Справа № 548/2485/19
Провадження № 2/548/130/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.01.2020 року Хорольський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді Старокожка В.П.,
за участю секретаря судового засідання Комаренко В.М.,
розглянувши у межах спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», представник позивача: Гребенюк Олександр Сергійович, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Позиція позивача та заперечення відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі.
Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом.
Позовні вимоги мотивував тим, що відповідач порушив зобов`язання, покладені на нього згідно умов Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості від 18.03.2015 року, внаслідок чого у відповідача утворилась кредитна заборгованість у розмірі 13 688,41 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 4 266,68 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом 1 972,76 грн, заборгованості за пенею 3 934,59 грн, штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної Угоди 3 514,38 грн, та яку позивач просить стягнути з відповідача разом із сумою судових витрат 1 921,00 грн.
11.12.2019 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду у межах спрощеного позовного провадження.
У судове засідання представник АТ КБ "Приватбанк" не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти заочного ухвалення рішення не заперечував.
Відповідач у визначений судом строк відзив на позов не подав, хоча вчасно та належним чином був повідомлений про розгляд справи, про що свідчить наявне у матеріалах справи поштове повідомлення, також від відповідача не надійшло клопотання про надання додаткового строку для подачі відзиву чи про розгляд справи у порядку загального позовного провадження.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що за результатами розгляду справи в межах спрощеного провадження має бути ухвалене заочне рішення, яким позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Фактичні обставини, встановлені судом.
Судом встановлено, що згідно умов Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості від 18.03.2015 року відповідач отримав кредит у розмірі 4 880,77 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з виплатою щомісячних відсотків у розмірі 0,833 %, що підтверджується копією зазначеної угоди та паспортних даних відповідача.
З вищевказаної угоди також вбачається, що відповідач погодився щомісячно сплачувати платіж у розмірі 429,41 грн для погашення заборгованості за кредитом, а у випадку порушення своїх зобов`язань позичальник сплачує банку штраф у розмірі 3 757,98 грн (п.п. 2.1, 2.2).
Згідно п. 2.8 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості від 18.03.2015 року відповідач сплачує банку пеню, розмір якої вказано в Умовах і правилах за кожен день прострочення.
Норми права, застосовані судом.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За правилами ст.ст.1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтями 610 та 623 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.
Мотивована оцінка аргументів сторін та висновки суду.
Суд вважає доведеним той факт, що кредитодавець взяті на себе зобов`язання за спірним кредитним договором виконав та надав грошові кошти відповідачу у вигляді кредитного ліміту на кредитну картку. Тобто виконав зі своєї сторони умови договору, у відповідності до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України.
Щодо виконання зобов`язань за кредитним договором зі сторони відповідача, то останній ухиляється від їх виконання.
Умови договору відповідачем порушені, про що свідчать розрахунок заборгованості від 18.11.2019 року, наданий позивачем, згідно якого у відповідача виникла заборгованість, що в подальшому за відсутності щомісячних фіксованих платежів призвело до нарахування відсотків за користування кредитом та пені за несвоєчасне погашення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 13 688,41 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 4 266,68 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом 1 972,76 грн, заборгованості за пенею 3 934,59 грн, штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної Угоди 3 514,38 грн.
Обставин, які відповідно до закону можуть бути підставою для звільнення відповідача від виконання зобов`язань за договором, та доказів, які їх підтверджують, відповідачем не наведено.
Таким чином, суд вважає доведеним факт несвоєчасної сплати щомісячних платежів відповідачем, яка призвела до невиконання зобов`язань останнім за кредитним договором, що порушує право позивача на повернення позики.
Суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за відсотками за користування кредитом та штрафу, оскільки відповідач своїм підписом в Генеральній Угоді про реструктуризацію заборгованості від 18.03.2015 року погодився з умовами кредиту, зокрема щодо сплати щомісячних платежів за тілом кредиту у розмірі 4 880,79 грн, а також прийняв умови щодо нарахування процентів за користування кредитом за відсотковою ставкою 0,833 % на місяць на суму залишку заборгованості та погодився на сплату штрафу у розмірі 3 757,98 грн у випадку порушення ним вказаних зобов`язань.
Разом з тим, позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення пені, в тому числі її розміру і порядок нарахування, крім зазначеної генеральної угоди та розрахунку кредитної заборгованості, посилався Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати пені, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в генеральній угоді.
Враховуючи викладене, позицію Верховного Суду у постанові N 342/180/17 від 03.07.2019, судом встановлено, що позичальник не підписав жодного документу, який би обумовлював порядок та умови нарахування і сплати такого платежу, як пеня.
Крім того, у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 зроблено висновок, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Враховуючи те, що з відповідача підлягає стягненню сума штрафу згідно умов угоди, та виходячи з того, що генеральною угодою не передбачено розміру і порядку сплати пені відповідачем, а умови та правила надання банківських послуг, в яких визначено порядок сплати даного виду неустойки, не є частиною кредитного договору, укладеного між сторонами, з огляду на відсутність підпису відповідача на вказаних умовах та правилах, в даному випадку вимога позивача про стягнення пені не може бути задоволена судом.
Зважаючи на зазначене та з метою захисту права позивача, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення тіла кредиту, штрафу та заборгованості за відсотками.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на те, що позов задоволено частково, з відповідача підлягають частковому стягненню судові витрати у розмірі 74,33 % сплаченого позивачем судового збору.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 525, 526, 527, 530, 610, 623, 625, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 141, 209 241, 259, 263 265, 268, 280 283 ЦПК України, суд
Позов Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»
( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , ІПН: НОМЕР_3 )
про стягнення заборгованості
задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості від 18.03.2015 року в сумі 10 174 (десять тисяч сто сімдесят чотири) грн 03 коп, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 4 266,68 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом 1 972,76 грн, штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної Угоди 3 514,38 грн.
В задоволенні іншої частин позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 1 427 (одну тисячу чотириста двадцять сім) грн 88 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду або, у відповідності до п. 15.5 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, до Хорольського районного суду Полтавської області (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи). Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Дата складання повного тексту судового рішення: 23.01.2020