печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року Печерський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді Остапчук Т.В при секретарі судових засідань Самолюк Ю.Ю., за участю:

представника відповідача - Береговий І.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за розпискою у сумі 339 950 грн, та просив також стягнути з відповідача три проценти річних з простроченої суми боргу, що становить 1648,52 грн., та судові витрати на його користь обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що 29 грудня 2017 року Відповідач отримав від Позивача 13 000 доларів США в підтвердження чого, Відповідач видав Позивачу власноручно складену розписку (надалі за текстом іменується - «Розписка»), зі строком повернення коштів до 31 березня 2018 року. Вказані кошти, так і не були повернуті Відповідачу та необхідно зазначити,що станом на 29 травня 2018 року 13 000 доларів США за курсом Національного банку України складає 339 950 гривень (26.15 гривень за один долар США)., та відповідачу необхідно було сплатити три проценти річних від 339 950 грн за період з 31 березня до 29 травня 2018 року ( 59 днів) , тому на станом на 29 травня 2018 року сума боргу становила 341 598, 52 грн, що складається із суми за розпискою у розмірі 339 950 грн ( еквівалент 13 000 доларів США за курсом НБУ станом на 29.05.2018 року) та 3% річних у розмірі 1658,52 грн., у зв`язку чим позивач був змушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Позивач та представник позивача в судове засідання не зявилися, через канцелярію суду було подано заяву про розгляд справи у відсутність, та просли задовільнити з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Береговий І.В., в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив та просить відмовити в їх задоволенні, вказуючи на необґрунтованість позовних вимог та зазначив, що з огляду на матеріали справи. Відповідачем дійсно було власноруч написано текст розписки, в якій останній зазначив про отримання від Позивача грошових коштів в сумі 13 000 доларів CILIA, які Відповідач зобов`язався повернути позивачу у встановлений строк до 31.03.2018. Вказані кошти у сумі 13 000 доларів США фактично не передавались Позивачем Відповідача. Жодного підпису Позивача стосовно свого факту передачі грошей Відповідачу, розписка не містить. В силу положень ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, Позивачем зворотного не доведено. Таким чином, виходячи зі змісту розписки, сторони фактично мали намір змінити умови Договору позики в частині нарахування та повернення нарахованих відсотків за користування позикою, а саме домовившись, що розмір нарахованих відсотків за весь час користування позикою складатиме 13 000 доларів США. зі строком повернення вказаної суми до 31.03.201 8 року, тобто переведення позики з безвідсоткової у відсоткову.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши докази у їх сукупності приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, а відтак про відмову в задоволенні позову виходячи з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи,що 29 грудня 2017 року Відповідач отримав від Позивача 13 000 доларів США в підтвердження чого, Відповідач видав Позивачу власноручно складену розписку (надалі за текстом іменується - «Розписка»), зі строком повернення коштів до 31 березня 2018 року.

Так, зі змісту розписки від 29.12.2017 року слідує, що ОСОБА_2 отримав в борг від ОСОБА_1 13 000 доларів. Зі змісту розписки від 29.12.2017 року вбачається, що на пітвердження передачі коштів відомості відсутні.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року N 6-1967цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки, суд для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України повинен виявити справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа.

Саме такий правовий висновок про застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі N 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі N 6-79цс14, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковими для всіх судів України.

Зокрема, як убачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року за наслідками розгляду справи N 6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Разом з тим, надані позивачем на підтвердження укладення договору позики розписки, оригінали яких досліджено судом, не можуть бути підтвердженням укладення між сторонами договору позики, оскільки з їх змісту відсутня фіксація факту передачі грошових коштів від позивача ОСОБА_1 , в якості позики із зобов`язанням відповідача ОСОБА_2 їх повернення, а також відсутня інформація про умови договору, зокрема сума позики, строк та умови її повернення, а розписки на підтвердження того, що останній отримав фактично кошти взагалі відсутне.

Таким чином, з огляду на те, що розписка може підтверджувати факт укладення договору позики, однак лише в тому випадку, коли в ній вказані умови договору, відомості про передачу у власність другій стороні (позичальникові) грошових коштів або інших речей, які визначені родовими ознаками, зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у визначені строки та у визначеному порядку, надані ж позивачем розписки, не підтверджують в розумінні положень ст. ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України існування укладеного у письмовій формі між сторонами саме договору позики.

Відповідно до змісту ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вонеа посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до частини 1 та частини 2 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи встановлені вище фактичні обставини справи та зазанчені норми закону, та оскільки не було доведено факту укладення між сторонами договору позики, та відповідно факту існування боргового зобов`язання, тому суд вважає, що позов про стягнення боргу за розпискою, а саме грошових коштів в сумі 13 000 доларів,. на підставу укладеної розписки є неоґрунтованим, й за цих підстав в задоволенні позову слід відмовити. Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 360-7 ЦПК України, ст. ст. 1046,1047,1049 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту .

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Дата складання повного тексту рішення 09.10.2020 р.

Суддя Остапчук Т.В.