Справа № 646/6457/19
№ провадження 2/646/694/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.12.2020 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Теслікової І.І.,

за участю секретаря судового засідання Бєлівцової О.А.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором б/н від 27.05.2013 р. у розмірі 85299,71 грн. станом на 30.06.2019 року, мотивуючи вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27.05.2013 р. відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 6000,00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 30.06.2019 року має заборгованість 106886,77 грн., яка складається з наступного: 3091,15 грн. заборгованість за кредитом, 102095,62 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1700,00 грн. заборгованість за пенею та комісією. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, яка була стягнута рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.02.2018 року з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ « ПРИВАТБАНК», яка складала 27931,40 грн., з яких ( 3091,15 грн. заборгованість за кредитом, 23033,99 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 500,00 штраф (фіксована частина), 1306,26 грн. штраф ( процентна складова), різниця становить 80761,63 грн., яка складається з наступного: 79061,63 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1700,00 грн. заборгованість за ненею та комісією, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф ( фіксована частина), 4038,08 штраф ( процентна складова). Таким чином, заборгованість до стягнення становить 85299.71 грн. Також представник позивача просив стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1921, 00 грн.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17.10.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У відповідності до ст.178ЦПК України, від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач з вказаним позовом не погоджується, вважає його безпідставним з огляду на наступне.

Позивач не підтвердив належними і допустимими доказами видачу відповідачу кредитної картки «Універсальна» та встановлення на неї кредитного ліміту, у тому числі й у зазначеному у позовній заяві розмірі 6000 грн., а також використання відповідачем кредитних коштів. Позивачем до позову надано витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку, а також витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», але вказані витяги не містять підпису відповідача, який би свідчив про те, що саме ці Умови та саме ці Тарифи він розумів, а також ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву б/н від 27.05.2013 року, а також те, що Умови та Тарифи в подальшому не змінювались без його відома. Оскільки витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору № б/н, укладеного між сторонами 27.05.2013 р. шляхом підписання Анкети-заяви. Крім того, відповідач вважає, що позивач не довів порушення відповідачем зобов`язань за кредитним договором та не обґрунтував свої позовні вимоги в частині стягнення з нього процентів за користування кредитними коштами, а також неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Також відповідач вважає, що одночасне стягнення з нього 500 грн. штрафу (фіксованої частини) та 4038,08 грн. штрафу (процентна складова), а також 1700,00 грн. заборгованість за пенею та комісією є незаконними, що також є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.02.2018 року по справі № 646/35/18 є таким, що не набрало законної сили. Звернення до суду з позовом після ухвалення заочного рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.02.2018 року по справі № 646/35/18 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 27.05.2013 року є безпідставним, оскільки після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту право кредитодавця нарахувати передбачені кредитним договором проценти припиняється.

У призначені судові засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи сторони були належним чином повідомлені, від представника позивача в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутністю.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 27.05.2013 р. ОСОБА_1 підписано Анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку», відповідно до якої відповідач погодився, що вказана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані йому в письмовому вигляді для ознайомлення складають між сторонами Договір про надання банківських послуг.

До вказаної Анкети - заяви позивачем надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

В обгартування позовних вимог позивач посилається на розрахунок заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 30.06.2019 року, яка становить 106886,77 грн., та складається з наступного: 3091,15 грн. заборгованість за кредитом, 102095,62 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1700,00 грн. заборгованість за пенею та комісією. Від цієї суми заборгованості віднімаеться сума, яка була задоволена рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.02.2018 року з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ « ПРИВАТБАНК», яка складала 27931,40 грн., з яких ( 3091,15 грн. заборгованість за кредитом, 23033,99 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 500,00 штраф (фіксована частина), 1306,26 грн. штраф ( процентна складова), різниця становить 80761,63 грн., яка складається з наступного: 79061,63 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1700,00 грн. заборгованість за ненею та комісією, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф ( фіксована частина), 4038,08 штраф ( процентна складова).

Тобто, позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.05.2013 року у розмірі 85299,71 грн. станом на 30.06.2019 року, яка складається з наступного:

-79061,63 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом,

-1700,00 грн. заборгованість за пенею та комісією,

-а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф ( фіксована частина),

-4038,08 штраф ( процентна складова).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Положеннями статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Банк, пред`являючи вимоги до відповідача просить стягнути 79061,63 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1700,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф ( фіксована частина), 4038,08 штраф ( процентна складова).

Разом з тим, у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 27 травня 2013 року, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку, які викладені на банківському сайті: http://privatbank.ua/terms/pages/70/ як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами щодо сплати неустойки (штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «Приват Банк» у період з часу виникнення спірних правовідносин (27 травня 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (19.09.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві позичальника домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових Умов та Правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Враховуючи, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, суд дійшов висновку про те, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 27 травня 2013 року шляхом підписання однієї заяви, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (штрафів) за порушення термінів виконання кредитних зобов`язань.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог банку про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією, фіксованої частини та процентної складової штрафу необхідно відмовити.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року N 1023-XII "Про захист прав споживачів"(далі -Закон N 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону N 1023-ХІІ споживач- фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року N 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі N 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ "ПриватБанк" дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону N 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Вимоги про обов`язковість сплати боржником процентів кредитору заслуговували б на увагу за умови чітко визначеного договором їх розміру. Одним із проголошених міжнародними документами з питань захисту прав споживачів засад є надання інформації споживачам про товари та послуги на споживчому ринку, яка повинна бути доступною, об`єктивною, достовірною та своєчасно наданою в тому числі інформація, що надається з використанням інтернету.

Враховуючи те, що позивачем не доведено те, що при укладенні спірного договору з ОСОБА_1 ПАТ КБ "ПриватБанк" дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону N 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

На підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судовий збір з відповідача на користь позивача не стягується.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 207, 509, 526, 549, 551, 625, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76,81, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України,

в и р і ш и в:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, шляхом подання апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Теслікова І.І.