Справа: 164/1121/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2020 року Смт. Маневичі

Маневицький районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Токарської І.С.,

з участю секретаря Панасюк Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Маневичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної особи, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, яким обґрунтував тим, що 16 жовтня 1982 року було укладено шлюб між його батьком ОСОБА_2 та матір`ю ОСОБА_3 , який у 1997 році було розірвано. У зв`язку з невиконанням відповідачем батьківських обов`язків, мати позивача зверталась до суду про примусове стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 , однак на даний час копія рішення не збереглася. Проте факт примусового стягнення аліментів з ОСОБА_2 підтверджується розрахунком заборгованості, що складений державним виконавцем відділу ДВС Балаклійського РУБ Шевченко Р.В від 1 червня 2002 року. Згідно даних вказаного документу, Маневицьким районним судом видавався виконавчий лист № 2-2 від 1 лютого 1988 року. Позивач на даний час є повнолітнім, проте має інвалідність з дитинства групи 1А, а також потребує постійного стороннього догляду. Мати позивача ОСОБА_3 неспроможна утримувати ОСОБА_1 самостійно, оскільки для його лікування потрібні значні витрати, а коштів державної соціальної допомоги не вистачає. За станом здоров`я позивач позбавлений можливості працевлаштуватися та самостійно себе утримувати, а тому вказана державна допомога є єдиним доходом. Відповідач ОСОБА_2 не цікавиться життям та здоров`ям сина, не допомагає матеріально, хоча має таку можливість. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача аліменти на його утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, довічно, з дня подання позову до суду.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, подали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю, просять задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду подав відзив, в якому вказав, що не має можливості надавати матеріальну допомогу позивачу, оскільки сам потребує постійного медичного нагляду та лікування. Підтвердив, що ще працює, однак розмір доходу не є значним, що позбавляє можливості надавати матеріальну допомогу ОСОБА_1 . Вважає, що позов не обґрунтований, а тому в його задоволенні просив відмовити повністю.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить наступних висновків.

Відповідно до частини восьмої та дев`ятої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

В судовому засіданні встановлено, що 16 жовтня 1982 року було укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який 18 травня 1989 року було розірвано (а.с. 6, 7 зворот).

Від даного шлюбу народився син ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 23 серпня 1984 року, де в графі батько записано - ОСОБА_2 (а.с. 6 зворот).

Із розрахунку заборгованості по аліментах за виконавчим листом Маневицького районного суду № 2-2 від 1/02-88 р. вбачається, що ОСОБА_2 зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_4 Стягнення аліментів проведено до 31 серпня 2001 року. Станом на 1 червня 2002 року аліменти не сплачені за 10 місяців (а.с. 9 зворот).

На даний час позивач є повнолітнім, однак із виписки з постанови лікарсько-консультативної комісії Колківської районної лікарні № 10 від 15 січня 2019 року та довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА № 137333 встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має інвалідність з дитинства 1А групи. Інвалідність встановлена довічно (а.с. 7, 8).

Відповідно до повідомлення соціального захисту населення Маневицької РДА № 1876/01-06/2-19 від 6 червня 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку та отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства 1 групи підгрупи А з 1 січня 2007 року по даний час в сумі 3074 гривень 90 копійок (а.с. 11).

Відповідно ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Тобто, батьки продовжують бути зобов`язаними утримувати свою дитину після досягнення нею повноліття за наявності у сукупності таких обставин: дочка або син є непрацездатними; непрацездатні повнолітні діти потребують матеріальної допомоги; наявність у батьків можливості надати таку допомогу.

Під потребою матеріальної допомоги розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги - пенсій та допомог у зв`язку з інвалідністю.

Батьки не зобов`язані утримувати повнолітню дитину, якщо вони самі є непрацездатними та потребують допомоги або якщо їхній заробіток не дозволяє їм здійснювати утримання.

У відзиві на позов, надісланому на адресу суду, відповідач зазначає, що він є працевлаштованим та отримує дохід в сумі 7000 гривень, однак значну частину із доходу сплачує податок (2 - 2, 5 тисячі гривень) та комунальні послуги. Крім того, перебуває під диспансерним наглядом у лікарів у зв`язку із різними захворюваннями (а.с.41 - 42), а тому огляду на зазначені обставини, не має можливості надавати допомогу позивачеві.

Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення статті 198, 200 СК України свідчить, що при встановленні, чи повнолітті непрацездатні дочка чи син потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь - які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому отримання повнолітнім непрацездатним дочкою, сином доходів, що є більшими за прожитковий мінімум, не свідчить, що вони не потребують матеріальної допомоги.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 12 ЦПК України унормовано, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На думку суду, відповідачем не надано беззаперечних доказів на підтвердження відсутності матеріальних можливостей надавати допомогу своїй дитині, а тому, зважаючи на вищевикладене, оцінивши письмові докази у справі, а також те, що позивач є інвалідом з дитинства 1А групи, потребує постійного лікування та значних коштів на придбання ліків, враховуючи працездатний вік відповідача, його матеріальне становище, відсутність інших осіб, які б перебували на його утриманні, суд вважає, що ОСОБА_2 має можливість сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_1 в розмірі 1000 гривень щомісячно, довічно, починаючи з 1 липня 2019 року, а тому суд приходить висновку про часткове задоволення позову.

Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст.185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Крім того, відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути 768 гривень 40 копійок судового збору.

На підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 180-182, 184, 198-201 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 141, 247, 259, 263 - 265, 430ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно, довічно, починаючи з 1 липня 2019 року.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

В решті позову відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду через Маневицький районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.н. НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і.н. невідомий, адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 20 січня 2020 року.

Суддя Маневицького районного суду І.С. Токарська