КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Карабаза Н.Ф.
Єдиний унікальний номер справи № 367/3765/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Савченка С.І., Верланова С.М.

секретар -Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 20 липня 2020 року про відмову у забезпеченні позову у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «РВС Банк», державного реєстратора Гостомельської селищної ради Київської області Кирилової Наталії Миколаївни про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до АТ «РВС Банк», державного реєстратора Гостомельської селищної ради Київської області Кирилової Н.М. про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії.

У липні 2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову. Заявник просив:

- накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :01:118:0114 загальною площею 0,0957 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 108; номер запису про право власності: 34960680);

- накласти арешт на житловий будинок, загальною площею 156,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 108; номер запису про право власності: 34961547);

- заборонити державному реєстратору здійснювати будь-які дії щодо відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :01:118:0114 та житлового будинку АДРЕСА_2 ;

- заборонити АТ «РВС Банк» вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:118:0114 та житлового будинку АДРЕСА_2 .

У заяві про забезпечення позову позивач зазначав, що для ефективного захисту його прав та інтересів необхідно вжити заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на земельну ділянку та житловий будинок та заборонити державному реєстратору та АТ «РВС Банк» вчиняти будь-які дії щодо вказаного майна.

Вказував, що невжиття заходів забезпечення позову і можливе вчинення АТ «РВС Банк» дій щодо розпорядження спірним майном призведе до значного ускладнення виконання рішення щодо відновлення його порушеного права власності.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 20 липня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись з ухвалою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд не врахував ту обставину, що з боку АТ «РВС Банк» можливе вчинення дій, спрямованих на розпорядження спірним майном, яке є предметом іпотеки, тому необхідно вжити заходи забезпечення позову, задля охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів та забезпечення реального і ефективного виконання рішення суду в разі задоволення вимог позивача, попередження потенційних труднощів в подальшому виконанні такого рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «РВС Банк» вказує, що судом уже вжито заходи забезпечення позову у аналогічному спорі з тими ж сторонами. Зазначає, що дії АТ «РВС Банк» у спірних відносинах є добросовісними. Ухвалу суду вважає законною та обґрунтованою, просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 20 липня 2020 року - без змін.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 05 листопада 2020 року, 10 грудня 2020 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи, шляхом направлення повідомлень на електронну пошту та за допомогою телефонного зв`язку.

Позивач ОСОБА_1 та його представниця - адвокат Самчук М.В. взяли участь у судовому засіданні. Апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити з викладених у ній підстав.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, виходив із того, що ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 14 січня 2020 року по справі №367/276/20 задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та накладено арешт на спірне майно, тому відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову у межах даної справи.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч. 1 ст. 81 ЦПК України)

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Згідно зі ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Судовий захист повинен бути ефективним, що вимагає ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення ст. ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. При цьому ухвалою про забезпечення позову суд не може вирішувати спір по суті.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також забезпечення можливості реального виконання рішення суду у гіпотетичному випадку задоволення позову.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Як видно із матеріалів справи, предметом позову є визнання протиправним та скасування рішень щодо реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:118:0114 та житловий будинок АДРЕСА_2 та поновлення за ОСОБА_1 права власності на вказане майно.

Тому колегія суддів вважає, що накладення арешту на спірне майно є співмірним із заявленим позовними вимогами.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно від 17 липня 2020 року, акціонерному товариству «РВС Банк» належать земельна ділянка з кадастровим номером :01:118:0114 та житловий будинок АДРЕСА_2 .

Зважаючи на те, що спірні земельна ділянка та житловий будинок є предметом іпотеки, право власності на вказане майно зареєстроване за відповідачем, існує вірогідність того, що АТ «РВС Банк» може вільно та на власний розсуд здійснювати правомочності володіння та користування, розпорядження вказаним майном, що може призвести до безконтрольного розширення кола осіб, які можуть претендувати на спірне майно, що не лише утруднить, але й зробить неможливим виконання рішення суду по цій справі.

У даному випадку, вжиття заходів забезпечення позову (накладення арешту) з метою недопущення перереєстрації прав на це майно, ніяким чином не створює перешкоди у обмеженні можливості відповідача, власника майна, користуватися цим майном, та не призведе до невідворотніх наслідків.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Позивачем обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Вживаючи заходи забезпечення позову, колегія суддів враховує, що саме під час знаходження справи у провадженні суду відповідачі не позбавлені можливості здійснити відчуження спірного майна на користь третіх осіб, що у свою чергу потягне необхідність для позивача подання до суду нових вимог і залучення інших співвідповідачів, і це призведе до безконтрольного розширення кола осіб, які можуть претендувати на спірне майно, що не лише утруднить, але й зробить неможливим виконання рішення суду по цій справі.

Наведене у свою чергу дає підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист прав позивача.

Разом з цим, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог щодо заборони державному реєстратору здійснювати будь-які дії щодо відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :01:118:0114 та житлового будинку АДРЕСА_2 та заборони АТ «РВС Банк» вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:118:0114 та житлового будинку АДРЕСА_2 , оскільки накладення арешту на вказане майно, на думку суду, є співмірним із заявленими позовними вимогами та достатнім для ефективного захисту прав позивача.

Посилання відповідача на наявність ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 14 січня 2020 року по справі №367/276/20, якою задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та накладено арешт на спірне майно не можуть бути враховані судом під час вирішення заяви про забезпечення позову у межах даної цивільної справи, оскільки відмова у задоволенні заяви про накладення арешту на майно з підстав вжиття заходів забезпечення позову під час розгляду інших судових справ не передбачене чинним законодавством.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити заяву ОСОБА_1 , наклавши арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :01:118:0114 загальною площею 0,0957 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 108; номер запису про право власності: 34960680) та на житловий будинок, загальною площею 156,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 108; номер запису про право власності: 34961547).

Такі заходи допоможуть зберегти у незмінному стані як саме спірне майно, так і коло осіб, що можуть претендувати на нього, а також допоможуть забезпечити фактичне виконання судового рішення, у разі задоволення позовних вимог.

Вжиття наведених заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача на час вирішення спору в суді.

Керуючись ст.ст. 365, 367, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 20 липня 2020 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :01:118:0114 загальною площею 0,0957 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 108; номер запису про право власності: 34960680).

Накласти арешт на житловий будинок, загальною площею 156,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 108; номер запису про право власності: 34961547).

В іншій частині заяву залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 15 грудня 2020 року.

Головуючий

Судді