П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 263/642/19

Номер провадження 22-ц/804/419/20

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Мальцевої Є.Є., суддів Баркова В.П., Мироненко І.П.,

секретар судового засідання Сікора М.М.,

сторони :

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - Бут Сергій Миколайович ,

представник третьої особи

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 листопада 2019 року, ухвалене у складі судді Мельник І.Г., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Лівобережний відділ державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

16 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 210311,49 гривень. В обґрунтування заявленого позову посилалася на те, що на виконанні в Лівобережному відділі державної виконавчої служби міста Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя про стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 16 квітня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач аліменти на утримання сина не сплачує, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 25 квітня 2019 року становить 66771,15 гривень. Після неодноразового уточнення позовних вимог, посилаючись на ст. 196 Сімейного Кодексу України, остаточно просила стягнути з ОСОБА_3 пеню за період з грудня 2017 року по 01.05.2019 року у розмірі 55638,36 гривень.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з грудня 2017 року по 01.05.2019 року в розмірі 17035,65 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір 704,8 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті вимог, врахувавши неведені ним у скарзі обставини, що впливають на його майновий стан.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що заборгованість по аліментам склалася у відповідача не з його вини, а тому, що державний виконавець не повідомляв його про зміну суми аліментів і про наявність боргу по аліментам в подальшому. Однак, відповідач визнає факт заборгованості по аліментам, погашає її.

Разом з тим, ухвалюючи рішення, суд не з`ясував, чи є вина відповідача в утворенні заборгованості. Не врахував, що необхідність погашення заборгованості впливає на матеріальне становище відповідача, який погашає її з заробітної плати по 50% щомісячно. Судом не прийнято до уваги мінімальний розмір заробітної плати відповідача, і стан його здоров`я, зокрема, захворювання очей, що потребує постійного лікування і відповідних затрат, а також його трати на лікування травми внаслідок ДТП влітку 2019 року. Таким чином, суд не встановив усі обставини, що мають значення для вирішення цього спору з урахуванням положень статті 196 СК України, тому висновки суду не відповідають обставинам справи.

Позивач ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що апеляційну скаргу вважає безпідставною, а рішення суду від 06 листопада 2019 року законним та справедливим, просить залишити його без змін.

Звертає увагу, що суд вже зменшив розмір неустойки, яка є значно більшою фактично, відповідно до вимог законодавства. Причини для зміни рішення, наведені відповідачем у скарзі, нічим не підтверджені. Усі доводи щодо його матеріального стану були предметом перевірки судом першої інстанції. Посилання на неналежне виконання державним виконавцем його функцій, у зв`язку із чим у відповідача нібито склалася заборгованість за аліментами, також нічим ним не доведені. Позивач вважає, що батько дитини таким чином намагається уникнути виконання обов`язку по утриманню неповнолітнього сина.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Позивач ОСОБА_1 до суду не явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Представник позивача - адвокат Царьова О.С. направила письмове клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі.

Відмовляючи у задоволені клопотання про відкладення розгляду справи, судова колегія зауважує на таке.

Відповідно до частини 1,2 статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник позивача ОСОБА_2 скористалася правом на надання відзиву на апеляційну скаргу, в якій детально виклала свою правову позицію, а апеляційній суд, у свою чергу, відповідно до ч.1. ст. 367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.

Крім того, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Така правова позиція викладена Верховний Судом 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16 .

З огляду на зазначене, відповідно до статті 372 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав, які б свідчили про неможливість розгляду справи у даному судовому засіданні, колегія суддів відмовляє в задоволенні клопотання представника позивача.

Отже, враховуючи положення ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку в судове засідання позивача та її представника, неявку третьої особи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3 , його представника - адвоката Бут С.М., які просили задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, на виконанні в Лівобережному відділі державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.04.2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з довідкою-розрахунком Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області від 22 жовтня 2019 року, заборгованість по аліментам ОСОБА_3 за вищевказаним виконавчим листом за період з 01 липня 2017 року по 01 травня 2019 року складає 17035,65 гривень (а.с. 98).

Відповідач не оспорює наявність заборгованості та її розмір.

Враховуючи наявний борг, позивач звернулася до суду з позовом про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені)у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Судом розрахована загальна сума пені за прострочення ОСОБА_3 сплати аліментів на користь ОСОБА_1 , яка станом на 18.06.2019 року становить 55638,36 гривень за прострочення сплати аліментів за період з грудня 2017 року по 01 травня 2019 року на суму заборгованості 17035,65 гривень.

Оскільки судом було встановлено, що заборгованість по аліментам ОСОБА_3 за період з грудня 2017 року по 01.05.2019 року складає 17035,65 гривень, то з урахуванням вимог ч.1 ст.196 СК України приходить до висновку про необхідність стягнення із відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в сумі 17035,65 гривень, що дорівнює розміру заборгованості.

Прийнявши до уваги такі обставини, норми закону, суд першої інстанції правильно вважав, що позовні вимоги належно доведені та з урахуванням норм закону підлягають частковому задоволенню саме у встановленому ним розмірі.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 з приводу того, що суд не врахував, що сума заборгованості зменшилася під час розгляду справи у зв`язку із проведенням ним відповідних щомісячних виплат для погашення заборгованості, вже були предметом розгляду суду першої інстанції, і цим доводам суд надав мотивовану і правильну оцінку. Так, суду вказав, що ці обставини мають значення для виконання даного судового рішення про стягнення пені, оскільки таки дії перебувають поза межами заявленого в даній справі спірного періоду. Тому, на думку колегії суддів, такі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із рішенням суду і вимог щодо прийняття іншого рішення без достатніх правових підстав.

Судом першої інстанції також правильно і об`єктивно зазначено, що відповідачем не підтверджено підстав для звільнення або зменшення обов`язку сплати пені за невиконання аліментних зобов`язань.

Частиною другою ст.182 СК України встановлено мінімальний гарантований розмір аліментів, який не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму задовольняє лише мінімальні потреби дитини.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що необхідність погашення заборгованості впливає на матеріальне становище відповідача, не може слугувати підставою для зменшення відповідальності за порушення обов`язку утримувати дитину, який власно відповідачем не виконується належно. Твердження ОСОБА_3 про відсутність вини у виникненні заборгованості по аліментам також ні на чому не ґрунтуються, а тільки вказують на відсутність його інтересу до виплат на дитину.

Судом першої інстанції надано належну оцінку представленим відповідачем доказам - в тому числі, розміру його заробітної плати. Твердження представника відповідача в апеляційному суді про те, що позивач має більшу заробітну плату, ніж відповідач, тому він не повинен нести відповідальність за прострочення по аліментам, суперечать вимогам статей 141,180 СК України.

Колегія суддів не може погодитися також із доводами апеляційної скарги про те, що судом неправильно не прийнято до уваги стан здоров`я відповідача, зокрема, захворювання очей, що потребує постійного лікування і відповідних затрат, а також його трати на лікування травми внаслідок ДТП влітку 2019 року. Так, зі справи вбачається, що відповідачем не надано суду будь-яких медичних документів щодо обмеження його професійної працездатності, і не надано жодних підтверджень понесених витрат на лікування, їх розміру.

У зв`язку з наведеним доводи апеляційної скарги про незаконність судового рішення, яким на думку відповідача не надано належної оцінки його запереченням, не заслуговують на увагу, оскільки суперечать закону і обставинам справи. Колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскарженого рішення, і висновків суду не спростовують, тому в їх задоволенні належить відмовити на підставі статті 375 ЦПК України.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України у зв`язку із відхиленням апеляційної скарги, з ОСОБА_3 на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1152,6 грн. за апеляційне оскарження рішення суду, який був відстрочений ухвалою апеляційного суду до ухвалення рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 листопада 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНН НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 1152 (одну тисячу п`ятдесят дві) грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складений 24 січня 2020 року.

Головуючий суддя Є.Є. Мальцева

Судді: В.М. Барков

І.П. Мироненко