ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2222/19
провадження № 2/753/2975/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2020 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Мицик Ю.С., розглянувши заяву відповідача ОСОБА_1 про забезпечення позову, шляхом накладення арешту та заборони вчиняти дії,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю.

Позов обгрунтований такими обставинами. 05.09.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №517. Згідно договору купівлі-продажу від 16.12.2009 року серії ВМО №707040 ОСОБА_2 набув у власність квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 90, 60 кв. м., вартістю 900000 грн. Станом на дату придбання квартири позивач перебув з відповідачем у шлюбі, проте позивач вважає, що вказана квартира не може бути спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вона придбана виключно за його особисті кошти, які він набув від продажу нерухомості, що перебувала у його власності до реєстрації шлюбу. У зв`язку з чим, просить визнати за ним право особистої власності на квартиру (у частці 100 %), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 90, 60 кв. м.

Ухвалою суду від 06.02.2019 відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 10.07.2019 підготовче судове засідання було закрито та призначено справу до розгляду по суті.

20.01.2020 до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_1 про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 та заборони вчинення будь-яких дій щодо державної реєстрації (перереєстрації) права власності на вказану квартиру.

В обґрунтування заяви зазначає, що позивач, не дивлячись на той факт, що спірна квартира була придбана під час шлюбу стверджує, що він її придбав виключно за свої кошти, та вважає її особистою приватною власністю. Не погоджуючись із вказаним відповідач зазначає, що позовна заява подана позивачем через те, що відповідач у 2018 році звернулася до суду з позовною заявою до нього про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з матір`ю. Так, після звернення відповідача до суду ОСОБА_2 почав погрожувати їй, що відчужить квартиру та забере дітей. Зазначила, що позивач, станом на 19.12.2019 відповідно до договору купівлі-продажу від 16.12.2009 є єдиним власником спірної квартири, а тому може в будь-який час її відчужити.

Заява про забезпечення позову розглянута без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та заяву про забезпечення позову, суддя дійшов висновку про її необгрунтованість з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією із причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення.

У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів (ч. 4 ст. 152 ЦПК України).

Аналіз вищенаведених положень цивільного процесуального закону в сукупності з нормами, які встановлюють загальні засади цивільного судочинства та визначають процесуальні права та обов`язки сторін, дає підстави для висновку, що лише позивач вправі ініціювати вжиття заходів забезпечення позову, а відповідач такого права немає, враховуючи, що з зустрічним позовом остання до суду не зверталася.

Відтак заява відповідачки про забезпечення позову не ґрунтується на нормах цивільного процесуального закону та задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищезазначене та керуючись стст. 149, 150, 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про забезпечення позову, шляхом накладення арешту та заборони вчиняти дії.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: МИЦИК Ю.С.