Справа № 600/615/19
Справа № 2/951/89/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року смт. Козова

Козівський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючої судді - Гриновець О.Б.,

з участю: секретаря судового засідання - Гордіци Х.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Козова цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про суми сплаченого страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в:

02.07.2019р. позивач звернувся до суду із цивільним позовом до ОСОБА_1 , у якому просить стягнути з останнього суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 89091 грн. 22 коп. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1921,00 грн..

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 16.10.2015р. між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» (позивач) та ОСОБА_2 був укладений договір добровільного страхування наземних засобів, цивільно-правової відповідальності водія від нещасного випадку та пасажирами на транспорті №28-2001-15-00119, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом марки «Renault Duster», 2013 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 . 21.06.2016 року із застрахованим майном («Renault Duster», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ) відбулась страхова подія, а саме близько 20 год. на автодорозі «Городище-Зарваниця-Бучач» в смт.Ішків Козівського району Тернопільської області на 11 км. + 770м., відбулось зіткнення транспортних засобів автомобіля «Renault Duster», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та мотоблока марки «Аврора 101Е» з причепом під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого, транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій ОСОБА_1 , отримав тілесні ушкодження. Постановою Козівського районного суду Тернопільської області від 11.04.2017р. у справі №600/935/16, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП, а провадження у такій закрито за закінченням строку накладення адміністративного стягнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Renault Duster», 2013 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , зазнав механічних пошкоджень, вартість відновлення яких, згідно рахунку №439 від 12 липня 2016 року наданого СТО ТОВ «Терко Авто Інтернейшнл» склала 91975 грн. 57 коп.. Зазначає, що на виконання умов договору добровільного страхування наземних засобів, цивільно-правової відповідальності водія від нещасного випадку та пасажирами на транспорті №28-2001-15-00119 від 16.10.2015 року, страхувальник звернувся до страховика із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування; така заява була розглянута, подія визнана страховим випадком, у зв`язку з чим на підставі страхового акту №ЗСКА - 5367 від 18.08.2016р., страховиком на користь СТО ТОВ «Терко Авто Інтернейшнл», була сплачена сума страхового відшкодування в розмірі 89091 грн. 22 коп., що підтверджується платіжним дорученням №15191 від 18.08.2016р. За таких обставин, шкода майну страхувальника була завдана неправомірними діями відповідача, який всупереч законодавства України, що регулює відносини пов`язані із безпекою дорожнього руху, порушив вимоги Правил дорожнього руху та допустив зіткнення із застрахованим транспортним засобом, а тому саме на ОСОБА_1 слід покласти обов`язок по відшкодуванню суми сплаченого страхового відшкодування та стягнути судові витрати.

Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 05.08.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження.

09.01.2020 року ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 подали до суду відзив, згідно з яким, серед іншого, вважають позов ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» таким, який не підлягає до задоволення, оскільки останні не надали достатніх, належних та допустимих доказів, які б в сукупності свідчили про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи із того, що: вина відповідача у вчиненні ДТП не доведена належними, достатніми та достовірними доказами, а отже підстави для позову про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування з відповідача на користь позивача відсутні; викликає сумнів акт огляду пошкодженого транспортного засобу від 21.06.2016р. (час, місце та дата його фактичного складання) складений в день ДТП, яке відбулось 21.06.2016 року близько 20:20 год. в с.Ішків Козівського району Тернопільської області за 30 км. від м.Тернопіль, з врахуванням часу поїздки з м.Тернопіль, часу в дорозі приблизно 1 год. та нічної години доби; документи, які долучені позивачем до позовної заяви викликають обґрунтовані сумніви щодо їх достовірності; крім цього, зважаючи на те, що з моменту настання дорожньо-транспортної пригоди - 21.06.2016 року почав спливати строк позовної давності в позивача, а останній звернувся до суду з позовною заявою 27.06.2019 року, а сама справа надійшла до суду та зареєстрована - 02.07.2019 року, тобто після спливу трьох річного строку позовної давності. Вважають, що в задоволенні позову ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розгляд такої проводит без його участі. При цьому не заперечив проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, однак його представник подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, а у задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 16.10.2015 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-2001-15-00119, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом зазначеним у пункті 4 Договору, а саме: «Renault Duster», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2013 року випуску (а.с.4-8).

21.06.2016 року близько 20:00 год. ОСОБА_1 керував мотоблоком Аврора 101Е по а/д Городище-Зарваниця-Бучач на 11 км.+770м., почав виконання маневру поворот ліворуч з головної дороги на другорядну, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не надав дорогу транспортному засобу Рено Дастер, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , допустив зіткнення, внаслідок чого т.з. отримали механічні пошкодження, а водій ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, чим порушив п.п.1.5, 1.10, 2.3 б, 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України.

Постановою Козівського районного суду Тернопільської області від 11.04.2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.9).

21.06.2016 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «СК «Українська страхова група» з заявою про настання страхового випадку по договору страхування (а.с.10).

Актом огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектна відомість) від 21.06.2016 року зафіксовано пошкодження автомобіля марки «Renault Duster», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2013 року випуску (а.с.12).

Згідно із рахунком на оплату №439 від 12.07.2016 Товариства з обмеженою відповідальністю "Терко Авто Інтернешнл" вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Renault Duster», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 складає 91975, 57 грн., (а.с. 11,20).

18.08.2016 р. страховиком ПрАТ «СК «Українська страхова група» складено страховий акт №ЗСКА-5367 за договором страхування, відповідно до якого подія, що сталась 21.06.2016 р. була кваліфікована як страховий випадок та прийнято рішення про виплату на р/р НОМЕР_3 в АТ «Прокредит банк» страхового відшкодування в розмірі 89091, 22 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення від 18.08.2016р. №15191 (а.с. 17, 18).

Розмір страхового відшкодування, відповідно до розрахунку від 18.08.2016 року, склав 89091, 22 грн., який сплачений ПАТ «СК «Українська страхова група» відповідно до платіжного доручення № 16191 від 18.06.2016 року (а.с.16).

Статтею 22 ЦК України передбачено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Як вбачається із ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п. 26 згаданої вище Постанови до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил ст. 993 ЦК України.

Відповідач та його представник подали до суду відзив, згідно з яким серед іншого, просять про застосування строків позовної давності щодо вимог позивача.

Із роз`яснень, викладених у п.27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вбачається, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим.

При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування.

Суброгація може застосовуватися лише до майнового страхування.

Таким чином, посилання відповідача та його представника на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки ДТП мало місце 21.06.2016 року, то строк позовної давності слід відраховувати з моменту скоєння ДТП в даному випадку є таким, що не відповідає нормам матеріального права.

Слід зазначити, що відповідно до ч.6 ст.261 ЦК України за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем зобов`язання по страховому відшкодуванню було виконане 18.08.2016 року в сумі 89091, 22 грн., а відтак, перебіг позовної давності для позивача починається від дня виконання основного зобов`язання, а саме 18.08.2016 року, тобто позивач звернувся до суду в межах строків позовної давності, а саме 27.06.2019 року.

Враховуючи, що сума виплаченого позивачем страхового відшкодування на даний час відповідачем не відшкодована, суд вважає позовні вимоги підставними і такими, що підлягають до задоволення.

Понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір в розмірі 1921 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст.10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про суми сплаченого страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 89091 (вісімдесять девять тисяч дев`яносто одну) грн. 22 (двадцять дві) коп..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» судовий збір у розмірі 1921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одну) грн..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», місцезнаходження: вул. Івана Федорова, 32а, м.Київ; .

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_4 , дані паспорт - відсутні.

Дата складання повного тексту рішення 16.12.2020 року.

Суддя О.Б. Гриновець