ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 грудня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/5987/19

Головуючий у першій інстанції Олійник В. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1466/20

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді - Бобрової І.О.,

суддів Бечка Є.М., Шитченко Н.В.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про зобов`язання проведення атестації робочого місця.

місце ухвалення судом першої інстанції ухвали м. Ніжин,

дата складання судом першої інстанції повного тексту ухвали 30.10.2020,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до АТ «Укрзалізниця», в якому просив зобов`язати АТ «Укрзалізниця» провести атестацію робочого місця чергового по залізничній станції Ніжин.

В обгрунтування позовних вимог позивач стверджував, що він працює на посаді чергового по залізничній станції Ніжин та, відповідно до Переліку виробництв, цехів, професій і посад із шкідливими умовами праці, має право на скорочену тривалість робочого тижня. При цьому, віднесення робочого місця ОСОБА_1 до категорії із шкідливими умовами праці можливе лише за результатами атестації робочого місця. Така атестація проводиться не рідше одного разу на п`ять років. Результати попередньої атестації умов праці позивача діяли з 27.10.2014 до 27.10.2019. На час звернення з позовом атестація робочого місця чергового по залізничній станції Ніжин не проведена.

30.10.2020 ОСОБА_1 подано заяву про залишення без розгляду позову у зв`язку з проведенням АТ «Українська Залізниця» атестації його робочого місця, отже спір між сторонами відсутній.

Одночасно ОСОБА_1 просив стягнути сплачену ним за подачу позовної заяви суму судового збору 768,40 грн, оскільки атестацію проведено відповідачем 26.12.2019, тобто після звернення позивача до суду.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30.10.2020 позов ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про зобов`язання проведення атестації робочого місця за заявою позивача залишено без розгляду. У задоволенні клопотання про стягнення сплаченого судового збору з відповідача відмовлено повністю.

Не погоджуючись з ухвалою суду в частині відмови у задоволенні клопотання про стягнення судового збору, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Ніжинського міськрайонного суду від 30.10.2020 в частині розподілу судових витрат між сторонами скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання позивача про стягнення з відповідача судових витрат, які складаються з судового збору 768,40 грн і 20 грн комісії банку, що вказані в квитанції про сплату судового збору.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції під час постановлення ухвали в оскаржуваній частині неповністю з`ясував обставини, що мають значення для справи та порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

ОСОБА_1 вважає, що через його неодноразові звернення до відповідача АТ «Українська Залізниця» задовольнив позовні вимоги вже після пред`явлення позову, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Суд першої інстанції при постановленні ухвали помилково залишив позов без розгляду з посиланням на п.5 ч.1 ст. 257ЦПК України та не застосував положення статті 255 ЦПК України.

Суд не застосував положення ч.3ст.257 ЦПК України.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 255 ЦПК України, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом, то суд своєю ухвалою закриває провадження у справі. Суд не повністю з`ясував обставини, що мають значення для справи, а саме: залишення позову без розгляду чи відмова позивача від позову, а дії помічника судді, який продиктував заяву про залишення без розгляду позивачеві, є неприпустимі і вказують на незаконність судового рішення, що сукупно призвело до неправильного вирішення справи, яке повинно було закінчитись ухваленням рішення суду, а не постановленням ухвали.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.ч. 2,5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала суду від 30.10.2020 в оскаржуваній частині відповідає.

Відмовляючи у задоволенні клопотання позивача про стягнення з АТ «Українська Залізниця» сплаченого судового збору, суд першої інстанції виходив з того, що позов по справі залишений без розгляду згідно із заявою позивача, а тому правові підстави для повернення сплаченої суми судового збору відсутні.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що при зверненні з позовом до суду першої інстанції позивачем було сплачено суму судового збору 768,40 грн та 20 грн банківської комісії, про що банком видано квитанції № 16 та 16/КЗвід 03.12.2019 (а.с. 1).

Ухвалою судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16.12.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі (а.с. 12).

30 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою, в якій просив справу № 740/5987/19 залишити без розгляду за відсутністю спору між сторонами, а не закрити провадження у справі (а.с. 50). Враховуючи викладене, судом обґрунтовано застосовано п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України, відповідно до якої суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Доводи ОСОБА_1 про написання вказаної заяви під примусом працівника суду не підтверджені жодними доказами, колегія суддів вважає їх безґрунтовними.

Частиною 3 статті 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК україни).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Положеннями ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Вказана норма застосовується у разі відмови позивача від позову і не може бути застосована у разі залишення позову без розгляду за заявою позивача.

За змістом п.4 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, залишення заяви або скарги без розгляду, крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду за його заявою (клопотанням).

Наведеною нормою передбачено можливість повернення позивачеві сплаченого судового збору у разі залишення позовної заяви без розгляду, однак, не у випадку, коли позовна заява залишається без розгляду за клопотанням позивача.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд в ухвалах від 30.11.2020 у справі №9901/309/20, від 20 серпня 2020 року у справі № 9901/194/20, від 08.10.2018 у справі №816/1514/18.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30.10.2020 позовна заява ОСОБА_1 залишена без розгляду саме у зв`язку із задоволенням клопотання позивача про залишення позовної заяви без розгляду.

Отже судовий збір у розмірі 768,40 грн., сплачений згідно з квитанцією № 16 від 03.12.2019 при поданні позовної заяви не підлягає стягненню з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 .

Комісія банку в розмірі 20 грн не є судовими витратами з огляду на положення ст.133 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання про стягнення сплаченого судового збору.

Посилання скаржника на положення ч.3ст.257 ЦПК України колегія суддів не може прийняти до уваги з огляду на положення п.4 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», яким передбачені певні виключення можливості повернення судового збору. Даний Закон є спеціальним при вирішенні даного питання.

Доводи скаржника щодо невірного вирішення судом першої інстанції його заяви залишення без розгляду замість закриття, а також - винесення ухвали замість рішення не можуть бути підставою для скасування судового рвшення, оскільки ухвала суду від 30.10.2020 оскаржується ОСОБА_1 тільки в частині судових витрат.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, тобто в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законною і обгрунтованою, такою, що постановлена відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О. Боброва

Н.В. Шитченко

Є.М. Бечко

Повний текст постанови складений 16.12.2020.