Справа № 211/1124/19
Провадження № 2/211/140/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 січня 2020 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі

головуючого судді Ткаченко С.В.

при секретарі Польчик Л.В.

за відсутності :

представника позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК»

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного провадження в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд, -

ВСТАНОВИВ:

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовною заявою, зазначивши, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 15.06.2010 року, ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

В порушення умов Договору станом на 31.01.2019 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.06.2010 року у загальному розмірі 356904,00 грн., яка складається із:6743,36 грн. - заборгованість за кредитом ; 344362,64 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5798,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

Керуючись що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом , таким чином, заборгованість становить 120493, 64 грн., яка складається з наступного: 6743,36 грн. - заборгованість за кредитом ; 113750,28 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 15.06.2010 року по 30.10.2017 року.

До теперішнього часу відповідач ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.06.2010 року у добровільному порядку не погасив, тому позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів. Просять стягнути з відповідача заборгованість по кредиту в розмірі 120493,64 грв., та судові витрати у розмірі 1921,00 грв.

В ході розгляду справи відповідач ОСОБА_1 надав відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив, що з позовними вимогами не згоден та вважає їх незаконними і необґрунтованими. Зокрема вказав, що в анкеті - заяві не вказаний кредитний ліміт. Разом з тим позивачем не надано доказів того, що ним наданого згоду на отримання тої чи іншої картки, які передбачені умовами Анкети -Заяви, і яка саме була йому видана, як і не надано відомостей, що підтверджують тип та строк дії картки. Матеріали справи також не містять відомостей, що підтверджують факт наявності його заборгованості за кредитним договором у розмірі що заявляє до стягнення позивач. Посилання позивача на погодження з умовами та правилами банку є необґрунтованим, оскільки законом встановлюється необхідність конкретного погодження та роз`яснення умов кредитування кожній особі в індивідуальних правовідносинах. Позивачем не надано доказів того, що позивач передав йому примірник договору, тарифи і правила використання спеціального платіжного засобу. Надані правила та умови надання банківських послуг, тарифи, не містять його підпису, а тому їх не можна вважати складовими частинами кредитного договору. В матеріалах справи відсутні пам`ятка клієнта/довідка про умови кредитування, доказів передачі йому пам`ятки також не надано. Крім цього позивачем також не надано доказів, які правила та умови були наданій йому для ознайомлення. Крім того в анкеті не зазначено, та будь-якими іншими доказами не підтверджено ні номеру банківського рахунку, ні номеру самої карти. Між тарифами та анкетою відсутній правовий зв`язок. Також позивачем не надано доказів отримання картки певного виду та погодження саме тих умов, про які вказується в позові. Враховуючи те, що в заяві - анкеті не зазначено жодних умов отримання кредиту, а інші документи ним не підписувалися, доказів передачі йому складових частин кредитного договору не надано - всі вказані у позові вимоги щодо відсотків за користування, пені, комісії є безпідставними та не відповідають вимогам ст. 1055 ЦК України. Крім того з доданого позивачем розрахунку вбачається, що останній платіж по картці здійснено 23.03.2014 року на суму 1000,00 грн. Отже, позивач мав право звернутися до суду з позовом до 23.03.2017 року, однак звернувся до суду з позовом лише у березні 2019 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. З вказаних підстав просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Також, 01.07.2019 року ОСОБА_1 було подано заяву про застосування строків позовної давності.

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив до якого додали виписку по рахунку, наказ банку, довідку про видачу кредитних карт та практику ВСУ, вказують що відповідачем не виконано належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором . Вважають свої позовні вимоги обґрунтованими, та просять їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач відповіді не надавав.

У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України «у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи.

Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін».

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Представник позивача до суду не з`явився, відповідно до позовної заяви позивач не заперечує проти розгляду справи без присутності представника позивача

Відповідач ОСОБА_1 до суду не з`явився, його представник ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача. Обставини викладені у відзиві на позов підтримує, наполягає на заяві про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.06.2010 року відповідачем ОСОБА_1 була підписана анкета-заява про приєднання до Договору № б/н, та укладено договір № SAMDN0691 про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, відповідно до якого відповідачу було видано картку MasterCard із ставкою комісії за несвоєчасне погашення кредитного ліміту у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до довідки про видачу кредитних карт відповідач ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 15.06.2010 року, отримав кредитні картки № НОМЕР_1 , НОМЕР_3, НОМЕР_2 остання з них мала термін дії до 12.2015 року.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, за наданим позивачем розрахунком, станом на 31.01.2019 року, у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 356904,00 грн., яка складається із:6743,36 грн. - заборгованість за кредитом ; 344362,64 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5798,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, та в межах заявлених позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача 120493, 64 грн., яка складається з наступного: 6743,36 грн. - заборгованість за кредитом ; 113750,28 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 15.06.2010 року по 30.10.2017 року, а також 1921,00 грн. судового збору.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 628 ЦК України обумовлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статями 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частинами першою та другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Особливістю договору приєднання є саме те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов.

Суд звертає увагу на те, що договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах.

Таким чином, додержується принцип свободи договору.

Чинним законодавством передбачено укладання договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, у Постановах від 06.02.2018 року № 755/2720/16-ц, від 07.03.2019 року № 755/18246/15-ц від 21.03.2018 року № 441/569/17.

Отже, підписавши 15.06.2010 року анкету-заяву, ОСОБА_1 дав свою згоду на те, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з якими він ознайомлений.

Таким чином, суд дійшов висновку, що між ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», та ОСОБА_1 , шляхом підписання анкети-заяви про приєднання, 15.06.2010 року було укладено в письмовій формі кредитний договір та відповідачу була надана кредитна картка «Універсальна», при цьому відповідач не тільки виявив бажання отримати кредитні кошти, а й підтвердив, що він ознайомлений і погоджується з Умовами, Правилами та Тарифами банку.

До позовної заяви позивачем долучено підписану відповідачем довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка передбачає пільговий період, базову процентну ставку на місяць, обов`язковий щомісячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань.

Судом досліджено виписку за рахунком ОСОБА_1 , з якої вбачаються операції за картками НОМЕР_1 , НОМЕР_3, НОМЕР_2, зокрема, зняття готівкових коштів, оплата товарів у магазинах, поповнення карткового рахунку.

За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що надані ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст. ст. 76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач ОСОБА_1 , відповідно до наданого позивачем розрахунку, з вересня 2011 року користувався кредитними коштами, наданими йому ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», за договором б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

На підставі наведеного вище, суд вважає що між сторонами був укладений кредитний договір № б/н від 15.06.2010 року, за умовами якого відповідачу ОСОБА_1 надано кредитні кошти в розмірі 6743,36 грн. на платіжну картку, що підтверджується виписками з особового рахунку відповідача.

Щодо твердження відповідача, що у анкеті - заяві позичальника від 15.06.2010 року не зазначено яку саме картку відповідач бажає оформити, не зазначено даних про умови кредитування, які проценти встановлено за користування кредитом, строк договору, які штрафні санкції передбачені за несвоєчасне погашення кредиту, розмір комісії, суд звертає увагу на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка була підписана позичальником, в якій сторонами договору була узгоджена базова відсоткова ставка на місяць 2,5% (тобто 30 % річних), що в сенсі ст. 628 ЦК України є обов`язковим до виконання ОСОБА_1 .

Тобто суд вважає, що підписані відповідачем заява та довідка, в якій зокрема, сторони погодили проценти за користуванням кредитом у розмірі 30 % річних, свідчать про його обізнаність щодо умов кредитування та узгодження з ним саме тих умов, які вважав узгодженими банк, а відтак становлять у своїй сукупності кредитний договір, який має виконуватись.

У свою чергу, належність наданих позивачем доказів відповідачем не спростована.

За таких обставин, суд вважає , що позивачем надані підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу умови оплати процентів за користування кредитними коштами, а тому, документи, які наявні в матеріалах даної справи та містить підпис відповідача, можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15 червня 2010 року шляхом підписання заяви-анкети.

Отже, ці обставини дають суду підстави для висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами підтверджені позивачем шляхом надання відповідних письмових доказів.

Проте з розрахунку заборгованості (а.с.4-6), який наданий позивачем станом на 31.01.2019 року, вбачається, що базова процентна ставка була збільшена з 01 вересня 2014 року з 30 відсотків річних до 34,80 відсотків річних, з 01 квітня 2015 року процентна ставка була збільшена з 34,80 відсотків річних до 43,2 відсотки річних.

Умовами і Правилами надання банківських послуг, які є частиною укладеного між сторонами кредитного договору, не передбачено право банку в односторонньому порядку змінювати тарифи.

Із довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», вбачається, що процентна ставка на момент укладення договору була встановлена в розмір (2,5 % на місяць) тобто 30 % річних.

Згідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам:

1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс;

2) індекс повинен ґрунтуватися на об`єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів;

3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг.

У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували застосування сторонами у договорі змінюваної процентної ставки, встановленої у відповідності до вимог частин 4-6 ст. 10561 ЦК України.

Враховуючи наведене, суд вважає, що у даному випадку умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У абзаці 1 пункту 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз`яснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі ст. 1056-1 ЦК України у зв`язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

У абзаці 3, 4 пункту 28 вказаної Постанови, судам роз`яснено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст. ст. 641-642 ЦК України або в порядку, визначеному ч. 6 ст. 1056-1 ЦК України. При підвищенні процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Згідно пункту 2.1.1.5.4 Умов і Правил надання банківських послуг, клієнт зобов`язаний при незгоді із змінами правил і/або тарифів надати банку письмову заяву про розірвання договору і погасити виниклу перед банком заборгованість.

Таким чином, в даному випадку позичальник позбавлений права не погодитися на зміну умов договору, і у випадку незгоди із запропонованими змінами зобов`язаний ініціювати розірвання договору.

Отже, така умова договору про право банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку, є нікчемною.

Згідно до ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Суд відхиляє, як доказ, розрахунок заборгованості за договором від 15.06.2010 року укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем станом на 31.01.2019 року, наданий позивачем в частині розрахунку процентів за користування кредитними коштами. Зокрема, в такому розрахунку застосовані збільшені розміри процентної ставки. Суд вважає таке збільшення розміру процентної ставки протиправним.

Визначаючи розмір заборгованості відповідача по відсотках, суд вважає за необхідне застосувати відсоткову ставку в розмірі 30 відсотків річних як таку, що була встановлена на момент отримання відповідачем кредитної картки та відкриття карткового рахунку.

Згідно доданого до позову розрахунку заборгованості розмір основної заборгованості за кредитом станом на 31.01.2019 року становить 6743,36 грн.

Заборгованість по процентах, до підвищення процентної ставки по їх нарахуванню, станом на 01 вересня 2014 року, становить 2388 грн. 52 коп. та зменшенню не підлягає, оскільки нарахована в межах відсоткової ставки - 30 % річних.

Окрім того з розрахунку вбачається, що нарахування заборгованості разом з її складовими відбувалось після закінчення строку дії карки відповідача станом на 31.01.2019 року.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, на обґрунтування яких були нараховані відсотки за користування кредитними коштами після спливу строку дії карки ОСОБА_1 який встановлений до останнього дня грудня 2015 року.

Згідно розрахунку поточна заборгованість за кредитним договором становить 6743,36 грн., таким чином, розмір 30% річних за один день прострочки становить 05 грн. 62 коп. (6743,36:100*30:360днів), таким чином загальний розмір заборгованості по процентам за період з 01 вересня 2014 року по 31.12.2018 року становить 8890,84 грн. (05,62 грн. * 1582 днів прострочки).

Таким чином, згідно розрахунку, проведеного судом, загальний розмір заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 15.06.2010 року по 31.12.2018 року становить 11279,36 грн. (2388,52 грн.+ 8890,84 грн.)

Щодо застосування позовної давності.

Згідно з п. 2.1.1.2.12 Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, після настання зазначеного в картці останнього місяця терміну її дії банком випускається картка на новий термін, за що клієнтом вноситься плата згідно діючих тарифів.

З матеріалів справи вбачається та вже вище зазначалось, що ОСОБА_1 отримував картки за вказаним кредитним договором, та остання з них мала дію до 12.2015 року. Доказів, що після грудня 2015 року картка ОСОБА_1 пере випускалася, суду не надано.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

У своїй постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, предметом якої був спір за позовом банківської установи про стягнення заборгованості за кредитним договором, Верховний Суд України зазначив, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Зазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 686/6697/16-ц.

При цьому, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення грошового зобов`язання, що підтверджено висновком, викладеним у постанові ВП Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження №14-10 цс 18).

Виходячи з наведеного, зобов`язання ОСОБА_1 повернути кредитні кошти за договором б/н від 15 червня 2010 року настали у січні 2016 року по закінченню строку дії виданої картки за № НОМЕР_2 .

В ході розгляду справи відповідач ОСОБА_1 заявив клопотання про застосування позовної давності.

Отже проаналізувавши наведені норми та обставини справи, суд дійшов висновку про те, що строк дії кредитного договору визначений по грудень 2015 року, і перебіг строку позовної давності порушених прав АТ КБ «ПриватБанк» щодо спірної суми кредитної заборгованості почався з наступного місяця після закінчення строку дії картки, тобто з 01 січня 2016 року. Останнє погашення кредитної заборгованості мало місце 23.03.2014 року.

Оскільки з позовом до суду банк звернувся 04 березня 2019 року, і відповідачем заявлено клопотання про застосування позовної давності, суд погоджується що позивачем пропущений трирічний строк позовної давності щодо вимоги про стягнення кредитної заборгованості. У зв`язку з тим, що строк позовної давності до основної вимоги сплинув, суд також вважає, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги про стягнення процентів.

З огляду на викладене, суд вважає за потрібне застосувати до позовних вимог позивача строк позовної давності та з цієї підстави повністю відмовити у задоволенні позову.

У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підстав для відшкодування позивачу судового збору не має.

Керуючись ст.ст. 76-81, 141, 258-259, 264-265, 354-355ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: С. В. Ткаченко

Повний текст рішення складено 27.01.2020 року.