Провадження № 2/135/354/20
У Х В А Л А

іменем України

20.10.2020 м. Ладижин Вінницька область

Суддя Ладижинського міського суду Вінницької області Волошина Т.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 «Ювелірний магазин В2В Jewelry» про стягнення грошей по зобов`язанням та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

07.10.2020 до Ладижинського міського суду Вінницької області за підсудністю з Приморського районного суду міста Одеси надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 «Ювелірний магазин В2В Jewelry» про стягнення грошей по зобов`язанням та відшкодування моральної шкоди.

20.10.2020 від позивача ОСОБА_1 надійшла уточнена позовна заява та заява про забезпечення позову.

В порядку забезпечення позову заявник просить накласти арешт на все рухоме і нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 та його компанії «Ювелірний магазин В2В Jewelry».

Ознайомившись з даною заявою та матеріалами справи, вважаю, що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про відповідача, а також відповідність забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З аналізу норм чинного законодавства вбачається, що обов`язковою передумовою вжиття заходів для забезпечення позову, яке допускається упродовж всього терміну розгляду справи, є обґрунтована наявність такої необхідності.

Суд, виходячи з конкретних доказів, повинен встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Судом перевірено аргументованість заяви про забезпечення позову щодо застосовування заходів забезпечення позову, зазначених заявником та не встановлено реальної небезпеки, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, під час вирішення клопотань про забезпечення позову суд лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

ОСОБА_1 у своїй заяві зазначила, що під впливом продавців ювелірного магазину «Ювелірний магазин В2В Jewelry» по АДРЕСА_1 , у березні місяці 2020 року вона від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 занесла гроші в сумі 28 189 доларів США в ювелірний магазин «Ювелірний магазин В2В Jewelry», який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Єкатерининська, 27/1. Дана сума грошей є достатньо великою. Із інформаційного листа для покупців саме ОСОБА_2 є керівником ювелірного магазину «Ювелірний магазин В2В Jewelry» по АДРЕСА_1 . Згідно з інформацією із сайту СБУ, 27.08.2020 у межах кримінального провадження співробітники Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю СБУ спільно з Головним слідчим управлінням Національної поліції під керівництвом Офісу Генпрокуратури провели 48 обшуків у Київській, Вінницькій областях та в м. Одесі в межах кримінального провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 222 КК України та встановлена протиправна діяльність зловмисників, спрямована на незаконний фінансовий механізм по за володінню грішми громадян та придбання за їх кошти елітного рухомого та нерухомого майна.

З інформації зі сайту СБУ від 27.08.2020 вбачається, що дії відповідача з початку були спрямовані на заволодіння її коштами на свою користь. Потерпілих таких, як я від неправомірних дій відповідача - 600 тисяч людей. А з масовою подачею позовів та винесення по ним рішень, надалі може призвести до неможливості виконання рішення суду за її позовом.

Тому заявник вважає, що необхідно накласти арешт на все рухоме і нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 та його компанії «Ювелірний магазин В2В Jewelry».

Разом з тим, заявником в обґрунтування своїх вимог не надано доказів на підтвердження належності як рухомого, так і нерухомого майна відповідачу, а також взагалі не зазначено яке саме рухоме та нерухоме майно йому належить, що позбавляє суд визначити належність боржника до даного майна, а тому жодним чином обмежувати право мирного володіння майном осіб, яких не стосуються спір, що виник між сторонами, є неприпустимо та буде непропорційним втручанням в право мирного володіння майном та порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції, згідно з якою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Суд звертає увагу на те, що доказів відчуження будь-якого майна ОСОБА_2 суду не надано.

Також у заяві про забезпечення позову не надано суду доказів про наявність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_2 має намір продажу, дарування або відчуження в інший спосіб належного йому майна.

Не надано заявником суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що майновий стан відповідача або їх дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про стягнення грошей по зобов`язанням та відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи викладене, взявши до уваги необґрунтованість вимог заявника про забезпечення позову, суддя приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні даної заяви.

Керуючись ст.ст.149,150,151,152,153,259,260 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ФОП Гонти Миколи Петровича «Ювелірний магазин В2В Jewelry» про стягнення грошей по зобов`язанням та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення через Ладижинський міський суд Вінницької області. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена та підписана 20.10.2020.

Суддя