УХВАЛА

17 грудня 2020 року

м. Київ

справа №642/2054/17

провадження № 61-18590ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 30 січня 2020 року та на постанову Харківського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного сумісного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного сумісного майна подружжя, в якій просив визнати спільною сумісною власністю подружжя нерухоме майно - однокімнатну квартиру, та розділити майно подружжя визнавши за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину спірної однокімнатної квартири.

У травні 2017 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву про поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме: автомобіля HYUNDAI ACCENT, 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , та холодильника Samsung RL 55 TTE2C.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 30 січня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в порядку поділу майна грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки HYUNDAI ACCENT, 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , у розмірі 86 921,70 грн. у задоволенні іншої частини зустрічних позовних вимог відмовлено.

У грудні 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 30 січня 2020 року та на постанову Харківського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити первісний позов, а у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

Вивчивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху, виходячи з таких підстав.

Для касаційних скарг, поданих після 08 лютого 2020 року, законодавцем встановлений новий порядок подання та підстави звернення особи з касаційною скаргою до суду.

Право на касаційне оскарження та підстави касаційного оскарження судових рішень визначені положеннями статті 389 ЦПК України.

Цивільний процесуальний закон містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги, за умови дотримання яких касаційна скарга може бути прийнята судом до розгляду (стаття 392 ЦПК України). Положеннями цієї статті передбачено, що у касаційній скарзі повинні бути зазначені підстави касаційного оскарження.

У даній справі скаржник оскаржує в касаційному порядку судові рішення, право на касаційне оскарження яких передбачене пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Касаційна скарга всупереч вимогам статті 392 ЦПК України не містить посилань на те, на якій із підстав, визначених статтею 389 ЦПК України, оскаржуються судові рішення у цій справі.

Крім того, обґрунтовуючи невідповідність застосування судом апеляційної інстанції положень статті 62 СК України правовому висновку Верховного Суду України з приводу застосування цієї норми права у подібних правовідносинах скаржник всупереч вимогам частини другої статті 392 ЦПК України зазначає лише дату постанови, в якій міститься правовий висновок, натомість не зазначає номер справи, в якій цю постанову ухвалено, що унеможливлює точну ідентифікацію згаданого судового рішення.

Суд касаційної інстанції звертає увагу на положення статті 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Верховний Суд роз`яснює скаржнику положення статті 400 ЦПК України, відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За правилами частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що зазначення скаржником підстав для касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для подальшого розгляду касаційної скарги.

Виконання вищенаведених вимог необхідне для коректного зазначення підстав касаційного оскарження в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі.

Скаржником не виконано в повній мірі вимоги законодавства стосовно зазначення підстав касаційного оскарження, в зв`язку з чим касаційна скарга не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.

Суд касаційної інстанції роз`яснює, що скаржнику для усунення даного недоліку, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, необхідно надати до суду уточнену касаційну скаргу, в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити підставу(и) касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування.

Тобто, заявнику слід чітко зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) для подачі даної касаційної скарги та відповідне обґрунтування (посилання на норму закону, правові висновки Верховного Суду, висловлені в подібних правовідносинах тощо) з урахуванням вимог цієї ухвали.

За таких підстав касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду, оскільки скаржником не виконані в повній мірі вимоги статті 392 ЦПК України щодо оформлення касаційної скарги.

Крім того, касаційна скарга подана поза межами строку касаційного оскарження.

Разом з касаційною скаргою скаржник подає заяву про поновлення строку касаційного оскарження, в якій зазначає, що копію оскаржуваної постанови отримав 19 листопада 2020 року, в зв`язку з чим просить поновити строк касаційного оскарження.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Так повний текст оскаржуваної постанови складено 30 жовтня 2020 року. Строк касаційного оскарження сплинув 30 листопада 2020 року. Касаційну скаргу подано 10 грудня 2020 року, тобто, поза межами строку касаційного оскарження. Скаржник посилається на те, що копію оскаржуваного судового рішення отримав 19 листопада 2020 року, на підтвердження чого надає роздруківку перевірки статусу відстеження поштового відправлення з сайту АТ «Укрпошта», за змістом якого поштове відправлення отримане в смт Приазовське в м. Україна. Проте, суд не приймає такий доказ до уваги, оскільки з нього не вбачаються особи відправника та отримувача поштової кореспонденції, а копії конверта з трекінг-номером, в якому скаржник отримав копію оскаржуваної постанови, до касаційної скарги не долучено. За таких обстави суд не визнає підстави пропуску строку касаційного оскарження поважними.

Таким чином, для усунення вказаного недоліку скаржнику необхідно надати заяву про поновлення строку касаційного оскарження з зазначенням інших причин пропуску.

За правилами частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу

З урахуванням вищенаведеного касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням строку на усунення вищевказаних недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 30 січня 2020 року та на постанову Харківського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 рокузалишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш