Справа № 522/4297/20
Провадження №2/522/4155/20
12 листопада 2020 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Шенцевої О.П.,
при секретарі Лукашкіні О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , 2003 року народження, ( АДРЕСА_1 ) законний представник якої ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,зняття з реєстрації, -
Позивач ОСОБА_1 , 2003 року народження, через свого представника звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить визнати ОСОБА_3 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 із зняттям з реєстрації.
До судового засідання позивачка не з`явилась, представник позивача адвокат Пошали К.С. , надала суду заяву про проведення судового засідання без фіксації судового процесу, проти прийняття заочного рішення не заперечувала.
Інші сторони до судового засідання не з`явились, були сповіщені про дату, час та місце судового засідання належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про повернення листів в зв`язку з закінченням терміну зберігання поштової кореспонденції, причини неявки суду також не повідомили.
Відповідачу, відповідно до ст. 128 ЦПК України, судову повістку було надіслано на адресу реєстрації.
Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи відповідачі не з`явилися в судове засідання, не надали до суду відзиву на позов, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи.
Також суд бере до уваги вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2ст. 247 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 27.12.1973 року на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради депутатів трудящихся м.Одеси від 07.12.1973 року ОСОБА_4 , прадіду позивача, видано ордер №3140 серії ЖР на сім`ю у складі двох осіб на ОСОБА_4 та його дружину ОСОБА_5 , на право зайняття однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 22 кв.м.
У 2002 році до вказаної квартири вселився ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_6 , де вони проживають по цей день разом з їх неповнолітньою донькою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на теперішній час зареєстрована на вказаній адресі.
З 1980 року в зазначеній квартирі була зареєстрована ОСОБА_7 . В 1985 році в квартирі зареєстрували і її чоловіка ОСОБА_3 .
У 2015 році після смерті ОСОБА_8 , ОСОБА_2 випадково стало відомо, що розпорядженням органу приватизації УЖКГ ОМР №185964 від 09 листопада 2004 року спірна квартира передана у спільну часткову власність ОСОБА_8 та її чоловіка ОСОБА_3 .
Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 18.12.2015 року по цивільній справі №522/2229/15-ц задоволено позов ОСОБА_2 до департаменту міського господарства, КП «Міське агентство з приватизації житла», ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації й свідоцтва про право власності на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_8 та ОСОБА_3 .
Розпорядженням Департаменту міського господарства Одеської міської ради від 10 серпня 2016 року за №123 на підставі судового рішення визнано недійсним з дати видання та скасовано розпорядження органу приватизації №185964 від 09.11.2004 року й свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане УЖКГ виконкому ОМР 09.11.2004 року на квартиру АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_8 та ОСОБА_3 .
Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №68612749 від 21.09.2016 року щодо об`єкту нерухомого майна: кв. АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 належить Ѕ частина зазначеної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого Першою одеською державною нотаріальною конторою 21.11.2012 року, за р.№4-3880.
З урахуванням того, що приватизацію спірної квартири на ім`я ОСОБА_8 та ОСОБА_3 скасовано, рішенням Приморського районного суду м. Одеси № 522/6440/17 від 13 червня 2019 року свідоцтво про право власності на спадщину у вигляді Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 , видане Першою Одеською нотаріальною конторою 21 листопада 2012 року на ім`я ОСОБА_3 , після смерті ОСОБА_8 , зареєстроване в реєстрі за №4-3880, визнано недійсним.
ОСОБА_3 , в квартири АДРЕСА_2 не проживає, ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали ОСОБА_3 немає.
Зазначений факт підтверджується актом про не проживання осіб за місцем реєстрації складений сусідами квартири АДРЕСА_3 .
Крім цього, позивач не має жодних відомостей про місце проживання відповідачів та не має засобів зв`язку з ними.
Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються на них, чим порушуються права позивача, тому вона змушена звернутися за захистом до суду.
Згідно п. 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572 (в редакції постанови Кабінету Міністрів №5 від 14.01.2009р.), за умови відсутності поквартирного (покімнатного) обліку та відсутності згоди між мешканцями квартири, житлового приміщення у гуртожитку щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря);
за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю зареєстрованих осіб, що проживають у квартирі, житловому приміщенні у гуртожитку;
за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар).
Отже, у зв`язку з наявністю у ОСОБА_3 реєстрації за адресою квартири АДРЕСА_2 , позивач ОСОБА_1 , 2003 року народження, вимушена проводити сплату за житлово-комунальні послуги за відповідача, що порушує права позивача.
Також суд враховує, що відповідно до ст.3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Оскільки власністю відповідачів і місцем перебування або проживання зазначена квартира не становить, вони мають бути зняті з реєстраційного обліку за цією адресою.
Згідно ст.7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідачів за вищевказаною адресою.
Згідно ч.1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.
Відповідно до ч.1ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Зі змісту ст. 72 ЖК України вбачається, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Враховуючи, що відповідачі оплату комунальних платежів не здійснюють, фактично в квартирі не мешкали та не мешкають, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 71, 72 ЦК України, ст. ст. 2,13,76-80,81,223,247,274-275,280-281 ЦПК, суд, -
Позов ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,зняття з реєстрації - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 1957 року народження таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_2 .
Це рішення є підставою для зняття ОСОБА_3 1957 року народження, з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.
Суддя: