Дата документу 16.01.2020 Справа № 554/7553/19
Провадження № 2/554/147/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого-судді Чуванової А.М.

за участю секретаря Садошенко М.П.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

представник позивача: адвокат Корнієнко Н.Ю.,

представник відповідача прокурор Мироненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 у серпні 2019 року звернувся до суду з позовом до прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, в якому просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь моральну шкоду у розмірі 200304 гривень.

В обґрунтування вимог позивач вказав, що СВ прокуратури Полтавської області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001358, внесеного до ЄРДР 08.07.2015 року, з правовою кваліфікацією за ст.ст.365 ч.2, 384 ч.1, 374 ч.1 КК України, за фактами того, що в ході досудового розслідування кримінальної справи №04580007 працівники Кобеляцького РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 застосували до нього фізичне та психологічне насильство при затриманні та відібранні явки з повинною; співробітники Кобеляцького РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_4 ., ОСОБА_3 , ОСОБА_5 надали неправдиві покази 15.04.2004 року; співробітники прокуратури Кобеляцького району ОСОБА_6 і ОСОБА_7 надали неправдиві покази 30.04.2005 року; начальником Кобеляцького РВ Хряпою С.О. було порушено його право на захист після затримання 09.05.2004 року за підозрою у вчиненні особливо тяжкого злочину.

29.09.2017 року постановою слідчого першого слідчого відділу прокуратури Полтавської області Магди В.П. було в черговий раз закрито кримінальне провадження №0001358, внесене до ЄРДР 08.07.2015 року з правовою кваліфікацією за ст.ст.365 ч.2, 384 ч.1, 374 ч.1 КК України.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 03.09.2018 року було скасовано постанову слідчого від 29.09.2017 року про закриття кримінального провадження як необґрунтовану, а матеріали справи направлені для продовження досудового розслідування.

Тобто, на даний час досудове розслідування даного кримінального провадження триває, більш як за чотири роки слідчим не проведено усього обсягу необхідних слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, не встановлені особи, причетні до вчинення злочинів, у зв`язку з чим жодній особі до цього часу не повідомлено про підозру, тобто органом досудового розслідування порушуються розумні строки розслідування кримінального провадження.

Прокурори, які здійснюють процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні, на недотримання розумних строків також належним чином не реагують.

Зазначені обставини спричинюють ОСОБА_1 значну моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та негативних переживаннях внаслідок порушення його прав, яке триває на протязі 48 місяців, насторозі, тривозі, зниженому настрої, нервозності та дратівливості. Моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 200304 гривень.

Ухвалою суду від 21.08.2019 року було відкрите провадження за даною позовною заявою за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали.

Представником прокуратури Полтавської області подані до суду 03.10.2019 року письмові пояснення, в яких прокурор просить у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити в зв`язку з її необґрунтованістю та безпідставністю. Вказав, що твердження позивача про наявність у нього моральних страждань не ґрунтуються на вимогах ст.82 ЦПК України та підлягають доведенню позивачем на загально визначених підставах згідно зі ст.81 ЦПК України. Із змісту ухвали суду, що винесено у межах кримінального провадження, не вбачається вчинення саме відповідачем у справі прокуратурою Полтавської області неправомірних дій (бездіяльності) відносно позивача та наявності його вини. Крім того, порушень щодо розумності строків розслідування кримінального провадження не допущено. На даний час відсутні рішення судів у межах кримінального провадження, де встановлено порушення органом досудового розслідування розумних строків. Разом із цим, надання оцінки дотриманню органом досудового розслідування розумності строків не входить до компетенції суду цивільної юрисдикції. Оскарження ОСОБА_1 процесуальних рішень слідчого є механізмом реалізації його права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства. ОСОБА_1 , окрім ухвали слідчого судді, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження душевних страждань, які він міг зазнати у зв`язку з процесуальними рішеннями органу досудового розслідування, тому правові підстави, передбачені статтями 1173,1174, 1176 ЦК України, для відшкодування моральної шкоди відсутні (а.с.36-41).

Ухвалою суду від 13.11.2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, просив вимоги задовольнити повністю. Вказав, що слідчий не виконав ряд ухвал суду, не допитав його, свідків, порушує таким чином його права.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Корнієнко Н.Ю. в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача прокурор Мироненко О.В. в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в задоволенні вимог. Вказала, що позивач не довів вчинення відповідних протиправних дій, а винесення ухвали судом не свідчить про спричинення шкоди позивачу; порушення розумності строків не доведено, відсутні рішення судів, в яких встановлено порушення розумних строків.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів.

Суд, заслухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та матеріали кримінального провадження, перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що у провадженні слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Полтавської області Ральського А.А. перебували матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001358 від 08.07.2015 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.365 ч.2, 384 ч.1, 374 ч.1 КК України.

Згідно ухвали Верховного Суду від 28.03.2019 року у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених пунктами 4,10 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 і пунктами 1,9 ч.2 ст.115, ч.4 ст.152 КК України, вирок Апеляційного суду Полтавської області від 09.06.2005 року щодо ОСОБА_1 змінено; виключено з мотивувальної частини вироку посилання як на доказ на протокол явки з повинною ОСОБА_1 від 09.05.2004 року (а.с.66-75).

Відповідно до ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 03.09.2018 року скаргу ОСОБА_1 задоволено, скасовано постанову слідчого відділу прокуратури Полтавської області Магди В.П. від 29.09.2017 року про закриття кримінального провадження №0001358 та направлені матеріали для продовження досудового розслідування (а.с.4 - ухвала).

Згідно ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 18.08.2017 року зобов`язано прокурора відділу прокуратури Полтавської області Мандича С.М. та старшого слідчого першого слідчого відділу прокуратури Полтавської області Магду В.П. розглянути подане 06.06.2017 року клопотання про проведення слідчих (розшукових) і інших процесуальних дій у кримінальному провадженні №0001358 та прийняти рішення згідно вимог КПК України (а.с.29).

Відповідно до ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 18.08.2017 року зобов`язано прокурора відділу прокуратури Полтавської області Мандича С.М. розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.06.2017 року про визнання потерпілим у кримінальному провадженні №0001358; зобов`язано старшого слідчого відділу прокуратури Полтавської області Магду В.П. розглянути подане 07.06.2017 року клопотання про проведення слідчих (розшукових) і інших процесуальних дій у кримінальному провадженні №0001358 та прийняти рішення (а.с.30 ухвала).

Згідно ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 02.06.2017 року, скаргу ОСОБА_1 задоволено, скасовано постанову слідчого Магди В.П. від 27.11.2015 року про закриття кримінального провадження №0001358 (а.с.31 ухвала).

Відповідно до ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 03.09.2018 року, скаргу ОСОБА_1 задоволено, скасовано постанову слідчого Магди В.П. від 29.09.2017 року про закриття кримінального провадження №0001358 та направлені матеріали для продовження досудового розслідування (а.с.32 ухвала).

Постановою від 27.08.2019 року слідчий в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Полтавської області Ральський А.А. відмовив у визнанні ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001358 від 08.07.2015 року.

Крім того, постановою від 29.08.2019 року слідчий в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Полтавської області Ральський А.А. закрив кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001358 від 08.07.2015 року, у зв`язку з відсутністю в діях колишніх працівників Кобеляцького РВ УМВС України в Полтавській області та прокуратури Кобеляцького району складу кримінальних правопорушень : начальника Кобеляцького РВ УМВС України ОСОБА_2 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.365, ч.1 ст.374, ч.1 ст.384 КК України; в діях начальника чергової частини Кобеляцького РВ УМВС України ОСОБА_5 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.365, ч.1 ст.384 КК України; в діях начальника СКР Кобеляцького РВ УМВС України ОСОБА_4 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.365, ч.1 ст.384 КК України; в діях оперуповноваженого ВДСБЕЗ Кобеляцького РВ УМВС України ОСОБА_3 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.365, ч.1 ст.384 КК України; в діях прокурора Кобеляцького району ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України; в діях слідчого прокурора Кобеляцького району ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України.

Як на підстави позову позивач посилається на бездіяльність слідчих, прокурорів при проведенні досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, безпідставне затягування строків досудового розслідування, наявністю численних ухвал слідчих суддів, тоді як його права продовжують порушувати.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Як свідчить тлумачення статті 1176 ЦК шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності умов для застосування частини першої статті 1176 ЦК, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто на основі загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК).

Аналогічний висновок про застосування статей 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України зроблено Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16, Верховним Судом у постанові від 26 вересня 2019 року у справі №638/14536/16-ц.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач просить стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь моральну шкоду у розмірі 200304 гривень, завданої неправомірними діями та бездіяльністю органу досудового розслідування, прокуратури в ході розслідування кримінального провадження №0001358, внесеного до ЄРДР 08.07.2015 року, порушеного за ознаками злочинів, передбачених ст.ст.365 ч.2, 384 ч.1, 374 ч.1 КК України,.

Пунктами 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Враховуючи зміст вищевказаних норм ЦК України у цьому виді деліктних зобов`язань необхідно довести як наявність шкоди так і її заподіяння, причинний зв`язок внаслідок протиправного рішення дії або бездіяльності конкретно визначеної посадової особи.

Суд вважає, що позивач не надав доказів того, що йому завдано моральної шкоди слідчим, прокурором, а також доказів того, що їх діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання ними покладених на них трудових чи службових обов`язків.

ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог посилається на ухвали слідчих суддів (а.с.4,29-32), проте відповідне рішення про визнання протиправною бездіяльності слідчих і процесуальних прокурорів під час досудового розслідування за кримінальним провадженням №0001358, внесеним до ЄРДР 08.07.2015 року, не приймалось компетентними органами, а скасування постанов про закриття провадження у справі, зобов`язання слідчого, прокурора розглянути подані клопотання заявником, не свідчить про протиправність дій прокуратури, оскільки вона діяла в межах своїх процесуальних повноважень; не свідчать про наявність її вини та завдання цим шкоди позивачу; дії або бездіяльність працівників органу досудового розслідування не є неправомірними в розумінні закону.

Слід також зазначити, що вказані постанови про закриття кримінального провадження були скасовані судом не з підстав неправомірності, а з підстав передчасності їх висновку та необхідністю проведення додаткових слідчих дій, що не свідчить про протиправність дій органу досудового розслідування і завдання цим шкоди позивачеві. Хоча постанови про закриття кримінального провадження і були скасовані судом з підстав їх невідповідності нормам КПК України, однак жодних доказів, які б вказували на те, що внаслідок прийняття цих постанов було заподіяно шкоди правам та інтересам позивача, справа не містить.

Крім того, сам факт скасування постанови про закриття кримінального провадження не може бути підставою для відшкодування шкоди на підставі норм Цивільного кодексу України, оскільки чинним законодавством, а саме нормами КПК України, передбачено механізм захисту порушеного права особи шляхом оскарження неправомірної постанови у встановленому нормами КПК України порядку, яке позивачем було реалізовано.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом в постанові від 28 січня 2019 року (справа № 686/7576/18), яку відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховувати суд при застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем моральної шкоди.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.ст. 1167 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Так, позивачем не надано доказів на підтвердження перенесених ним душевних страждань, погіршення стану здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків та стосунків з оточуючими, а також не зазначено з яких саме міркувань він виходив при визначенні розміру моральної шкоди у сумі 200304 гривень.

При цьому, суд критично оцінює надані покази свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про спричинення відповідачем позивачу значної моральної шкоди, оскільки останні про все знають лише зі слів ОСОБА_1 , свідки тривалий час перебувають з ОСОБА_1 в одній камері, а отже є зацікавленими у позитивному результаті розгляду даної справи.

З огляду на зазначене, необґрунтованими є посилання ОСОБА_1 на те, що сам факт скасування постанови про закриття кримінального провадження є доказом заподіяння позивачу моральної шкоди та підставою для стягнення моральної шкоди.

Що стосується посилань позивача на затягування процесу досудового розслідування суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття «розумного строку» надано ч. 1 ст. 28 КПК України.

Частиною 2 ст.28 КПК України визначено, що проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження суд.

Таким чином, доводи позивача в частині тривалого розслідування кримінальної справи, повинні розглядатися у відповідності до положень кримінально-процесуального законодавства.

Відповідний порядок щодо оскарження рішень слідчого, прокурора в ході досудового розслідування встановлено главою 26 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що бездіяльність правоохоронного органу, яка на його думку виразилась у тривалому розслідуванні, визнана незаконною.

З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що позивач не довів обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, та не надав належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували факт завдання йому шкоди діями відповідача. За таких обставин в задоволенні позову ОСОБА_1 до Прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди належить відмовити в повному обсязі за безпідставністю позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,223,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.15,23,1174,1176 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 355 ЦПК України подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , відбуває покарання у Державній установі «Полтавська установа виконання покарань №23» Міністерства юстиції України за адресою: 36000, м.Полтава, вул.Пушкіна,91, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;

відповідач - Прокуратура Полтавської області, місцезнаходження: 36020, м.Полтава, вул.1100-річчя Полтави,7, ;

відповідач: Державна казначейська служба України, місцезнаходження: 01601, м.Київ, вул.Бастіонан,6, .

Повний текст судового рішення складено 24.01.2020 року.

Суддя: А.М.Чуванова