Справа № 182/3129/20
Провадження № 2/0182/1796/2020
18.12.2020 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Рунчевої О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,-
Позивач 02.06.2020 року звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючи на наступні обставини.
У серпні 2019 року, маючи намір придбати приватний будинок або частину будинку для проживання, вона зустрілися з відповідачем ОСОБА_2 , яка представилася власником будинку АДРЕСА_1 та повідомила їй, що має намір його продати. Після огляду будинку вони з відповідачем досягли згоди про ціну будинку у розмірі 8000 доларів США та про те, що нею буде одразу сплачена сума 7000 доларів, а в подальшому, при оформленні договору купівлі-продажу, буде сплачена решта ціни будинку, визначеної відповідачем.
У серпні 2019 року, через гостру потребу у житлі, вони з чотирма дітьми одразу вселилися до вказаного житлового будинку, проживали у ньому , сплачували комунальні послуги.
Факт передачі коштів нею ОСОБА_2 у сумі 7000 доларів США підтверджується письмовою розпискою від 26.09.2019 року у присутності свідка ОСОБА_3 .
В березні 2020 року нею було передано відповідачу, у рахунок ціни за будинок, ще 250 доларів США, про що також складено відповідну розписку від 13.03.2020 року, відповідач повідомила, що усі домовленості щодо ціни будинку залишилися без змін.
Однак на початку квітня відповідач повідомила їй, що вони повинні сплатити за вказаний будинок не 8000 доларів США, як оговорювалося ними раніше, а 9500 доларів США. В іншому випадку вони повинні виселитися з будинку. В свою чергу вони вимагали повернення сплачених коштів у розмірі 7250 доларів США, але безрезультатно.
У травні 2020 року їм стало відомо, що власником будинку є вже не відповідач, а інша особа ОСОБА_4 , який через працівників правоохоронних органів вимагав їх виселення з належного йому будинку.
Вона зверталася до Нікопольського ВП ГУНП з приводу шахрайських дій відповідача та незаконного отримання нею грошових коштів, але це ніякого результату не дало.
Зазначає, що у відповідності до вимог ст. 1212 ЦК України відповідач повинна повернути належні їй кошти, отримані від неї без достатньої правової підстави в сумі 194 807,50 грн., у перерахунку з доларів США, враховуючи, що станом на день звернення до суду офіційний курс долара США відносно національної валюти - гривні складає за 1 долар - 26,87 грн.
На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у розмірі 194 807,50 грн. та судові витрати по справі 1948,08 грн.
Ухвалою про відкриття провадження від 29.07.2020 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву.
Згідно поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач отримала ухвалу суду про відкриття провадження у справі 13.08.2020 року (а.с. 23). Клопотань до суду не надійшло, відповідач не скористалася правом на відзив.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
На виконання запиту суду, позивачем по справі надано 02.11.2020 року оригінали розписки від 26.09.2019 року та від 13.03.2020 року (а.с. 28-31).
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.
Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ч.1 ст.177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту.
Відповідно до ст.1212 ЦК України, безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 1 і ЦК України).
Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбаченихстаттею 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Верховний Суд у постанові №201/8493/18 від 05 лютого 2020 року зазначив, що кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.
Таким чином для обґрунтування вимоги про відшкодування вартості безпідставно набутого майна необхідно довести сам факт набуття цього майна, а також надати розрахунок його вартості.
Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач ОСОБА_2 набула майно - грошові кошти у розмірі 194 807,50 грн. внаслідок невиконання домовленості щодо купівлі продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , який нею було продано іншій особі.
На підтвердження своїх вимог у якості доказів позивач надала оригінал розписки від 26.09.2019 року, відповідно до якої ОСОБА_2 отримала за продаж будинку у АДРЕСА_1 суму 7000 доларів США від ОСОБА_1 у присутності ОСОБА_3 (а.с. 29), оригінал розписки від 13.03.2020 року, згідно якої ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 250 доларів США (а.с. 30), копію договору купівлі-продажу земельної ділянки з розташованим на ній житловим будинком від 19.05.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу, Гульбандян Л .В., згідно якого ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_4 прийняв у власність земельну ділянку з розташованим на ній житловим будинком з надвірними будівлями, які розташовані - АДРЕСА_1 (а.с. 8-12).
Вказані докази суд вважає належним і достовірними та такими, що підтверджують факт безпідставного набуття майна позивача відповідачем.
Відповідно до правил статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилом ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно з приписами ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За правилами ч.1ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Процес доведення полягає в обґрунтуванні того, що певні дії або події неодмінно мають своїми наслідками настання інших дій або подій, при цьому обставини вважатимуться встановленими за умови, що настання таких наслідків не є вірогідним, а є обов`язковим за таких обставин та за таких умов.
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
При цьому суд зазначає, що розглядаючи справу, сторонам були забезпечені рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, проте відповідач не скористався правом на подання відзиву на позов, жодних доказів проти заявлених вимог суду не надав.
Виходячи з викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Враховуючи, що офіційний курс НБУ станом на день подання позову, тобто 02.06.2020 року, за 1 долар США складає 26,87 грн., тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 7250 доларів США х 26,87 грн., що становить 194 807,150грн.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 1948,08 грн., сплачений при подачі позову (а.с. 1).
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268-226, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 533, 536, 625, 1046, 1047,1049 ЦК України, -
Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , мешкає АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 194 807, 50 грн. (сто дев`яносто чотири тисячі вісімсот сім грн. 50 коп.).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування судового збору 1948,08 грн. (одна тисяча дев`ятсот сорок вісім грн. 08 коп.).
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Суддя: О. В. Рунчева