Номер провадження 22-ц/804/195/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2020 року
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Мірути О.А.,
суддів: Агєєва О.В., Мальованого Ю.М.,
за участю секретаря судового засідання Цимбала Д.А.,
В С Т А Н О В И В:
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ЗАЯВЛЕНИХ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
16 жовтня 2019 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернулась Миколаївська міська рада з позовом про визнання рішення незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2019 року відмовлено у відкритті провадження по справі.
Судове рішення мотивоване тим, що в основі спору по даній цивільні справі лежать правовідносини, що випливають із владних управлінських функцій суб`єкта владних повноважень (відповідача), а предметом цього спору є відповідне спірне рішення суб`єкта владних повноважень, а також враховуючи предмет позову, суб`єктний склад учасників спору, зазначений спір є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
В апеляційній скарзі позивач посилається на неправильне застосування судом і порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі та повернути справу на новий розгляд.
УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ
В апеляційній скарзі позивач посилається на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі та повернути справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Звертає увагу на порушення судом першої інстанції ст.ст. 15,16, 19 ЦПК України, п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ».
УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відзив на апеляційну скаргу не надано.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання апеляційного суду представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися, про що на адресу суду надіслав відповідну заяву про розгляд справи без його участі.
Представник відповідача Слов`янської міської ради Донецької області у судове засідання не з`явивися, повідомлений належним чином.
Представник відповідача Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» у судовому засіданні з доводами апеляційної скарги не погодився, просив відхилити.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю представника відповідача Слов`янської міської ради Донецької області .
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Відповідно до позовної заяви, предметом даних спірних правовідносин є законність прийняття суб`єктом владних повноважень - Виконавчим комітетом Слов`янської міської ради Донецької області рішення від 15.03.2000 року № 112/5 «Про затвердження акту державної приймальної комісії з прийому в експлуатацію гаражу «А-1», основна частина «В-1» по АДРЕСА_1 . АДРЕСА_2 , а також скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке складається з двох будівель (гараж, будівля), за адресою: АДРЕСА_2 ) 7 видане 20.03.2000 року Слов`янською міською радою, яке зареєстроване в КП «БТІ» 20.03.2000 року за № 13.
Відмовляючи у відкритті провадження по даній справі суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Таким чином, враховуючи вищезазначене в сукупності, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в основі даного спору лежать правовідносини, що випливають із владних управлінських функцій суб`єкта владних повноважень (відповідача), а предметом цього спору є відповідне спірне рішення суб`єкта владних повноважень, а також враховуючи предмет позову, суб`єктний склад учасників спору, зазначений спір є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а тому у відкритті провадження у справі необхідно відмовити.
ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч.1 ст. 375 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА
Згідно частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За положеннями частини 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.
Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Положеннями ч. 1 ст. 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах.
Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Одним із критеріїв розмежування справ цивільної й адміністративної юрисдикції є суб`єктний критерій.
У п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними нормативно-правовими актами.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК суддя відмовляє у відкритті провадження у цивільній справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. У спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження, можуть бути оскаржені відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України та ст.19 КАС України в порядку адміністративного судочинства.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Враховуючи, що предметом даних спірних правовідносин є законність прийняття суб`єктом владних повноважень - Виконавчим комітетом Слов`янської міської ради Донецької області рішення від 15.03.2000 року № 112/5 «Про затвердження акту державної приймальної комісії з прийому в експлуатацію гаражу «А-1», основна частина «В-1» по АДРЕСА_1 . Миколаївка, а також скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке складається з двох будівель (гараж, будівля), за адресою: АДРЕСА_2 ) 7 видане 20.03.2000 року Слов`янською міською радою, яке зареєстроване в КП «БТІ» 20.03.2000 року за № 13.
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що в основі даного спору лежать правовідносини, що випливають із владних управлінських функцій суб`єкта владних повноважень (відповідача), а предметом цього спору є відповідне спірне рішення суб`єкта владних повноважень, а також враховуючи предмет позову, суб`єктний склад учасників спору, зазначений спір є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Виходячи з вищевказаного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови у відкритті провадження за даним позовом на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.
Ухвала суду постановлена на повно з`ясованих обставинах справи з дотриманням норм процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін, враховуючи, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду. Суд не допустив порушень процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування ухвали суду.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що викладені в оскаржуваній ухвалі висновки суду відповідають обставинам справи, ухвала постановлена з дотриманням норм процесуального права та підстави для її зміни чи скасування в межах доводів апеляційної скарги відсутні.
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а доводи апеляційної скарги про те, що судом було помилково визначено предметну юрисдикцію позову, вважає необґрунтованими.
Отже, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову у відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Винесена судом ухвала відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Миколаївської міської ради Слов`янського району Донецької області залишити без задоволення.
Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 22.01.2020 року.
Головуючий- суддя: О.А.Мірута
Судді: О.В. Агєєв
Ю.М. Мальований