрову книгу №165, номер запису 6670, шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в користь ПАТ «Західінкомбанк» судові витрати по 1720,50 грн. з кожного (а.с. 24-26).

Ухвалою Апеляційного суду від 14.04.2014 року рішення Івано-Франківського міського суду від 11.03.2014 року залишено без змін (а.с. 27-30).

На виконання даного рішення суду було видано чотири виконавчих листи.

Встановлено також, що згідно з даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 14.11.2019 року до реєстру 03.05.2019 року було внесено відомості про державну реєстрацію припинення Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» (а.с. 32-41).

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що наведені заявником обставини не можуть свідчити про припинення зобов`язання, яке виникло також на підставі рішення суду, що набрало законної сили до моменту ліквідації ПАТ «Західінкомбанк». На стадії виконання судового рішення припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження є підставою для закінчення виконавчого провадження, а не визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. Крім того, заявником не конкретизовано який саме виконавчий лист вона просить визнати таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками місцевого суду з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення статті 129-1 Конституції України визначають, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року.

У пілотному рішенні у справі «Бурдов проти Росії» від 7 травня 2002 року Європейський суд, вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їхньої справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухваленого будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду».

У справі «Soering vsUK» Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням.

Частиною 1 ст. 432 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Підстави для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, викладені в ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Так, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому, сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення (матеріально-правові обставини), наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність встановлення питань виконання судового рішення (процесуально-правові обставини).

Словосполучення «або з інших причин» стосується словосполучення «якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням» та не надає розширеного тлумачення підстав, за наявності яких суд може визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Іншими причинами, наприклад, може бути скасування чи зміна рішення суду в апеляційному чи касаційному порядку, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, коли виконавчий лист ще не виконаний.

Саме такі роз`яснення надано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №8 від 25 вересня 2015 року «Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах».

Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Разом з тим, за наявності судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, заявником при зверненні до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не доведено, що нею чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду чи сплачено заборгованість за кредитним договором, внаслідок чого її обов`язок припинився, або такий обов`язок боржника припинився з інших причин, передбачених положеннями ст. 432 ЦПК України.

Обґрунтовуючи подану заяву, ОСОБА_1 як на підставу для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, посилалась на те, що у зв`язку з ліквідацією ПАТ «Західінкомбанк» зобов`язання за Кредитним договором №2911/01/1 від 29.11.2007 року та, відповідно, і Договором іпотеки №992-Д від 29.11.2007 року припинені.

Однак, такі не є підставою у розумінні ст. 432 ЦПК України для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, правовідносини, які склалися між сторонами в процесі виконання судового рішення регулюються нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.05.2019 року ОСОБА_1 зверталася до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби із заявою про закінчення виконавчого провадження №43886020 по виконавчому листу від 19.05.2014 року, виданому по справі №344/8163/2013 за позовом ПАТ «Західінкомбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 48).

При цьому доказів відсутності нового кредитора прав та обов`язків ПАТ «Західінкомбанк» саме в частині зобов`язання за рішенням Івано-Франківського міського суду від 11.03.2014 року по справі №344/8163/13-ц матеріали заяви не містять.

Таким чином, аргументи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства при постановленні оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження.

Передбачених ст. 379 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, а тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 5 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 24 січня 2020 року.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: О.В. Пнівчук

Л.В. Ясеновенко