ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року м. Херсон

справа № 663/585/19

провадження № 22-ц/819/249/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.
Чорної Т.Г.
секретарГеленко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Скадовського районного суду Херсонської області у складі судді Пухальського С.В. від 08 серпня 2019 року в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У лютому 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що 22 грудня 2010 року сторони уклали договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

За умовами вказаного договору відповідач отримала кредит у розмірі 3600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Своїм підписом у заяві ОСОБА_1 підтвердила, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Посилаючись на те, що банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого угодою ліміту, а остання своєчасно не надала банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, розмір якої станом на 31 січня 2019 року становить 57024,84 грн, із яких: 3335,85 грн - заборгованість за кредитом, 48197,33 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 2300 грн - пеня та комісія, 500 грн - штраф (фіксована частина), 2691,66 грн - штраф (процентна складова).

Рішенням суду від 08 серпня 2019 року позов задоволено частково та постановлено:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість станом на 31.01.2019 року за кредитним договором від 22.12.2010 в розмірі 4845,34 грн (чотири тисячі вісімсот сорок п`ять гривень 34 коп.), яка складається з: 3335,85 грн. - заборгованість за кредитом; 802,57 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 206,92 грн. - штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 163,28 грн (сто шістдесят три гривні 28 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, зокрема щодо умов укладеного сторонами договору, який вважає неукладеним, та розміру отриманих коштів, за відсутності доказів видачі платіжної картки та як наслідок - факту отримання цих коштів.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що отримавши кредитні кошти на умовах, викладених в анкеті-заяві та довідці про умови кредитування, які підписані відповідачем, остання зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом належним чином не виконувала, тому з неї на користь банку підлягає стягненню заборгованість у розмірі 4 845,34 грн, яка складається із: 3 335,85грн- заборгованість за кредитом; 802,57 грн- заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом з врахуванням первісно визначеної базової процентної ставки та штраф - 500грн (фіксована частина) і 206,92грн (процентна складова).

Позовну давність, про застосування якої заявила відповідач, суд першої інстанції вважав не пропущеною з тих підстав, що останній платіж ОСОБА_1 зробила 13 березня 2017 року, а до суду банк звернувся 11.03.2019 року.

В процесі розгляду справи суд встановив, що 22 грудня 2010 року сторони уклали договір про надання банківських послуг шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Згідно із вказаною анкетою-заявою ОСОБА_1 виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну карту кредитку «Універсальна» та погодилася, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.

У анкеті - заяві міститься підпис ОСОБА_1 як позичальника та відмітка про те, що вона ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді, погоджується з ними.

Анкета-заява не містить будь-яких умов кредитування та розміру встановленого банком на платіжну карту кредитного ліміту, а у наданій банком Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», яка підписана ОСОБА_1 23.12.2010 року, зазначено, зокрема, базову процентну ставку у розмірі 3% на місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році); розмір щомісячного платежу- 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості), який позичальник зобов`язаний вносити щомісячно до 25 числа місяця, слідуючого за звітним. Наведеною довідкою передбачена також відповідальність позичальника у виді пені за несвоєчасне погашення заборгованості та штраф (500грн+5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій), (а.с.8,9).

Факт укладення наведеного договору і справжність підпису в анкеті-заяві та довідці про умови кредитування відповідач визнає та їх не спростовує.

За розрахунком банку станом на 31.01.2019 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість розміром 57 024,84 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 335,85грн; заборгованості зі слати процентів за користування кредитом у розмірі 48 197,33 грн; заборгованості за пенею та комісією у розмірі 2 300грн; штрафу - 500грн (фіксована частина) та 2 691,66 грн (процентна складова).

Наявність заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 не визнає, стверджуючи про те, що банк не надав належних доказів на підтвердження її (заборгованості) розміру.

Згідно із інформацією, наявною у розрахунку заборгованості за укладеним сторонами кредитним договором, ОСОБА_1 активно користувалася кредитною картою «Універсальна» до 13 березня 2017 року та після наведеної дати припинила виконувати зобов`язання щодо сплати заборгованості по кредиту та процентів за користування кредитом(а.с.6-7).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку.

Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Банк, пред`являючи вимогу про погашення кредиту, просив крім тіла кредиту в частині, що залишилась неповернутою, стягнути з відповідача складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, визначивши її розмір, починаючи з 01.04.2015 року за відсотковою ставкою 43,20% на рік, в той час, як умовами укладеного із ОСОБА_1 договору встановлена базова відсоткова ставка у розмірі 3% на місяць або 36% на рік.

Враховуючи положення статті 1056-1 ЦК України в редакції, що діяла на час укладення спірного договору, та те, що позивач не надав суду доказів щодо погодження з позичальником збільшення процентної ставки з 01.04.2015 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що допустивши прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором, відповідач повинна сплатити на користь банку суму заборгованості за тілом кредиту та проценти, нараховані за первісно визначеною договором базовою ставкою у розмірі 36% на рік.

Наведений в рішенні суду розрахунок визначеної до стягнення суми процентів у розмірі 802,57 грн жодною із сторін не спростований.

Обґрунтованим колегія суддів вважає також висновок суду про те, що заявивши до стягнення із відповідача заборгованості зі сплати пені та комісії, а також штрафів, позивач не зважив на положення статті 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнутим до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи, що нарахована банком пеня у розмірі 2 300 грн у наданому ним розрахунку заборгованості значиться як комісія без зазначення, за які саме послуги вона встановлена, в той час, як відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), суд правильно, на думку колегії суддів, визначив до стягнення такий вид неустойки, як штраф, розрахувавши суму його процентної складової відповідно до розміру визначеної до стягнення заборгованості.

Висновки суду в цій частині банк не оспорив.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду у спірних правовідносинах відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами доказів, умовам укладеного сторонами договору та нормам матеріального права, що регулюють ці правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах та як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Так, доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не підтверджено належними доказами факт отримання ОСОБА_1 грошових коштів, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки по своїй суті отримання кредиту за допомогою кредитної карти передбачає самообслуговування та авторизацію (процедуру отримання дозволу на проведення операцій з використанням платіжної карти). Підставою для отримання готівкових грошових коштів по карті через банкомат є правильне введення ПІНа держателем карти. При цьому підтвердження операції платіжними документами, як про це зазначив скаржник, не вимагається.

Про несанкціоноване використання виданої їй позивачем платіжної карти ОСОБА_1 в установленому законом порядку не заявляла та обставини щодо неотримання грошових коштів не доводила, свої контррозрахунки щодо розміру кредитної заборгованості не робила.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 08 серпня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 24 січня 2020 року

Суддя Л.В. Пузанова