КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 357/8104/19

провадження номер: 22-ц/824/12461/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.

за участю секретаря - Орел П.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» - адвоката Цоя Дмитра Сергійовича на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2020 року у складі судді Кошель Л.М., у справі за позовом приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» до ОСОБА_1 , фермерського господарства «Пролісок», фермерського господарства «Дари ланів», державного реєстратора Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиної Марини Олександрівни про визнання недійсними договорів оренди землі, скасування рішень про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння та користування і внесення змін до договору оренди землі,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року приватне орендне сільськогосподарське підприємство «Сидори» (далі - ПОСП «Сидори») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , фермерського господарства «Пролісок» (далі - ФГ «Пролісок»), фермерського господарства «Дари ланів» (далі - ФГ «Дари ланів»), державного реєстратора Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиної М.О. про визнання недійсними договорів оренди землі, скасування рішень про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння та користування і внесення змін до договору оренди землі.

Позовна заява мотивована тим, що 11 листопада 2014 року між ПОСП «Сидори» та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі, за умовами якого остання передала позивачу в оредну земельну ділянку площею 2,8442 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :04:005:0025, розташованої у межах Сидорівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, строком на десять років. 30 грудня 2015 року державний реєстратор Узинської міської державної нотаріальної контори Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області прийняла рішення про державну реєстрацію прав за індексним номером 27683238, яким зареєструвала право оренди на вказану вище земельну ділянку за ПОСП «Сидори».

Позивач зазначав, що протягом усього часу дії договору оренди він користується земельною ділянкою у своїй господарській діяльності і належним чином сплачує орендну плату. Проте, починаючи з лютого 2018 року відповідач ОСОБА_1 вчиняє дії, спрямовані на позбавлення ПОСП « Сидори» права користування за договором оренди.

Вказував, що 15 березня 2018 року Міністерством юстиції України прийнято наказ № 728/5, відповідно до якого скасовано рішення державного реєстратора Узинської міської державної нотаріальної контори Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :04:005:0025 за ПОСП « Сидори».

05 березня 2018 року ОСОБА_1 уклала з іншим орендарем ТОВ «Еліта-2010» договір оренди №87, за яким вона передала ТОВ «Еліта-2010» земельну ділянку площею 2,8442 га з кадастровим номером :04:005:0025, розташованої у межах Сидорівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, який 04 грудня 2018 року було розірвано.

Позивач зазначав, що 27 листопада 2018 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дуднік І.В. буда посвідчена заява ОСОБА_1 про поділ земельної ділянки з кадастровим номером :04:005:0025, однак ОСОБА_1 не отримала згоди ПОСП « Сидори» на проведення поділу земельної ділянки та не погодила з підприємством технічну документацію із землеустрою щодо її поділу, у зв`язку з чим порушила його право, як законного орендаря.

На підставі вказаної вище заяви 07 грудня 2018 державним реєстратором було прийняте рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :04:005:0025 шляхом закриття Поземельної книги і скасування кадастрового номера цієї земельної ділянки та рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 1,4221 га з кадастровим номером :04:005:0063 та земельної ділянки площею 1,4221 га з кадастровим номером :04:005:0064, які утворились внаслідок поділу.

Вказував, що 12 грудня 2018 року державним реєстратором Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиною М.О. були прийняті рішення про державну реєстрацію права власності на сформовані внаслідок поділу спірні земельні ділянки за ОСОБА_1

10 грудня 2018 року ОСОБА_1 уклала договір оренди земельної ділянки з кадастровим номерам :04:005:0063 з ФГ «Дари ланів» та уклала договір оренди земельної ділянки з кадастровим номерам :04:005:0064 з ФГ «Пролісок», а 14 грудня 2018 року державний реєстратор Ілюшина М.О. прийняла рішення про державну реєстрацію права оренди за ФГ «Дари ланів»та ФГ «Просілок».

Вважав, що відповідач ОСОБА_1 не мала права передавати спірні земельні в оренду іншим орендарям, оскільки укладений з позивачем договір оренди є дійсний та він поширює свою дію на спірні земельні ділянки, а тому укладення нею договорів оренди щодо вказаних земельних ділянок з ФГ «Дари ланів»та ФГ «Пролісок» порушує право позивача як їх законного орендаря. Відповідно, у державного реєстратора не було правових підстав для проведення державної реєстрації права оренди на спірні земельні ділянки за ФГ «Дари ланів» та ФГ «Пролісок».

Вказував, що скасування Міністерством юстиції України рішення державного реєстратора про державну реєстрацію за позивачем права оренди на земельну ділянку не припинило це право і жодним чином не вплинуло на його дійсність.

На підставі наведеного, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, ПОСП «Сидори» просило:

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № 20С від 10 грудня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Пролісок» щодо земельної ділянки площею 1,4221 га з кадастровим номером :04:005:0064;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки №20С від 10 грудня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Дари ланів» щодо земельної ділянки площею 1,4221 га з кадастровим номером :04:005:0063;

- скасувати рішення державного реєстратора Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиної М.О. про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки площею 1,4221 га з кадастровим номером :04:005:0064, індексний номер: 44603177 від 14 грудня 2018 року;

- скасувати рішення державного реєстратора Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиної М.О. про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки площею 1,4221 га з кадастровим номером :04:005:0063, індексний номер: 44603343 від 14 грудня 2018 року;

- витребувати із незаконного володіння та користування ФГ «Пролісок» на користь ПОСП «Сидори» земельну ділянку з кадастровим номером :04:005:0064 загальною площею 1,4221 га, розташовану у межах Сидорівської сільської ради Білоцерківського району Київської області;

- витребувати із незаконного володіння та користування ФГ «Дари ланів» на користь ПОСП «Сидори» земельну ділянку з кадастровим номером :04:005:0063 загальною площею 1,4221 га, розташовану у межах Сидорівської сільської ради Білоцерківського району Київської області;

- внести зміни до договору оренди землі № б/н від 11 листопада 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПОСП «Сидори», шляхом його викладення в новій редакції.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2020 року у задоволенні позову ПОСП «Сидори» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ПОСП «Сидори» - адвокат Цой Д.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПОСП «Сидори» та змінити розподіл судових витрат, стягнувши солідарно з відповідачів на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 42 892 грн 51 коп., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права,

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції щодо відсутності у позивача порушених прав чи інтересів зроблено внаслідок неправильного застосування норм матеріального права. Вважає, що суд першої інстанції не мав правових підстав для врахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 15 січня 2020 року у справі 322/1178/17 про те, що договір оренди земельної ділянки є вчиненим з моменту державної реєстрації цих прав, оскільки вказаний висновок стосується договір оренди землі, які були укладені у період дії ст.18 Закону України «Про оренду землі». Водночас, договір оренди землі між ПОСП«Сидори» та ОСОБА_1 був укладений 11 листопада 2014 року коли ст.18 Закону України «Про оренду землі» втратила чинність.

Вказує, що договір оренди землі є дійсним, не зважаючи на скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди, і підлягає виконанню. Вважає, що скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди не є підставою для припинення цього права і не позбавляє орендаря права оспорювати договір оренди землі, укладений власником земельної ділянки з іншим орендарем.

Зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що поділ земельної ділянки, яка була передана в оренду позивачу, унеможливлює захист його прав, не відповідає приписам ч.3 ст.110 ЗК України, згідно з якою права третіх осіб щодо земельної ділянки не припиняються у зв`язку з її поділом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ФГ «Пролісок» та ФГ «Дари ланів» - адвокат Любарець А.Ю. зазначає, що на момент укладання договорів оренди між ОСОБА_1 та ФГ «Дари ланів» і ФГ «Пролісок» державна реєстрація права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :04:005:0025 за ПОСП «Сидори» була скасована, що свідчить про відсутність у позивача права оренди і як наслідок відсутність порушення його прав оспорюваними договорами оренди як на момент реєстрації зазначених договорів, так і на момент пред`явлення позову. Вважає безпідставним твердження позивача про те, що договір оренди землі, який укладений 11 листопада 2014 року між ОСОБА_1 та ПОСП «Сидори», є дійсним не зважаючи на скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону. Вказує, що доданий до позовної заяви акт приймання - передачі земельної ділянки не оформлений належним чином та не підтверджує законність укладеного між ОСОБА_1 та ПОСП «Сидори» договору оренди землі.

Зазначає, що на час вирішення справи не існує земельної ділянки з кадастровим номером :04:005:0025, як об`єкту цивільних прав, яка була предметом договору оренди землі від 11 листопада 2014 року, а обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не є ефективним та не відновлює його прав, які існували до звернення до суду, що є однією із самостійних підстав для відмови в задоволенні позову.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Також просить стягнути з ПОСП «Сидори» на користь «ФГ «Пролісок» та ФГ «Дари ланів» понесені витрати на правничу допомогу у розмірі по 9 000 грн 00 коп. кожному.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Миколюк М.Д. також подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що у зв`язку із скасуванням рішення державного реєстратора про реєстрацію за позивачем права оренди на земельну ділянку за договором оренди землі від 11 листопада 2014 року та внесенням відповідних відомостей до реєстру, скасовується державна реєстрація речового права за ПОСП «Сидори», а тому останнє у відповідності до ч.2 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та ст. 125 ЗК України вважається таким, що не набуло відповідного речового права. Тому вважає, що оскільки державна реєстрація речового права за позивачем на спірну земельну ділянку була скасована 15 березня 2018 року, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, так як на момент початку перебігу строку дії укладених 10 грудня 2018 року договорів оренди землі, відлік яких обраховується з 14 грудня 2018 року, тобто, з часу здійснення державної реєстрації речового права за «ФГ «Пролісок» та ФГ «Дари ланів», права та інтереси позивача порушені не були. Тобто, укладення оскаржених договорів оренди не порушує прав та охоронюваних законом інтересів позивача у реалізації права користування тією самою земельною ділянкою, що виключає наявність підстав для визнання договорів оренди землі від 10 грудня 2018 року недійсними. Вказує, що доводи апеляційної скарги щодо неправомірності поділу земельної ділянки на дві нові ділянки спростовуються тим, що її поділ у встановленому законом порядку не скасовано. Зазначає, що неможливо відновити земельну ділянку з кадастровим номером :04:005:0025, яка була предметом договору оренди землі від 11 листопада 2014 року та існувала до її поділу, у зв`язку з тим, що цієї земельної ділянки як об`єкту цивільних прав не існує, а існують інші об`єкти цивільних прав. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Також просить стягнути з ПОСП «Сидори» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн 00 коп.

Державний реєстратор Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшина М.О. не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направила.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, які викладені у відзивах на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 2,844 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :04:005:0025, що розташована у межах Сидорівської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

11 листопада 2014 року між ОСОБА_1 (орендодавець) та ПОСП «Сидори» (орендар) укладено договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_1 передала ПОСП «Сидори» в строкове платне користування належну їй земельну ділянку для сільськогосподарського використання строком на 10 років.

Відповідно до пункту 37 цього договору, він набирає чинності після його підписання сторонами та його державної реєстрації.

Право оренди земельної ділянки ПОСП «Сидори» на підставі договору оренди землі від 11 листопада 2014 року зареєстровано 30 грудня 2015 року державним реєстратором Узинської міської державної нотаріальної контори Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області.

15 березня 2018 року Міністерством юстиції України був прийнятий наказ № 728/5, відповідно до якого задоволено частково колективну скаргу ОСОБА_1 та інших осіб та вирішено, зокрема, скасувати рішення про державну реєстрацію права оренди за ПОСП «Сидори» на належну ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,844 га з кадастровим номером :04:005:0025, яке було зареєстроване на підставі договору від 11 листопада 2014 року.

05 березня 2018 року ОСОБА_1 уклала з іншим орендарем ТОВ « Еліта-2010» договір оренди вказаної вище земельної ділянки, який було розірвано 04 грудня 2018 року.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 грудня 2018 року державним реєстратором Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиною М.О. внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про закриття об`єкта нерухомого майна: земельної ділянки площею 2,8442 га з кадастровим номером :04:005:0025, індексний номер рішення: 44555273, підстава: поділ об`єкта нерухомого майна, заява про розподіл земельної ділянки, серія та номер: 3102, виданий 27 листопада 2018 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Дуднік І.В.

Встановлено, що ОСОБА_1 здійснила поділ земельної ділянки з кадастровим номером :04:005:0025 на дві земельні ділянки, а саме, земельну ділянку площею 1,4221 га з кадастровим номером :04:005:0063 та земельну ділянку площею 1,4221 га з кадастровим номером :04:005:0064.

12 грудня 2018 року державним реєстратором Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиною М.О. були прийняті рішення про державну реєстрацію права власності на сформовані внаслідок поділу спірні земельні ділянки за ОСОБА_1

10 грудня 2018 року ОСОБА_1 уклала договір оренди щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:005:0063 з ФГ «Дари ланів», а також договір оренди земельної ділянки з кадастровим номерам :04:005:0064 з ФГ «Пролісок». 14 грудня 2018 року державний реєстратор Ілюшина М.О. прийняла рішення про державну реєстрацію права оренди за ФГ «Дари ланів» та ФГ «Пролісок».

У зв`язку зі зміною об`єкта оренди внаслідок поділу ПОСП « Сидори» 06 травня 2019 року направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) на внесення змін до договору оренди від 11 листопада 2014 року шляхом його викладення у новій редакції, відповіді на яку не отримало.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права оренди земельної ділянки свідчить про невизнання державою факту набуття позивачем такого права. За таких обставин подальший поділ земельної ділянки на дві земельної ділянки та їх державна реєстрація за ОСОБА_1 , передача їх в оренду ФГ «Дари ланів» та ФГ «Пролісок» не порушує права ПОСП «Сидори», оскільки такі права відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону та обставинах справи.

Частиною 4 ст.124 ЗК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

Процедура укладення, вимоги до змісту і форми та порядок припинення договору оренди землі визначені ЗК України та спеціальним законом - Законом України «Про оренду землі».

Згідно із Законом України «Про оренду землі» орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (статті 1, 13 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ч.1 ст. 210 ЦК України).

Згідно з ч.5 ст.6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до положень ст.ст.125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Таким чином, учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми.

Разом з тим, цивільні права та обов`язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Системний аналіз ст.ст.210, 638 ЦК України у взаємозв`язку зі ст.ст.125, 126 ЗК України та ст.6 Закону України «Про оренду землі» дають підстави для висновку, що договір оренди землі є вчиненим з дня проведення державної реєстрації.

Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постанові від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16, та висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 01 квітня 2020 року у справі №357/8110/18.

Отже, для визначення початку перебігу та закінчення строку дії саме цього договору має значення не момент його підписання, а момент вчинення реєстраційних дій, тобто внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень як єдиної державної інформаційної системи, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обтяження, суб`єктів речових прав, технічні характеристики об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об`єктів нерухомого майна, з якими закон пов`язує набрання чинності договору, а саме можливість реалізації сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17 (провадження № 14-338цс19).

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Міністерства юстиції України № 728/5 від 15 березня 2018 року скасовано рішення про державну реєстрацію права оренди за ПОСП «Сидори», прийняте державним реєстратором Узинської міської державної нотаріальної контори Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області 30 грудня 2015 року №27683238.

Вказаний наказ у встановленому законом порядку не скасований та є чинним.

Відомості про скасування державної реєстрації права оренди вказаної земельної ділянки внесено до Реєстру в той же день - 15 березня 2018 року.

Зі скасуванням рішень державних реєстраторів про реєстрацію за позивачем речового права на нерухоме майно - права оренди на спірну земельну ділянку та внесенням відповідних відомостей до Реєстру втрачаються ті правові наслідки, які з них випливають, а саме - скасовується державна реєстрація речового права і особа у відповідності до ч.2 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.125 ЗК України вважається такою, що не набула відповідного речового права.

Установивши, що державна реєстрація речового права позивача на спірну земельну ділянку була скасована 15 березня 2018 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПОСП «Сидори», оскільки на момент початку перебігу строку дії укладених договорів оренди землі від 10 грудня 2018 року, відлік якого обраховується з 14 грудня 2018 року - часу здійснення на підставі вказаних договорів державної реєстрації речового права за ФГ «Пролісок» та ФГ «Дари ланів», права та законні інтереси позивача порушені не були, оскільки на вказані об`єкти нерухомого майна вони були відсутні, що виключає наявність підстав для визнання оспорюваних договорів оренди землі від 10 грудня 2018 року недійсними.

Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, сформульованими в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №387/515/18 та постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №357/8110/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

У даній справі спір у ПОСП «Сидори» існує із ОСОБА_1 , ФГ «Пролісок» та ФГ «Дари ланів». Державний реєстратор Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшина М.О. є неналежним відповідачем, а тому у задоволенні позовних вимог щодо цього відповідача необхідно відмовити саме з наведеної підстави. Разом з тим, колегія суддів враховує, що відмова у задоволенні позову щодо цього відповідача з підстав відсутності порушення прав позивача не призвело до неправильного вирішення спору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні решти позовних вимог, виходячи з того, що заходи щодо поділу земельної ділянки, яка була предметом договору оренди, та формування спірних земельних ділянок з кадастровими номерами :04:005:0063 та :04:005:0064є чинними, внаслідок цього припинилося існування цієї земельної ділянки в дійсних межах, що унеможливлює ефективний захист прав позивача шляхом внесення змін до договору оренди землі від 11 листопада 2014 року, шляхом викладення його в новій редакції.

При цьому рішення суду першої інстанції не містить висновків про те, що поділ земельної ділянки припиняє право оренди землі ПОСП «Сидори», а доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, висновки суду відповідають наданим сторонами доказам, судом правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованому в постанові від 27 червня 2018 року у справі №8261216/16), склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником відповідачів ФГ «Пролісок» та ФГ «Дари ланів» - адвокатом Любарцем А.Ю. до відзиву на апеляційну скаргу надано копію договору від 02 вересня 2020 року №22/09/2020-01 про надання правничої допомоги, укладений між адвокатським об`єднанням «КОНФЕР ЛЕКС» в особі адвоката Любарця А.Ю. та ФГ «Пролісок», копію рахунку на оплату від 22 вересня 2020 року, копію акту виконаних робіт про виконання договору про надання правової допомоги від 22 вересня 2020 року №22/09/2020-1, платіжне доручення №267 від 24 вересня 2020 року (а.с.109-112, т.2), а також копію договору від 21 вересня 2020 року № 21/09/2020-01 про надання правничої допомоги, укладений між адвокатським об`єднанням «КОНФЕР ЛЕКС» в особі адвоката Любарця А.Ю. та ФГ «Дари ланів», копію рахунку на оплату від 21 вересня 2020 року, копію акту виконаних робіт про виконання договору про надання правової допомоги від 21 вересня 2020 року №21/09/2020-1, платіжне доручення №273 від 24 вересня 2020 року (а.с.113-116, т.2).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником ОСОБА_1 - адвокатом Миколюком М.Д. надано копію договору від 14 вересня 2020 року про професійну правничу допомогу адвоката, копію акту приймання-передачі професійної правничої допомоги адвоката від 01 жовтня 2020 року, а також товарний чек №12 від 01 жовтня 2020 року про оплату правничої допомоги (а.с.141-143, т.2).

Згідно з ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до розрахунків, наведених в актах виконаних робіт, станом на 21 вересня 2020 року адвокатським об`єднанням «КОНФЕР ЛЕКС» в особі адвоката Любарця А.Ю. витрачений час на надання правової допомоги як ФГ «Пролісок», так і ФГ «Дари ланів», складає 9 годин, сплачений гонорар складає 9 000 грн 00 коп., правова допомога полягала у наступному:

- вивчення та юридичний аналіз наданих клієнтом документів, що пов`язаний з розглядом справи №357/8104/19 (2 години);

- аналіз, вивчення судової практики, що пов`язана з спірними правовідносинами, опрацювання необхідних нормативно-правових джерел (1 година);

- роз`яснення клієнту за наслідками ознайомлення з наданими документами та вивчення судової практики перспектив апеляційного розгляду та можливість рішень, що можуть бути ухвалені за результатами розгляду справи (1 година);

- складання проекту відзиву на апеляційну скаргу (4 години);

- узгодження з клієнтом проекту відзиву на апеляційну скаргу (1 година).

Відповідно до розрахунку, наведеному в акті приймання-передачі професійної правничої допомоги адвоката від 01 жовтня 2020 року, адвокатом Миколюком М.Д. надана ОСОБА_1 наступна професійна правнича допомога:

- надання консультацій клієнту у справі №357/8104/19 - 1 000 грн 00 коп.;

- аналіз судової практики, пов`язаної із спірними правовідносинами - 2 000 грн 00 коп.;

- підготовка проекту відзиву на апеляційну скаргу та узгодження його з клієнтом - 5 000 грн 00 коп.;

- надсилання відзиву на апеляційну скаргу до суду - 1 000 грн 00 коп.;

- авансовий платіж за представництво клієнта в Київському апеляційному суді - 1 000 грн 00 коп.

Представник позивача подала до апеляційного суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, в якому фактично просила відмовити у стягненні з ПОСП «Сидори» на користь ОСОБА_1 , ФГ «Пролісок» та ФГ «Дари ланів» витрат на правничу допомогу, посилаючись на те, що до обсягу професійної правничої допомоги, наданої вказаним відповідачам, включені послуги, що не пов`язані з розглядом справи, надані послуги відповідачам ФГ «Пролісок» та ФГ «Дари ланів» є ідентичними, а заявлений розмір витрат штучно завищеним.

З наданих вище документів вбачається, що адвокатом Любарцем А.Ю. одночасно надавалась професійна правнича допомога відповідачу ФГ «Пролісок» і відповідачу ФГ «Дари ланів», з долучених до відзиву на апеляційну скаргу документів вбачається, що обсяг послуг вказаним відповідачам є ідентичним, їх правова позиція викладена в спільному відзиві на апеляційну скаргу, аналіз та вивчення судової практики та документів стосувався однакових правовідносин та не потребував узгодження позиції щодо захисту прав та інтересів окремо щодо кожного з відповідачів.

Враховуючи наведене вище, складність справи, виконані роботи, а також приймаючи до уваги, що надсилання відзиву на апеляційну скаргу до суду не відноситься до правничої допомоги адвоката, колегія суддів приходить до висновку, що стягнення коштів за надані послуги адвокатом Любарцем А.Ю. та адвокатом Миколюком М.Д. на користь відповідачів не відповідає критерію реальності та розумності, а відтак апеляційний суд вважає за необхідне зменшити їх розмір і стягнути з ПОСП «Сидори» на користь ОСОБА_1 , ФГ «Пролісок» та ФГ «Дари ланів» понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі по 4 500 грн 00 коп. кожному.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» - адвоката Цоя Дмитра Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2020 рокузалишити без змін.

Стягнути з приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» (, 09131, Київська область, Білоцерківський район, село Сидори, вулиця Радянська, 2) на користь фермерського господарства «Пролісок»(, Київська область, Білоцерківський район, смт Терезине, вулиця Першотравнева, 2) понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500 грн 00 коп.

Стягнути з приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» (, 09131, Київська область, Білоцерківський район, село Сидори, вулиця Радянська, 2) на користь фермерського господарства «Дари ланів»(, Київська область, Білоцерківський район, смт Терезине, вулиця Першотравнева, 2) понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500 грн 00 коп.

Стягнути з приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» (, 09131, Київська область, Білоцерківський район, село Сидори, вулиця Радянська, 2) на користь ОСОБА_1 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500 грн 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: