П О С Т А Н О В А

іменем України

15 грудня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 08 вересня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_1 про продовження обмежувального припису,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_3 звернуласядо суду із заявою про продовження обмежувального припису,яку мотивувала тим, що рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 28 лютого 2020 року задоволено її заяву та видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 у вигляді тимчасового обмеження його прав строком на 6 місяців, з покладанням на нього наступних обов`язків: заборони наближатись до ОСОБА_3 , а саме: місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування, ближче ніж на 500 метрів; заборони вести листування (поштові листи, електронні листи), телефонні переговори, надсилання sms та інших повідомлень ОСОБА_3 або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через інших осіб; заборони переслідувати ОСОБА_3 .

Вказує, що за час дії обмежувального припису ОСОБА_1 неодноразово порушував встановлені приписом обмеження. Зокрема, одразу після закінчення судового засідання 28 лютого 2020 року ОСОБА_1 переслідував її майже до самого місця роботи до вул.Драйзера 24, що стверджується диском з відеозаписом. Того ж дня надіслав 2 sms-повідомлення, що стверджується скріншотом з телефону. Окрім того, 03 березня 2020 року ОСОБА_1 приходив до школи № 308 на вул.Градинська 9-Б, де навчаються їх діти, ішов з дітьми до самого будинку, до якого зайшов о 17:33 год., що стверджується відеозаписом із камер спостереження будинку; 05 березня 2020 року приходив у школу, після чого підходив до будинку о 17:21 год., що стверджується відеозаписом із камер спостереження будинку; 06 березня 2020 року приходив до дитячого садка № 83 на вул.Оноре де Бальзака 63-А, коли вона перебувала в садочку, свідки - вихователі дитячого садка та батьки дітей; 06 березня 2020 року приходив до школи № 308 на вул.Градинська 9-Б, де навчаються діти, вказує, що ОСОБА_1 наговорив дитині гадостей з нецензурними словами (зі слів дитини) про неї, проводжаючи до будинку. Вона написала заяву про порушення ОСОБА_1 обмежувального припису щодо заборони наближення до місць її частого перебування та

- 2 -

радіусу 500 метрів від її житла; 10 березня 2020 року та 11 березня 2020 року приходив у дитячий садок № 83 на вул.Оноре де Бальзака 63А, передавав через виховательку їй послання. Вважає, що це є порушення вимоги не наближатися до місць її частого перебування та радіусу 500 метрів від її житла і порушення вимоги не спілкуватися через третіх осіб; 12 березня 2020 року телефонував дітям з номеру своєї знайомої, питав про неї, де вона та сказав дитині видалити виклик та не розповідати, що він телефонував; 09 квітня 2020 року перебував біля місця її роботи, на велосипеді, що стверджується відеозаписом з телефону та є свідок. По вказаним фактам порушення ОСОБА_1 обмежувального припису вона подавала заяви до поліції, проте результатів це не дало.

Зазначає, що при спілкуванні з дітьми ОСОБА_1 постійно задає питання про те де вона знаходиться, чим займається, передає «привіти», та «зізнання у коханні». Неодноразово заводив зі старшими дітьми розмови про її особисте та сексуальне життя,за допомогою нецензурної лексики описував дітям чим «займається мама з іншими дядями», та лякав дітей тим, що вони потраплять у дитячий будинок. Наголошує, що саме у зв`язку з цим вона змушена звернутись до суду з заявою про продовження обмежувального припису, оскільки такими діями ОСОБА_1 позбавляє її нормального життя, вона боїться за себе та за дітей, знаходиться постійно в стані страху, боїться виходити на вулицю сама, при цьому вона повинна ходити на роботу, відводити дітей до школи та дитячого садка, на гуртки, до лікарні тощо. У зв`язку з наведеним просила продовжити обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , встановлений рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 лютого 2020 року, строком на шість місяців.

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 08 вересня 2020 року заява задоволена. Продовжено дію обмежувального припису, виданого рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року в цивільній справі № 754/18496/19 на строк шість місяців.

Не погоджуючись із рішенням заінтересована особа ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на невідповідність висновків суд обставинам справи і їх неправильне встановлення, порушення норм процесального та неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована тим, що суд не врахував жодного із його доводів і підійшов формально до вирішення заяви. Зокрема не знайшли підтвердження доводи заявниці про те, що він ухиляється від сплати аліментів на дітей. З дітьми спілкується виключно з мотивів насильства щодо неї, докази про наявність якого у справі відсутні. Вважає, що викладені у заяві ОСОБА_3 факти про її переслідування з його боку, телефонні дзвінки, sms-повідомлення тощо або перекручені, або не відповідають дійсності і грунтуються лише на її словах. Окрім того, рішення суду порушує його права як батька на спілкування з дітьми. Не може розцінюватися як насильство в сім`ї і бути підставою для видачі обмежувального припису наявність спору між батьками щодо місця проживання дитини (постанова ВВС від 21 листопада 2018 року справа № 756/2072/18). Вказує, що положенн обмежувального припису щодо неможливості наближатися до заявниці ближче ніж на 500 метрів є надмірними, а він не є кривдником, а лише відстоює свої батьківські права.

Заявниця ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив її заяву та продовжив обмежувальний припис з огляду на її переслідування, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 подану апеляційну скаргу та викладені в ній

- 3 -

доводи підтримав, просив задоволити та скасувати рішення Деснянського районного суду м.Києва як незаконне.

Заявниця ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що є високою вірогідність продовження чи повторного вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства щодо заявниці, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи.

А тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту заявниці з метою превентивного уникнення можливості настання для неї тяжких наслідків необхідно продовжити дію обмежувального припису у відношенні ОСОБА_1 , виданого рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється в тому числі на колишнє подружжя незалежно від факту їх спільного проживання (ч.2 ст.3 Закону).

Згідно з п.п.3, 4, 14 та 17 ч.1 ст.1 цього Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани,

- 4 -

штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 вказаного Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За п.7 ч.1 ст.1 вказаного Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч.3 ст.26 вказаного Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п.9 ч.1 ст.1 вказаного Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Отже, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який виконує захисну та запобіжну функцію і може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Відповідно до положень ст.ст.350-1, 350-4 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання особи, яка постраждала від домашнього насильства. У заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав кривдника видається на строк від одного до шести місяців (ст.350-6 ЦПК України).

Згідно ст.350-7 ЦПК України за заявою особа, яка постраждала від домашнього насильства, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців, після закінченння строку, встановленого рішенням суду.

Суд під час вирішення такої заяви має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі із 01 серпня 1987 року, від якого мають спільних дітей - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

- 5 -

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року.

Судовим наказом Деснянського районного суду м.Києва від 17 вересня 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - доньки ОСОБА_7 та синів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 15 вересня2015 року до повноліття дітей.

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 28 лютого 2020 року задоволено заяву ОСОБА_3 та видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 у вигляді тимчасового обмеження його прав на строк 6 місяців, з покладанням на нього наступних обов`язків: заборони наближатись до ОСОБА_3 , а саме: місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування, ближче ніж на 500 метрів; заборони вести листування (поштові листи, електронні листи), телефонні переговори, надсилання sms та інших повідомлень ОСОБА_3 або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через інших осіб; заборони переслідувати ОСОБА_3 .

Рішення суду про видачу обмежувального припису мотивоване доведеністю фактів вчинення фізичного та психологічного насильства щодо ОСОБА_3 з боку ОСОБА_1 та необхідністю запобігання такому насильству.

Також, судом встановлено, що незважаючи на видачу обмежувального припису ОСОБА_1 продовжив здійснювати у відношенні ОСОБА_3 психологічне насильство у вигляді переслідування, залякування, які викликають у постраждалої особи побоювання за свою безпеку та безпеку дітей.

На підтвердження надала докази, які це доводять, зокрема відеозаписи з телефону, скріншоти з її мобільного телефону, роздруківки дзвінків, відеозаписи із камер спостереження будинку за місцем її проживання.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 неодноразово зверталася до Деснянського управління поліції ГУ Національної поліції у м.Києві з заявами про порушення ОСОБА_1 обмежувального припису, винесеного за рішенням суду від 28 лютого 2020 року, зокрема: 09 березня 2020 року (ЖЄО № 15059 від 10 березня 2020 року), 20 травня 2020 року (ЖЄО № 30711 від 20 травня 2020 року), 24 травня 2020 року (ЖЄО № 31685 від 25 травня 2020 року), 10 червня 2020 року (ЖЄО № 35655 від 10 червня 2020 року), 14 червня 2020 року (ЖЄО № 36783 від 14 червня 2020 року).

За таких обставин, з огляду на наявність передбачених законом підстав суд першої інстанції вірно задоволив заяву і продовжив дію обмежувального припису на строк шість місяців.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд не врахував жодного із його доводів і підійшов формально до вирішення заяви колегія суддів відхиляє як необгрунтовані. Суд зазначив у рішенні позицію скаржника щодо невизнання ним заяви та підстави такого невизнання - необгрунтованість заяви і її недоведеність належними доказами.

Проте відповідно до приписівч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1). Доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч.6). Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.5 ст.263 ЦПК України).

За змістом даних норм будь-які доводи чи заперечення учасника мають бути підтверджені доказами, на яких і має грунтуватися рішення. ОСОБА_1 всупереч положенням ч.3 ст.12 ЦПК ст.81 ЦПК України не надав ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів, у розумінні ст.77-80 ЦПК

- 6 -

України, які б спростовували надані заявницею докази про порушення ним обмежувального припису.

Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доводи апеляційної скарги про те, що не знайшли підтвердження доводи заявниці про його ухилення від сплати аліментів на дітей не стосуються предмету спору в даній справі, а тому суд їх не аналізує.

Посилання у скарзі на те, що викладені у заяві ОСОБА_3 факти про її переслідування з його боку, телефонні дзвінки, sms-повідомлення тощо або перекручені, або не відповідають дійсності і грунтуються лише на її словах, безпідставні та спростовуються наданими заявницею доказами, відеозаписами з телефону, скріншотами з її мобільного телефону, роздруківками дзвінків, відеозаписами з камер спостереження будинку за місцем її проживання, неодноразовими зверненнями до поліції щодо невиконання, які переконливо доводять порушення ОСОБА_1 тимчасових обмежень його прав, встановлених обмежувальним приписом, стосовно заявниці, зокрема заборони наближатись до ОСОБА_3 та місця її проживання (перебування), роботи ближче ніж на 500 метрів; заборони вести листування (поштові листи, електронні листи), телефонні переговори, надсилання smsта інших повідомлень та заборони переслідувати її.

При цьому посилання скаржника на те, що положення обмежувального припису щодо неможливості наближатися до заявниці ближче ніж на 500 метрів є надмірними, колегія суддів відхиляє, оскільки предметом апеляційного перегляду є ухвала суду про продовження обмежувального припису, а не ухвала про його видання.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду порушує права скаржника як батька на спілкування з дітьми, а він не є кривдником, а лише відстоює свої батьківські права, необгрунтовані. З матеріалів справи вбачається, що обмежувальний припис видано лише для запобігання насильства відносно заявниці. Щодо дітей припис не містить жодних обмежень і не перешкоджає у спілкуванні ОСОБА_1 з дітьми і таких доказів про наявність перешкод скаржник суду не надав. Навпаки вказав, що відвідує дітей у школі і садку.

Відхиляючи даний довід, колегія суддів враховує, що заявниця не заперечує необхідність спілкування батька з дітьми і ніяким чином цьому не перешкоджає, лише просить щоб таке спілкування, в тому числі у школі чи дитячому садочку відбувалося у її відсутність.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що не може розцінюватися як насильство в сім`ї і бути підставою для видачі обмежувального припису наявність спору між батьками щодо місця проживання дитини (постанова ВВС від 21 листопада 2018 року справа № 756/2072/18), надумані, оскільки скаржником не надано до суду доказів про наявність між батьками спору щодо місця проживання дітей, в тому числі не надано доказів про те, що такий спір розглядається судом.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані заявником докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

- 7 -

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 08 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: