Провадження № 2/756/6189/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Белоконної І.В.,

за участі секретаря - Мушкетик І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Оболонський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про звільнення нерухомого майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить скасувати арешт з нерухомого майна, а саме з квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 .

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що на все його майно постановою Районного Відділу ДВС Мінського районного управління юстиції № 459/4 від 28.03.2001 було накладено арешт та заборону його відчуження.

Проте на даний час виконавче провадження на виконанні у виконавчому відділі не перебуває, є закритим, оскільки позивачем повністю сплачено боргові кошти.

09 листопада 2020 року Оболонським районним судом міста Києва за вищевказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним.

Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження Районного Відділу ДВС Мінського районного управління юстиції № 459/4 від 28.03.2001 накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 .

На виконання вказаної постанови 19 жовтня 2004 року за № 1392938 Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою відносно ОСОБА_1 зареєстровано арешт на все майно.

Статтею 38 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі закриття виконавчого провадження припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з закриттям виконавчого провадження. Закрите виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Однак 28 вересня 2020 року Оболонський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надав позивачу відповідь, в якій повідомив, що у відділі відсутні матеріали виконавчих проваджень, на підставі яких винесено постанову про арешт майна № 459/4 від 28.03.2001, у зв`язку з чим у відділі відсутні правові підстави для зняття арешту з майна.

Відповідно до п. 2 Розділу ХІ Наказу Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07 червня 2017 року строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Враховуючи ті обставини, що у третьої особи відсутні матеріали виконавчих проваджень, на підставі яких винесено постанову про арешт майна № 459/4 від 28.03.2001, на думку суду, з метою не порушення конституційних прав власника майна, державний виконавець зобов`язаний був скасувати арешт, що був накладений на невизначене майно позивача.

У Єдиному реєстрі боржників відносно позивача ОСОБА_1 станом на 01.12.2020 відомості відносно нього відсутні, у зв`язку з чим всупереч положенням ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) державним виконавцем не знято арешт, що був накладений на майно позивача.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином у суду є всі підстави вважати, що на теперішній час відсутні будь-які правові підстави для продовження існування обмеження щодо розпорядження майном ОСОБА_1 , оскільки виконавче провадження, в межах якого накладалася заборона, закінчене.

Згідно ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду.

Тому суд вважає необхідним на підставі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» позовні вимоги задовольнити та зняти арешт з майна позивача.

На підставі викладеного, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), ст. 12, 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016), Наказу Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07 червня 2017 року, керуючись ст. 12, 81, 89, 263, 265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов - задовольнити.

Зняти арешт зі всього майна та заборону на його відчуження, що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладений постановою Районного Відділу ДВС Мінського районного управління юстиції № 459/4 від 28.03.2001.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: І.В. Белоконна