ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1461/20 Справа № 212/5641/19 Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження згідно ч.13 ст.7,ч.1 ст.369 ЦПК України без повідомлення осіб цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 вересня 2019 року, ухваленого суддею Дехтою Р.В. у м. Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 22 вересня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В мотивування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що між сторонами укладено кредитний договір № б/н від 12.01.2013 року за умовами якого, ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та зобов`язався щомісячно здійснювати погашення заборгованості. Однак свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 10.06.2019 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 114501,16 грн., яка складається: 597,70 грн. заборгованість за кредитом, 102846,17 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 5128,66 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 5428,63 грн. штраф (процентна складова), яку АТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з відповідача та судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 вересня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність рішення суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення цих позовних вимог. В мотивування доводів апеляційної скарги представник позивача зазначає, що суд не урахував, що відповідачем підписано анкету-заяву 12.01.2013 року в якій ОСОБА_1 особисто виклав свої персональні дані необхідні для отримання кредитної картки та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг. В підтвердження розміру заборгованості, позивачем наданий розрахунок та виписка по руху коштів, яка є первинним бухгалтерським документом та підтверджує рух коштів по рахунку відкритому на ім`я відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду, як законне та обґрунтоване, на його думку, залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зауважує, що згідно розрахунку, що міститься в матеріалах справи заборгованість за кредитом в розмірі 597,70 грн., яка міститься з лютого 2014 року погашена в повному обсязі в сумі 971,34 грн., тому що спрямування сплачених коштів на погашення пені, штрафів та комісії є необґрунтованими, сторонами не досягнуто домовленості щодо цих платежів.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відмовляючи АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів досягненням сторонами усіх істотних умов договору, розміру отриманих коштів, розміру відсотків, пені, наявності та розміру заборгованості.

Колегія суддів погоджується із висновком суду.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржується АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі.

Судом встановлено, що 12 січня 2013 року відповідача ОСОБА_1 підписав Анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. З підписаної заяви видно, що відповідач погодився з тим, що вказана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг.

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань по кредитному договору банком станом на 10 червня 2019 року нараховано заборгованість по кредиту у розмірі 114 501,16 грн. яка складається з: 597,70 грн. заборгованість за кредитом,102 846, 17 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом,5128, 66 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:500 грн. штраф (фіксована частина),5 428, 63 грн. штраф (процентна складова).

Між сторонами виник спір щодо належноговиконання відповідачем кредитних зобов`язань та наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Відповідно до частини другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк», що міститься в матеріалах справи на ім`я відповідача ОСОБА_1 видано дві картки 12 січня 2013 року № НОМЕР_1 та 30 грудня 2013 року № НОМЕР_2 , зі строком дії 09/16 та 10/17, відповідно (а.с.69).

За картковим рахунком 856970, який відкрито 12 січня 2013 року збільшено кредитний ліміт 06 грудня 2013 року до 600 грн (а.с. 70).

Колегією суддів досліджено наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписку руху коштів по рахункам ОСОБА_2 , з яких видно, що за картковими рахунками виданими на ім`я відповідача, у період з 12 січня 2013 року проводилось активне користування кредитними коштами та їх погашення. Так 24 січня 2014 року відповідачем проведено погашення кредитних коштів на суму 600,00грн., баланс становив переплату 1,75 грн. В подальшому станом на 06 лютого 2014 року виникла заборгованість сумі 597,71 грн. (а.с.71 на звороті). Яка платіжками 26 травня 2016 року та 13 червня 2016 року погашена на суму 500 грн. та 200 грн. (а.с.72). Колегія суддів не може погодитися із сумою боргу, що міститься в останній колонці поданої таблиці в сумі 7462,16 грн., станом на 13 червня 2016 року, оскільки жодних відомостей щодо руху коштів за період з лютого 2014 року по лютий 2016 рік позивачем не надано та матеріали справи не містять. (а.с.72).

Отже, колегія суддів погоджується із твердженням відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, що заборгованість за використаними кредитними коштами ним погашена у повному обсязі, що доводиться випискою по рахунку.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника позивача АТ КБ «ПриватБанк», стосовно стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами, пені, комісії та штрафів, колегія суддів вважає їх недоведеними, оскільки їх розмір при укладанні кредитного договору сторонами не узгоджений.

Як видно з тексту анкети-заяви від 12 січня 2013 року, яка підписана позичальником, в ній відсутні відомості щодо погодженого розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами, комісії, пені, штрафів за порушення виконання умов кредитного договору, тому застосувати до кредитних правовідносин відсоткову ставку по договору, нарахованих позивачем пені, штрафів та комісії, колегія суддів вважає неприпустимим, а доводи апеляційної скарги в цій частині неприйнятними.

Наданий позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна», що міститься в матеріалах справи, не містить підпису позичальника, що спростовує твердження представника позивача про узгоджений між сторонами розмір відсотків. Пені та штрафів (а.с.8).

Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем АТ КБ «Приватбанк» надано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку, проте колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що наданий витяг не містить періоду (строку ) дії його застосування, та що саме ці умови, в поданій редакції, були діючими, надані позичальнику для ознайомлення та відповідач погодився із їх застосуванням при підписанні анкети- заяви.

Надані позивачем витяг Умов та правил не містить підпису боржника (позичальника), що виключає факт доведеності обізнаності та погодження позичальника із умовами кредитування відсоткової ставкою, що виключає її застосування, оскільки у відзиві на позов відповідач заперечував про їх обізнаність (а.с.8-32,51).

Даний висновок колегії суддів узгоджується з правовим висновком викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. у справі № 342/180/17, відступати від якого колегія суддів підстав не заходить.

Колегія суддів не може визнати обґрунтованими доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про порушення судом принципу платності кредиту, оскільки позовних вимог про стягнення з відповідача відсотків, передбачених законом в порядку ст.1048 ЦК України , позивач не заявляв.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивачем не заявлено вимоги про стягнення відсотків за користування кредитними коштами на підставі положення ст.1048 ЦК України.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 23 січня 2020 року.

Головуючий:

Судді: