Номер провадження: 22-ц/813/392/20
Номер справи місцевого суду: 509/1903/16-ц
Головуючий у першій інстанції Бочаров А.І.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2020 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участі секретаря Чепрас А.І.

з участю: представника позивачки ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 листопада 2016 року (одноособово суддя Бочаров А.І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

27.05.2016 року ОСОБА_1 звернулась із позовом доОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів, а саме: визнання ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дитини у розмірі ј частини з усіх видів заробітку.

Позов обґрунтовано наступним.

Приблизно з серпня 1994 року по 2013 рік, позивачка і відповідач ОСОБА_2 фактично проживали разом однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, а ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_4 .

У зв`язку з тим, що сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, відповідач добровільно не звертався із заявою про визнання свого батьківства до органів реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання, запис про батька дитини в актовому записі про її народження здійснено за заявою позивачки, як матері дитини.

Посилаючись на те, що відповідач відмовляється визнавати ОСОБА_4 своїм сином і подавати заяву до органів РАЦС стосовно свого батьківства, з 2013 року відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні сина, позивачка просила позов задовольнити.

У судовому засіданні в суді першої інстанції 09.11.2016 року позивачка і її представник позов підтримали. Відповідач не приймав участі у судовому засіданні 09.11.2016 року.

Заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.11.2016 року позов задоволено у повному обсязі. Суд визнав ОСОБА_2 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і стягнув з відповідача на користь позивачки на утримання сина аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для осіб відповідного віку. З відповідача на користь позивачки та держави суд стягнув судові витрати. Рішення суду в частині стягнення аліментів приведено до негайного виконання за один місяць.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.02.2018 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 09.11.2016 року залишено без задоволення.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

Відповідач ОСОБА_2 не погодився із заочним рішенням суду першої інстанції від 09.11.2016 року і подав апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на незаконність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга ОСОБА_2 зазначає:

Суд не призначив і не провів генетичну експертизу, рішення ґрунтується лише на допитах свідків, суд не вчинив жодних заходів належного сповіщення відповідача.

Під час розгляду справи без участі відповідача, автоматично виключається можливість дослідження такого засобу доказування, як пояснення відповідача, який, через свю відсутність, позбавляється також і права заявляти клопотання, брати участь у дослідженні фактичних даних, які потенційно можуть мати істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матерів, а ім`я по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібраної відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу.

Рішення суду вимогам процесуального закону не відповідає, порушує норми матеріального права, вказані обставини є підставами для скасування рішення суду й ухвалення нового про відмову у позові.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Позивачка не скористалась правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 (а.с.9).

У зв`язку з тим, що батьки ОСОБА_4 не перебували у зареєстрованом шлюбі, батько дитини не звертався до органів цивільного стану із заявою про визнання батьківства, дані про батька дитини до актового запису про народження були внесені на підставі заяви матері дитини, позивачки ОСОБА_1 .

Згідно копії довідки Таїровської селищної ради віл 10.08.2009 року, виданої на ім`я відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3 , як член сім`ї ОСОБА_2 , станом на 2009 рік, проживала без реєстрації в АДРЕСА_1 (а.с.52).

09.11.2016 року в суді першої інстанції допитані свідки ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , які підтвердили, що знають сторони протягом 16 років, позивачка та відповідач проживали разом, як одна сім`я і у них народився син ОСОБА_7 , відповідач визнавав себе батьком ОСОБА_4 , займався вихованням сина і матеріально забезпечував його (а.с.53,55,67-70).

Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.

Між сторонами виникли правовідносини з визнання батьківства, які регулюються нормами КпШС Українни, СК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті і приймаючи у справі заочне рішення виходив з того, що відповідач, який 09.11.20216 року у судове засідання не з`явився, належним чином був сповіщений про час та місце розгляду справи через оголошення у пресі (а.с.73-75).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених ЦПК України), разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відклаження розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання особами, які беруть участь у справи, інформації щодо їх адерси, судова повістка фізичним особам, які не мають статусу підприєемців, надсилається за адерсою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті (ст. 74 ч.ч.5,9 ЦПК України у редакції станом на час прийняття заочного рішення у справі).

Суд сповіщав відповідача у судове засідання на 09.11.2016 року через оголошення у пресі (а.с.48,49).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 , станом на жовтень 2016 року, був зареєстрований по АДРЕСА_2 (а.с.45).

За таких обставин, суд, відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України у редакції, чинній станом на час прийняття заочного рішення у справі, повиненн був сповіщати відповідача не через оголошення у пресі, а шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації відповідача.

Наведене свідчить про порушення судом норм процесуального права щодо порядку сповіщення сторони у судове засідання, тобто про неналежне сповіщення відповідча у судове засідання на 09.11.2016 року.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (ст. 376 ч.3 п.3 ЦПК України).

Відповідач обґрунтовує апеляційну скаргу із посиланням на те, що його належним чином не сповіщено про дату, час і місце засідання суду, яке є обов`язковим.

За таких обставин, заочне рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

ОСОБА_1 просила визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (а.с.3,4).

Зважаючи на те, що дитина народилась у 2002 році, до введення у дію СК України, правовідносини сторін щодо встановлення батьківства регулюються нормами КпШС України.

Походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства (ст. 53 КпШС України).

Якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини - за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. При народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою (ст. 55 КпШС України).

Оскільки ОСОБА_8 24.05.2002 ІНФОРМАЦІЯ_2 в той час, коли його батьки не перебували у шлюбі, запис про батька був вчинений на підставі заяви матері дитини.

Вирішуючи вимоги про встановлення батьківства, колегія суддів бере до уваги, що сторони тривалий час (з 2000 року) проживали разом, вели спільне господарство, ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народився син ОСОБА_7 , спільним вихованням та утриманням якого займались як позивачка, так і відповідач.

На підтвердження зазначених обставин свідчать: пояснення свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , фото відповідача разом із дитиною; медична документація стосовно дитини ОСОБА_9 ; довідка Таїровської селищної ради віл 10.08.2009 року, видана на ім`я відповідача ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3 , як член сім`ї ОСОБА_2 , проживають без реєстрації в АДРЕСА_1 (а.с.52-57,62-65).

Зазначені належні та дорустимі докази, відповідач, у встановленому законом порядку, не спростував.

Зважаючи на те, що належними та допустимими доказами позивачкою доведено спільнепроживання і ведення спільного господарства між нею та відповідачем до народження дитини, а також спільне виховання і утримання ними дитини після народження дитини, позов щодо встановлення батьківства є обґрунтованим, доведеним і підлягає задоволенню.

Позов про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі ј частки від доходів відповідача підлягає задоволенню з таких підстав.

Правовідносини сторін з приводу стягнення аліментів регулюються нормами СК України.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 ч.ч.1,2 СК України).

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Встановлено, що дитина проживає разом із матір`ю, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини.

Вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі ј частки від доходів відповідача, однак не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції), є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, у зв`язку з чим позов у частині стягнення аліментів підлягає задоволенню.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи відповідача у скарзі про те, що справу розглянуто за його відсутності і без належного сповіщення прийняті до уваги колегією суддів і є підставою для скасування заочного рішення суду.

Доводи відповідача у скарзі, що: суд не призначив і не провів генетичну експертизу, рішення ґрунтується лише на допитах свідків; батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду на підставі ст. ст. 128, 135 СК України, - не заслуговують на увагу.

Суд апеляційної інстанції двічі намагався провести судову генетичну експертизу (ухвали суду від 23.10.2018 року та від 23.05.2019 року, а.с.164-168,192-195).

13.12.2018 року для проведення експертизи з`явились ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , однак відповідач ОСОБА_2 не з`явився. 28.01.2019 року для проведення експертизи не з`явились ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_2 (а.с.173,174).

08.07.2019 року і 10.09.2019 року експертизу також не проведено у зв`язку із неприбуттям ОСОБА_1 і ОСОБА_3 і ОСОБА_2 (а.с.210).

У розумінні ст.53 КпШС України, для встановлення батьківства слід довести спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини.

Зазначені обставини встановлені судом апеляційної інстанції, підтверджені належними та допустими доказами і відповідачем не спростовані.

Відсутність висновку генетичної експертизи, у даному випадку, з врахуванням вимог ст. 53 КпШС України, яка діяла на час виникнення правовідносин сторін, не є підставою для відмови у визнанні батьківства.

Відповідачу беззаперечно відомий той факт, що в суді розглядається спір стосовно нього про визнання батьківства. Відповідач просив призначити і провести генетичну експертизу, однак жодного разу не з`явився для проходження експертизи у дні, визначені експертною установою.

Протягом листопада-грудня 2018 року та липня-вересня 2019 року відповідач особисто і в особі свого представника не цікавився рухом справи (експертизи), до суду апеляційної інстанції і в експертну установу не з`являвся.

У разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні (ст.109 ч.1 ЦПК України).

Ухилення відповідача від проведення генетичної експертизи, зважаючи на ст. 109 ЦПК України, є підставою для визнання факту, для з`ясування якого експертиза була призначена.

Посилання відповідача у скарзі на норми СК України в частині вирішення спору про визнання батьківства безпідставні, оскільки правовідносини сторін у цій частині регулюються нормами КпШС України.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Судом апеляційної інстанції встановлено порушення й невизнання відповідачем прав та інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулась до суду, тому позов про визнання батьківства і стягнення аліментів підлягає задоволенню у повному обсязі.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (ст. 376 ч.1 п.п.1-4, ч.2, ч.3 п.3 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що справу розглянуто за відсутності відповідача, який належним чином не сповіщений про час та місце розгляду справи, суд порушив норми процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а заочне рішення суду - скасуванню з прийняттям нового судового рішення, з підстав, викладених у мотивувальній частині постанови.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

З відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати у розмірі 551,20 гривень з вимог про встановлення батьківства, які підтверджені нелажними доказами (а.с.2). Крім того, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у розмірі 551,20 гривень з вимог про стягнення аліментів. Витрати позивачки на оголошення у пресі (а.с.58,59) відшкодуванню не підлягають, оскільки оголошення у пресі, у даному випадку, колегією суддів визнано неналежним сповіщенням відповідача.

Колегія суддів дійшла висновку про задоволення позову у повному обсязі, тому відповідач не має права на відшкодування судових витрат.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч. 1 п.п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 листопада 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІІН № НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІІН № НОМЕР_2 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно у розмірі 1/4 частини з усіхх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для осіб відповідного віку, починаючи з 27.05.2016 року і до повноліття сина ОСОБА_7 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІІН № НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІІН № НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 551,20 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІІН № НОМЕР_1 ) на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 551,20 гривень.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів за один місяць.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 27.01.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська Г.Я. Колесніков