Справа № 727/7050/20
Провадження № 2/727/1483/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2020 року м.Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді Семенко О.В.

секретар судових засідань Семенишин І.Д.

за участю: відповідача ОСОБА_1

представника відповідача Корнієнко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі судових засідань приміщення Шевченківського районного суду м.Чернівці цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 30.06.2006 року, -

в с т а н о в и в :

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернулися до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 30.06.2006 року. Обгрунтовували свої вимоги тим, що Банком відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 2800,00 грн. Вказують, що банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого ліміту.

У зв`язку з порушенням взятих на себе зобов`язань у відповідача за кредитним договором виникла заборгованість в розмірі 15754,48 грн., яка складається з 2114,81 грн. заборгованість за тілом кредита, 13639,67 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що порушує законні права та інтереси АТ КБ «Првиатбанк». Просили стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 30.06.2006 року в розмірі 15754,48 грн. станом на 30.06.2020 року та судовий збір.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 01 вересня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене провадження (а.с.40).

02 жовтня 2020 року відповідачкою ОСОБА_1 спрямовано на адресу суду відзив на позовну заяву в якому вказала, що не визнає позовні вимоги в повному обсязі. Обгрунтовувала тим, що позивачем не вказано який саме кредитний договір укладено між сторонами та не приєднано його копії, що вказує на його відсутність. Всі посилання на порушення відповідачем прав та інтересів позивача повинні грунтуватись на договорі. Вказує, що відповідач отримувала грошові кошти для використання для придбання споживчих товарів, тобто є споживачем та вказувала, що кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

22 жовтня 2020 року позивачем АТ КБ «Приватбанк» спрямовано на адресу суду відповідь на відзив в якому вказали, що ОСОБА_1 звернулась до Банку з метою отримання кредиту чим підписала Заяву б/н від 30.06.2006 року. Вказують, що 25.10.2017 року підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та була з ними ознайомена. Зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах, таким чином між Банком та позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином не суперечить чинному законодавству України.

Зазначають, що Банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Зауважують, що норми Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюються на спірні правовідносини.

З копії заяви вбачається, що відповідачу було надано кредитку «Універсальна» та встановлено поточну процентну ставку в розмірі 3% (36% на рік), вказано розміри комісій та штрафів, тобто сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того Умови і Правила надання банківських послуг, а такод Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку.

Вказують, що відповідач користувався кредитною карткою з встановленим кредитним лімітом, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали термінали в касах магазинів, а також що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Відповідчем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Зазначають, що праоввідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті.

Банк здійснює надання банківських послуг необмеженому колу осіб на підставі їх заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, що і є договором. Зазначають, що відповідно до п.1.1.7.31 Умов строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про поверення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Картка діяла до останнього дня 06.2012 року, а отже позивач звернувся до спливу строку позовної давності. Просили позов задовольнити.

10 грудня 2020 року представником відповідача адвокатом Корнієнко В.М. подано до суд заяву про застосування терміну позовної давності, щодо позовних вимог АТ КБ «Приватбанк».

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна письмова заява представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Гребенюк О.О. з клопотанням справу розглянути у відсутність представника позивача.

Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача Корнієнко В.М. в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, з підстав викладених у відзиві. Також просили застосувати строки позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Судом встановлено, що за умовами кредитного договору від 19.06.2006 № б/н оформленого на підставі Анкети-Заяви від 19.06.2006 року та приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, АТ КБ «Приватбанк» надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 2800,00 гривень, зі сплатою відсотків в розмірі 3% в місяць з розрахунку 360 днів у році, строком до закінчення строку дії картки (а.с. 16).

З виписки за договором б/н станом на 21.07.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами та відповідно здійснювала погашення кредитної заборгованості, востаннє здійснювала поповнення карткового рахунку в касі Чернівецької філії АТ КБ «Приватбанк» 31.10.2008 року (а.с.11-14).

З матеріалів справи вбачається, що строк дії кредитної картки «Універсальна» № НОМЕР_1 закінчився в червні 2008 року (а.с.55).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором від 19.06.2006 № б/н оформленого на підставі Анкети-Заяви, не сплачує отриманий кредит та відсотки за користування ним, у зв`язку з чим станом на 30.06.2020 року виникла заборгованість в розмірі 15754,48 грн., яка складається з 2114,81 грн. заборгованість за тілом кредита, 13639,67 грн. заборгованість за простроченими відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою про рух коштів по рахунку (а.с.7-14).

Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Частиною 3 ст.267 ЦК Українивизначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Представником відповідача 10.12.2020 року надано суду заяву про застосування позовної давності до вимог позивача, дане клопотання підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з розрахунку заборгованості та Виписки про рух коштів відповідачем в період часу з 2006 по 2008 роки використовувались кредитні кошти згідно кредитного ліміту, а також частково погашалась кредитна заборгованість. Останню проплату в розмірі 700,00 грн. по погашенню кредитної заборгованості відповідачем здійснено в касі Чернівецької філії АТ КБ «Приватбанк» 31.10.2008 року (а.с.13). В подальшому рух грошових коштів по карті з призначенням платежу погашення кредитної заборгованості відсутній. З виписки та розрахунку заборгованості вбачається автоматичне погашення простроченої заборгованості 27.10.2017 року на суму 526,92 грн., 16.11.2017 року на суму 800,00 грн. та 29.12.2017 року 16,26 грн. з карти НОМЕР_2 (а.с.11). Однак, зазначені кошти були зараховані автоматично АТ КБ «Приватбанк» з іншого карткового рахунку, а отже судом не приймаються до уваги при застосуванні строку позовної давності по даній справі, оскільки не відображать волевиявлення відповідача на погашення кредитної заборгованості.

Причин пропуску цього строку АТ КБ «ПриватБанк» наведено не було.

Посилання представника позивача у відповіді на заяву про застосування строків позовної давності на п.1.1.7.31. Витягу з Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якого строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років, є безпідставним, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Суд вважає, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Позивач, обґрунтовуючи строк звернення з позовом до суду, посилався на п.1.1.7.31. Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Відповідно до п.1.1.7.31. Витягу з Умов та правил надання банківських послуг, строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) становить 50 років.

Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач, що він з ними ознайомився та погодився, підписуючи Анкету-заяву б/н від 19.06.2006 року та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (19 червня 2006 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (25 липня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують строк позовної давності, чи щодо прямоївказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Суд вважає, що визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. Оскільки відповідачем не підписувались Умови та правила надання банківських послуг, тому відповідно і не може бути застосовано строк позовної давності за кредитним договором 50 років.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі №342/180/17.

Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив строк позовної давності, про застосування якого заявлено представником відповідача у справі, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що перебіг трирічного строку позовної давності починається з наступного дня після здійснення останнього платежу відповідачем, а саме з 31 жовтня 2008 року, кінцевим терміном пред`явлення вимоги банком з урахуванням трирічного строку позовної давності була дата 31 жовтня 2011 року, однак позивач звернувся до суду лише в липні 2020 року, причин пропуску цього строку АТ КБ «ПриватБанк» наведено не було, а тому в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості необхідно відмовити.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягають стягненню і понесені судові витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.207, 253, 256, 257, 258, 261, 264, 267, 526, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 247, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованість за кредитним договором №б/н від 30 червня 2006 року в сумі 15754,48 грн. - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Чернівців або безпосередньо до апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 15 грудня 2020 року.

Суддя Семенко О.В.