ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/793/19
Провадження №2/477/211/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року Жовтневий районний суд Миколаївської області

у складі: головуючого у справі судді - Глубоченка С.М.,

за участі секретаря судових засідань - Оселедченко Д.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Миронова О.В. ,

представників відповідача - Істоміної К.В., Янович Т .Ф.,

представників третьої особи - Писарєва Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новомиколаївського дошкільного навчального закладу Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, третя особа - Новомиколаївська сільська рада Вітовського району Миколаївської області

про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення,

поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку

за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

03 квітня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ завідуючої Новомиколаївського дошкільного навчального закладу Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області (далі - Новомиколаївський ДНЗ) від 03 травня 2018 року №5 «Про звільнення помічника вихователя ОСОБА_1 ».

Обґрунтовуючи позов позивач ОСОБА_1 вказувала, що вона працювала в Новомиколаївському ДНЗ на посаді помічника вихователя. 03 травня 2018 року о 08 годині ранку після травневих свят вона була викликана до завідуючої Новомиколаївського ДНЗ де їй було повідомлено про звернення батьків дітей, які заявили про наявність на її сторінці у соціальній мережі «Одноклассники» компрометуючих фотознімків еротичного характеру. Вона повідомила завідуючій, що жодного відношення до цього не має, але перевіривши свій аккаунт побачила, що дійсно на сторінці розміщені зазначені фотознімки. Яким чином фотознімки потрапили на сторінку вона не знає, оскільки не розбирається у сучасній техніці. Уважає, що її сторінка в соціальній мережі була зламана, або цей випадок є наслідком якогось вірусу. Але вона впевнена, що зазначених фотознімків не розміщувала. Самостійно видалити фотознімки зі сторінки вона не змогла, а через деякий час ці фотознімки якимось чином були видалені. Після розмови з завідуючою Новомиколаївського ДНЗ вона їй запропонувала пройти до сільського голови та вислухати його думку. Біля 09 години 03 травня 2018 року вона прийшла до сільського голови Писарєва Д.В., який почав задавати їй питання щодо розміщених фотознімків. Після того, як до кабінету зайшла також й завідуюча Новомиколаївського ДНЗ, сільський голова почав вимагати від позивача написання заяви про звільнення за власним бажанням, указуючи, що це єдиний вихід. Незважаючи на її прохання довести свою непричетність до скандалу із фотознімками, сільський голова наполягав на звільненні за власним бажанням та запропонував їй після того, як ситуація залагодиться, поновити її на посаді. Вона погодилася та пішла до дитячого садочка де в кабінеті завідуючої під її диктовку написала заяву про звільнення за власним бажанням з 04 травня 2018 року. Зазначила, що заява нею написана у стані величезного стресу та глибокого морального потрясіння. Її воля була подавлена тиском з боку сільського голови, оскільки вона розуміла, що він є єдиною особою розпорядником владних функцій на селі і вона не може йому відмовити. Крім цього, вона була введена в оману обіцянкою про поновлення на роботі. 14 травня 2018 року вона прийшла до Новомиколаївського ДНЗ після виклику завідуючої для написання нової заяви про звільнення, оскільки вона написана не вірно. Після розмови із завідуючою, позивач повідомила, що переписувати заяву не буде, оскільки має намір працювати у садочку надалі. 15 травня 2018 року вона це саме повідомила й сільському голові, який не сказав їй, що вона вже звільнена, не видав їй трудову книжку. 18 травня 2018 року вона особисто передала заяву сільському голові про відмову від звільнення, проте сільський голова Писарєв Д.В. зазначив, що позивач звільнена і передав їй трудову книжку, саме з цього часу вона вважає, що фактично довідалася про звільнення на підставі розпорядження сільського голови. Законність указаного розпорядження є предметом розгляду в суді. Під час розгляду цивільної справи №477/106/19 у судовому засіданні 10 грудня 2018 року вона дізналася про існування спірного наказу.

Спірний наказ уважає незаконним, оскільки він не відповідає формі наказу, складений із грубим порушенням чинного законодавства, оскільки не містить підстав звільнення, дати ознайомлення з наказом. На незаконність спірного наказу також указує те, що згідно записів у трудовій книжці позивача звільнено на підставі розпорядження сільського голови, а не на підставі спірного наказу.

Ухвалою суду від 06 квітня 2018 року заява прийнята до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання.

20 травня 2019 року від відповідача Новомиколаївського ДНЗ надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві зазначив, що до завідуючої Новомиколаївського ДНЗ, у якому працювала позивач ОСОБА_1 звернулися батьки дітей вихованців зі скаргами щодо аморальної поведінки позивача, в зв`язку з появою в соціальній мережі «Одноклассники» її фотознімків компрометуючого характеру. Враховуючи, що такі дії є несумісними із поняттям педагогічної етики та нормам загальнолюдської моралі, батьки дітей виявили занепокоєння та просили не допускати позивача до роботи з дітьми. Після цього, позивач була викликана до завідуючої Новомиколаївського ДНЗ та сільського голови для надання пояснень. У ході бесіди стало зрозуміло, що фотознімки дійсно належать позивачу, проте на питання чому вони були викладені у соціальній мережі позивач надати відповіді не змогла. Завідуюча Новомиколаївського ДНЗ на сільський голова пояснили позивачу, що з цього приводу буде проведена службова перевірка, та у разі підтвердження обставин, викладених у скарзі батьків, вона може бути звільнена за вчинення аморального проступку. Після розмови позивач попросила завідуючу Новомиколаївського ДНЗ Янович Т.Ф. не проводити перевірок та сказала, що звільниться за власним бажанням, про що написала відповідну заяву. На підставі поданої заяви був виданий оскаржуваний наказ, зі змістом якого у день його видання ознайомилася позивач. Уважали, що оскаржуваний наказ видано правомірно та не суперечить вимогам трудового законодавства.

13 червня 2019 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про збільшення позовних вимог з позовною заявою у новій редакції від 12 червня 2019 року, у якій, крім первісних вимог, позивач просить суд поновити її на посаді помічника вихователя Новомиколаївського ДНЗ та стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, допустивши рішення до негайного виконання.

Цього ж дня, від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про поновлення строків позовної давності та письмові пояснення.

Ухвалою суду від 13 червня 2019 року прийнято збільшення позовних вимог (позовну заяву в новій редакції) від 12 червня 2019 року, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Новомиколаївську сільську раду Вітовського району Миколаївської області, а також витребувано від відповідача копію оскаржуваного наказу, журнал реєстрації наказів та книгу обліку руху трудових книжок.

07 листопада 2019 року від представника відповідача - адвоката Істоміної К.В. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, зокрема фотознімків на 3 аркушах компрометуючого характеру, на яких зображена, на думку відповідач, позивач ОСОБА_1 , що стало причиною написання позивачем заяви про звільнення за власним бажанням.

Зазначене клопотання вирішено судом у судовому засіданні 15 січня 2020 року за участю всіх учасників справи.

Указане клопотання, ухвалою суду від 15 січня 2020 року, постановленою без виходу суду до нарадчої кімнати, відхилене, оскільки фотознімки не входять до предмета доказування в цій справі.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Миронов О.В. у судовому засіданні у вступному слові позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням позовної заяви в новій редакції. Підтвердили обставини, які викладені в письмових поясненнях.

Представники відповідача Новомиколаївського ДНЗ - Янович Т.Ф. та адвокат Істоміна К.В. у вступних словах просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі та застосувати строки позовної давності, з урахуванням пояснень, що містяться у відзиві.

Представник третьої особа Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області Писарєв Д.В. у задоволенні позову просив відмовити. Підтвердив обставин, що містяться у відзиві відповідача та додав, що ніякого тиску на позивача ніколи не чинив, рішення про звільнення позивач прийняла самостійно.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до частини 6 статті 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Складання повного рішення судом відкладено до 24 січня 2020 року.

Заслухавши вступні слова позивача та її представника, представників відповідача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 з 01 квітня 2013 року працювала в Новомиколаївському ДНЗ на посаді помічника вихователя (а.с.37).

Заявою на ім`я Новомиколаївського сільського голови Писарєва Д.В від 30 квітня 2018 року позивач ОСОБА_1 просила звільнити її з посади за власним бажанням у зв`язку з погіршенням здоров`я з 04 травня 2018 року (а.с.133).

Як установлено в судовому засіданні, фактично заява про звільнення була власноручно написана ОСОБА_1 03 травня 2018 року.

Чому в заяві нею написана інша дата, позивач ОСОБА_1 пояснити не змогла.

Наказом завідуючої Новомиколаївського ДНЗ від 03 травня 2018 року №5 позивач ОСОБА_1 звільнена з посади помічника вихователя за власним бажанням з 04 травня 2018 року (а.с.136).

Разом з цим, Жовтневим районним судом Миколаївської області 27 лютого 2019 року у справі №477/1584/18 за позовом ОСОБА_1 до Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, третя особа на боці відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - Новомиколаївський дошкільний навчальний заклад, про захист трудових прав ухвалено рішення, яким позов задоволено частково (а.с.76-78).

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 31 травня 2019 року рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2019 року залишено без змін (а.с.73-75).

Як установлено рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2019 року та постановою Миколаївського апеляційного суду від 31 травня 2019 року позивач ОСОБА_1 також звільнена розпорядженням Новомиколаївського сільського голови Вітовського району Миколаївської області від 04 травня 2018 року №12-к на підставі поданої заяви за статтею 38 КЗпП України.

Указане розпорядження Новомиколаївського сільського голови Вітовського району Миколаївської області від 04 травня 2018 року №12-к визнано протиправним та скасовано, оскільки прийнято поза межам компетенції сільського голови.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, зазначені у вказаних вище судових рішеннях обставини, доказуванню не підлягають.

Відповідно до статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Згідно роз`яснень, що містяться у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» по справах про звільнення за статтею 38 КЗпП суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору. Подача працівником заяви з метою уникнути відповідальності за винні дії не може розцінюватись як примус до цього і не позбавляє власника або уповноважений ним орган права звільнити його за винні дії з підстав, передбачених законом, до закінчення встановленого статтею 38 КЗпП строку, а також застосувати до нього протягом цього строку в установленому порядку інше дисциплінарне стягнення.

Працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації (частина четверта статті 24 КЗпП).

Якщо після закінчення строку попередження трудовий договір не був розірваний і працівник не наполягає на звільненні, дія трудового договору вважається продовженою.

Аналізуючи підстави для порушення процедури звільнення позивача ОСОБА_1 із займаної посади суд дійшов до такого.

Як установлено рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2019 року та постановою Миколаївського апеляційного суду від 31 травня 2019 року по справі №477/1584/18, призначення і звільнення позивача з посади повинно здійснюватися керівником Новомиколаївського ДНЗ.

Будь-яких заяв про звільнення з займаної посади на ім`я завідуючої Новомиколаївського ДНЗ позивач ОСОБА_1 не писала та не подавала.

Отже, власник або уповноважений ним орган, яким є Новомиколаївський ДНЗ, як окрема юридична особа, не попереджений ОСОБА_1 про її звільнення за статтею 38 КЗпП України.

А тому, у завідуючої Новомиколаївського ДНЗ були відсутні правові підстави приймати оскаржуваний наказ.

На думку суду, інші обставини звільнення позивача з посади помічника вихователя, значення не мають, оскільки є похідними від встановленого судом порушення норм трудового законодавства.

Разом з цим, посилання позивача на написання нею заяви про звільнення у стані величезного стресу, глибокого морального потрясіння та під тиском з боку сільського голови розцінюється судом як припущення, які не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

При цьому, учасники справи підтвердили, що ніякого тиску керівник Новомиколаївського ДНЗ на позивача не чинила.

Окремо суд звертає увагу, що звільнення за власним бажанням не може підміняти звільнення працівника з інших підстав.

У судовому засіданні представники відповідача неодноразово вказували, що фактично підставою для написання позивачем заяви про звільнення за власним бажанням є вчинення нею аморального проступку.

Звільнення працівника, який виконує виховні функції за вчинення аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи передбачене пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП.

При цьому, звільнення працівника на підставі пункту 3 частини першої статті 41 КЗпП можливе лише якщо такий працівник виконує виховні функції та його поведінка оцінена, перевірена та підтверджена конкретними фактами.

Відповідно до частини 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (частина 2 статті 235 КЗпП України).

Відповідно до пункту 8 Розділу ІУ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

Згідно довідки про доходи за 2018 рік заробітна плата позивача за березень 2018 року становила 3723,00 грн, за квітень 2018 року - 3723,00 грн (а.с.84).

У березні 2018 року 21 робочий день, у квітні 2018 року - 19 робочих днів.

Вимушений прогул становить 429 робочих днів, з яких: за період з 04 травня 2018 року по 31 грудня 2018 року - 167 робочих дня; з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 250 робочих днів; з 01 січня 2020 року по 20 січня 2020 року - 12 робочих днів.

З розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 186,15 грн сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 79858,35 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку про незаконність звільнення позивача ОСОБА_1 з посади помічника вихователя Новомиколаївського ДНЗ та протиправність оскаржуваного наказу, що є наслідком поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Разом з тим, з огляду на обґрунтованість позовних вимог через допущені порушення трудового законодавства, на думку суду наявні обґрунтовані підстави для порушення питання щодо строків звернення до суду та розгляду заяви відповідача про застосування позовної давності.

Так, у заяві по суті справи (відзиві на позовну заяву) від 20 травня 2019 року відповідач просить застосувати строк позовної давності.

Вказана заява вмотивована тим, що позивач отримала трудову книжку 18 травня 2018 року, а кінцевим терміном звернення до суду, згідно статті 233 КЗпП України є 18 червня 2018 року.

При цьому, як указує відповідач, позивач сама зазначає, що вперше побачила оскаржуваний наказ тільки 10 грудня 2018 року в судовому засіданні по справі про скасування розпорядження сільського голови. Тому, повинна була звернутися до суду до 10 січня 2019 року. Однак, з позовом позивач звернулася лише 03 квітня 2019 року, тобто через майже три місяці після закінчення строку звернення до суду.

13 червня 2019 року позивач ОСОБА_1 подала заяву про поновлення строку звернення до суду, через його пропуск з поважних причин.

Разом з цим, у судовому засіданні 15 січня 2020 року, під час з`ясування судом питання про застосування строків позовної давності для звернення до суду, представник позивача - адвокат Миронов О.В. указав, що позивачем строки звернення до суду не пропущені, тому він відкликає заяву про поновлення строків позовної давності.

Заперечень з боку позивача ОСОБА_1 щодо відкликання адвокатом Мироновим О.В. заяви про поновлення строків позовної давності, не надходило.

Таким чином, судом розглядається питання про застосування строків позовної давності без клопотання позивача про його поновлення.

Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Згідно приписів частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності встановлення судом факту доведеності порушення права особи, яка звернулася до суду з позовом.

Згідно частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 квітня 2019 року по справі №752/12158/14-ц виклав правовий висновок, згідно якого строки звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано нормами КЗпП України. Зазначені строки звернення до суду застосовуються виключно щодо спорів, які за своєю юридичною природою належать до трудового права.

Верховний Суд указав, що спір про звільнення - це спір за заявою про поновлення на роботі. Для звернення з позовами про поновлення на роботі встановлено місячний строк.

Повторюючи загальне правило про те, що строк для звернення обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, стаття 233 КЗпП України конкретизує це правило стосовно звільнення працівника.

У цьому разі строк обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки із записом про звільнення. Встановлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються.

Судом установлено, що трудову книжку позивач ОСОБА_1 отримала 18 травня 2018 року.

Строк звернення до суду із позовом про поновлення на роботі у справі про звільнення минув 18 червня 2018 року.

Позивач ОСОБА_1 , як установлено в судовому засіданні, у липні 2018 року звернулася до Жовтневого районного суду Миколаївської області з позовом про скасування розпорядження Новомиколаївського сільського голови Вітовського району Миколаївської області від 04 травня 2018 року №12-к та про поновлення її на роботі.

Рішення по цій справі судом ухвалено 27 лютого 2019 року, яке залишено без змін постановою Миколаївського апеляційного суду 31 травня 2019 року.

Як рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2019 року так і постановою Миколаївського апеляційного суду від 31 травня 2019 року питання про поновлення строків звернення до суду з позовом про поновлення позивача ОСОБА_1 на роботі не вирішувалося та такий строк судом не поновлювався.

Із цим позовом позивач ОСОБА_1 звернулася 03 квітня 2019 року.

Оскаржуваний наказ містить відомості про ознайомлення з його змістом ОСОБА_1 без дати такого ознайомлення, про що свідчить наявність лише підпису ОСОБА_1 .

У судовому засіданні, після надання судом для огляду учасникам справи оригіналу оскаржуваного наказу, позивач ОСОБА_1 пояснила, що в наказі міститься не її підпис, та про існування зазначеного наказу їй стало відомо лише в суді під час розгляду попередньої справи.

З пояснень представника відповідача Янович Т.Ф. убачається, що зі змістом оскаржуваного наказу вона особисто, як завідуюча Новомиколаївського ДНЗ, ознайомила ОСОБА_1 03 травня 2018 року та в її присутності ОСОБА_1 його підписала.

Однак, суд не може прийняти до уваги зазначені пояснення Янович Т.Ф. в частині дати ознайомлення з наказом ОСОБА_1 , оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами.

Є неприйнятною й позиція позивача ОСОБА_1 про те, що оскаржуваний наказ містить підпис про ознайомлення з його змістом, який вона особисто не ставила, оскільки вказане також не спростовано належними та допустимими доказами, при тому, що кожна сторона, у відповідності до частини першої статті 81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Тому, відсутні правові підстави вважати, що ОСОБА_1 ознайомлена з оскаржуваним наказом саме 03 травня 2018 року.

При цьому, як зазначає позивач, вона дізналася про існування оскаржуваного наказу 10 грудня 2018 року.

Зазначена обставина визнана учасниками справи, а тому, в силу частини першої статті 82 ЦПК України, доказуванню не підлягає.

Суд констатує, що станом на день подання цього позову (03 квітня 2019 року) рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2019 року по справі №477/1584/18 не набрало законної сили, а справа перебувала в апеляційній інстанції.

У мотивувальній частині рішення суду від 27 лютого 2019 року по справі №477/1584/18 суд указав, що позивачу ОСОБА_1 та її представнику наголошувалося на тому, що пред`явлений позов зачіпає права Новомиколаївського ДНЗ, який повинен відповідати за позовом та має бути залученим до участі у справі в якості співвідповідача, через наявність наказу про звільнення, законність якого є предметом розгляду цієї справи.

Однак, позивач та її представник своїм правом, передбаченим статтею 51 ЦПК України не скористалися.

Отже, позивач мала об`єктивну можливість, у тому числі користуючись професійною правовою допомогою адвоката Гудими Т.А., яка приймала участь під час розгляду справи №477/1584/18 у суді, звернутися до суду протягом місяця з дня, коли вона дізналася про існування оскаржуваного наказу, тобто до 10 січня 2019 року.

Позиція позивача ОСОБА_1 , що вона не зверталася до суду з позовом до Новомиколаївського ДНЗ, через те, що чекала рішення Миколаївського апеляційного суду по справі №477/1584/18 є хибною, оскільки позивач звернулася до суду із цим позовом за два місяці до постановлення апеляційною інстанцією остаточного судового рішення по справі №477/1584/18.

Перевіривши та обговоривши причини пропуску строку звернення до суду з позовом у справі про звільнення, суд дійшов висновку, що позивачем ОСОБА_1 такий строк пропущений, як з дня вручення трудової книжки (18 травня 2018 року), так і з дня, коли позивач, з її слів, вперше дізналася про існування оскаржуваного наказу Новомиколаївського ДНЗ та ознайомилася з ним (10 грудня 2018 року).

Оскільки позивач не просить суд поновити їй строк звернення до суду з вказаним позовом, суд обмежений у праві застосувати положення статті 234 КЗпП України, відповідно до якої, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Згідно правової позиці Верховного Суду України, викладеної в постанові у справі №6-409цс16 від 06 квітня 2016 року, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Як убачається з правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові у справі №6-1395цс16 від 26 жовтня 2016 року, вирішуючи трудовий спір, Верховний Суд України, зокрема, вказав, що за змістом частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права або охоронюваного законом інтересу особи. Тобто правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права, а відтак і обґрунтованості позовних вимог.

Ураховуючи викладені обставини суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову у зв`язку з пропуском позивачем ОСОБА_1 процесуального строку звернення до суду у справах про звільнення.

Керуючись статтями 258-259, 263-265, 279 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ;

відповідач - Новомиколаївський дошкільний навчальний заклад Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, с. Новомиколаївка Вітовського району Миколаївської області, вул. Жовтнева, 26, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України - 37895328;

третя особа - Новомиколаївська сільська рада Вітовського району Миколаївської області, с. Новомиколаївка Вітовського району Миколаївської області, вул. Жовтнева, 32, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України - 04375263.

Повне рішення складено 24 січня 2020 року.

СУДДЯ С.М. ГЛУБОЧЕНКО