Постанова

Іменем України

09 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 753/23824/18

провадження № 61-14963св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

Яремка В. В.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - приватний виконавець Виконавчого округу міста Києва Телявський Анатолій Миколайович,

заінтересована особа - Акціонерне товариство «Універсал Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Акціонерного товариства «Універсал Банк» та приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича на постанову Київського апеляційного суду від 11 липня 2019 року у складі колегії суддів: Іванової І. В., Матвієнко Ю. О., Мельника Я. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва (далі - приватний виконавець) Телявського А. М., заінтересована особа - Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк»).

Зазначав, що він є власником квартири АДРЕСА_1 , набутої на підставі договору купівлі-продажу від 26 грудня 2007 року, укладеного між ним та ОСОБА_2

26 грудня 2007 року між ним та Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (далі - ВАТ «Універсал Банк») укладений кредитний договір

№ 048-2900/560835, відповідно до умов якого банк надав йому кредит у розмірі

253 700,00 швейцарських франків, зі сплатою за користування кредитними коштами 9,45 відсотків річних, на строк до 10 грудня 2037 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, того ж дня, між ним та ВАТ «Універсал Банк»укладений договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , площею 93,40 кв. м.

На примусовому виконанні приватного виконавця Телявського А. М. перебували два виконавчі листи, видані Дарницьким районним судом міста Києва:

1)виконавчий лист№ 2602/2116/12 про стягнення з нього на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі

268 389,71 швейцарських франків, що еквівалентно 2 269 261,84 грн, виданий

28 травня 2014 року; 2) виконавчий лист № 753/7301/15 про стягнення з нього на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за зазначеним кредитним договором у розмірі 3 768 828,31 грн, виданий 29 грудня 2015 року.

Постановами приватного виконавця Телявського А. М. від 26 вересня 2018 року об`єднано виконавчі провадження з примусового виконання вказаних виконавчих листів у зведене виконавче провадження № 57269073 та накладено арешт на все належне йому майно.

26 вересня 2018 року приватний виконавець Телявський А. М. склав акт про те, що в квартирі АДРЕСА_1 проживає наймач ОСОБА_3 , за словами якого боржник у квартирі не проживає, оскільки перебуває за кордоном, а усі наявні у квартирі речі належать йому (наймачу). Зазначені обставини підтверджуються також заявою ОСОБА_3

від 26 вересня 2019 року.

22 жовтня 2018 року приватний виконавець Телявський А. М. надіслав Державному підприємству «Сетам» (далі - ДП «Сетам») заявку на реалізацію арештованого майна - спірної квартири, ринковою вартістю 2 744 130,00 грн.

Відповідно до протоколу ДП «Сетам» про проведення електронних торгів

від 26 листопада 2018 року № 371683, торги з продажу квартири визнані такими, що не відбулися у зв`язку з відсутністю учасників торгів.

27 листопада 2018 року АТ «Універсал Банк» звернулося до приватного виконавця Телявського А. М. із заявою, у якій повідомило про свої наміри залишити за собою нереалізоване майно після перших торгів за початковою ціною, визначеною на початок проведення електронних торгів,

2 744 130,00 грн.

Постановою приватного виконавця Телявського А. М. від 27 листопада

2018 року про передачу майна стягувачу спірну квартиру передано АТ «Універсал Банк». Того ж дня був складений акт про передачу майна стягувачу.

Посилаючись на те, що передача предмета іпотеки площею 93,40 кв. м, який надано на забезпечення виконання зобов`язань за споживчим кредитним договором в іноземній валюті, та використовується ним як постійне місце проживання, відбулася у період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ОСОБА_1 просив визнати неправомірними дії приватного виконавця Телявського А. М. щодо винесення постанови про передачу майна стягувачу

від 27 листопада 2018 року, складання акта про передачу майна стягувачу

від 27 листопада 2018 року у виконавчому провадженні № 57269073, та про скасування зазначеної постанови та акта приватного виконавця.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Відхиляючи доводи ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що він та члени його сім`ї фактично не проживають у спірній квартирі, її винаймає

ОСОБА_3 , що підтверджується актом приватного виконавця

Телявського А. М. від 26 вересня 2018 року та поясненням ОСОБА_3 , що дає підстави для висновку про те, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється на квартиру АДРЕСА_1 , а тому за рахунок зазначеного нерухомого майна можливо примусове виконання судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до даних Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, 01 червня 2018 року ОСОБА_1 виїхав з міста Києва (Жуляни), тобто на момент передачі майна стягувачу боржник перебував за межами України майже 4 місяці, що додатково підтверджує факт не проживання його у спірній квартирі. ОСОБА_1 є громадянином Ірану, і приватному виконавцю не було надано жодних документів, що він є громадянином України.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 11 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року скасовано, скаргу на дії приватного виконавця задоволено.

Визнано неправомірними дії приватного виконавця Телявського А. М., скасовано постанову та акт державного виконавця про передачу майна стягувачу

від 27 листопада 2018 року у виконавчому провадженні № 57269073.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що боржник не є громадянином України та постійно не проживає у спірній квартирі, оскільки такі висновки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема витягом з Єдиного державного демографічного реєстру.

На момент проведення виконавчих дій ОСОБА_1 був громадянином України, його єдиним постійним місцем його проживання є спірна квартира, що була передана в іпотеку на забезпечення повернення кредиту в іноземній валюті, а тому з урахуванням положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» у приватного виконавця не було повноважень на реалізацію цього нерухомого майна з електронних торгів та передачу його стягувачу. Доказів на підтвердження наявності у боржника на момент вчинення виконавчих дій було інше житло, а також його не проживання на території України тривалий час та, що спірна квартира не є його житлом у розумінні положень Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», приватний виконавець не надав.

Крім того суд зауважив, що приватний виконавець не здійснив усіх необхідних дій, передбачених Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року

№ 512/5, зокрема щодо направлення запиту для встановлення осіб, які проживають та зареєстровані у квартирі, на яку звертається стягнення, а також щодо отримання дозволу органу опіки та піклування на її реалізацію, у разі якщо у цій квартирі є зареєстрованими та проживають діти.

Короткий зміст вимог та доводів касаційних скарг

У серпні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ «Універсал Банк» та доповнення до неї, у яких заявник просив скасувати постанову Київського апеляційного суду від 11 липня 2019 року, та залишити в силі ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга та доповнення до неї мотивовані посиланням на те, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що боржник є громадянином України, спірна квартира є його єдиним місцем проживання, що стало підставою для визнання неправомірними дій приватного виконавця щодо передачі квартири стягувачу.

Вказував на те, що апеляційний суд не звернув увагу на складений приватним виконавцем акт від 26 вересня 2018 року про те, що у належній на праві власності ОСОБА_1 квартирі АДРЕСА_1 на умовах оренди проживає ОСОБА_3 , а боржник у ній не проживає. На запит до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, приватний виконавець отримав відповідь про те, що ОСОБА_1 виїхав за кордон 01 червня 2018 року, тобто він перебував за межами України майже 4 місяці. Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру іпотек та посвідки на постійне місце проживання ОСОБА_1 є громадянином Ірану. Натомість ОСОБА_1 не надав суду жодних доказів на підтвердження факту постійного проживання у спірній квартирі. Суд апеляційної інстанції зазначеним доказам не надав належної оцінки, унаслідок чого помилково вважав, що на квартиру боржника поширюються норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У серпні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга приватного виконавця Телявського А. М., у якій він просив скасувати постанову Київського апеляційного суду від 11 липня 2019 року, та залишити в силі ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки не врахував, що спірна квартира не є постійним місцем проживання боржника, що підтверджується наявними у справі доказами: акт приватного виконавця від 26 вересня 2018 року, пояснення наймача квартири ОСОБА_3 ). Крім того, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що приватний виконавець повинен був отримати дозвіл органу опіки та піклування на реалізацію квартири, оскільки в ній були зареєстровані неповнолітні діти, оскільки така згода була необхідна при укладенні договору іпотеки, а не при виконанні рішення суду та проведенні прилюдних торгів. Також звернув увагу на те, що апеляційний суд безпідставно прийняв та урахував при вирішенні спору докази, які за відсутності поважних причин не були надані суду першої інстанції (копії паспортів, доказів на підтвердження місця реєстрації).

Відзив на касаційні скарги не надходив.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України), який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Ухвалами Верховного Суду від 02 вересня 2019 року та від 24 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

Ухвалою Верховного Суду від 30 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої та третьої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами встановлено, що на підставі укладеного між ОСОБА_2 та

ОСОБА_1 договору купівлі-продажу від 26 грудня 2007 року, ОСОБА_1 набув у власність квартиру АДРЕСА_1 .

26 грудня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 048-2900/560835, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 253 700,00 швейцарських франків, зі сплатою за користування кредитними коштами 9,45 відсотків річних, на строк до 10 грудня 2037 року.

На забезпечення виконання зобов`язання, 26 грудня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , площею 93,40 кв. м.

На примусовому виконанні приватного виконавця Телявського А. М. перебували два виконавчі листи, видані Дарницьким районним судом міста Києва:

1) виконавчий лист № 2602/2116/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором № 048-2900/560835 у розмірі 268 389,71 швейцарських франків, що еквівалентно 2 269 261,84 грн, виданий 28 травня 2014 року (ВП № 57269859); 2) виконавчий лист

№ 753/7301/15 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором № 048-2900/560835 у розмірі 3 768 828,31 грн, виданий 29 грудня 2015 року (ВП № 47269073).

Постановами приватного виконавця Телявського А. М. від 26 вересня 2018 року виконавчі провадження з примусового виконання зазначених виконавчих листів об`єднано в зведене виконавче провадження № 57269073 та накладено арешт на все майно ОСОБА_1

26 вересня 2018 року приватним виконавцем Телявським А. М. складено акт про те, що в квартирі АДРЕСА_1 проживає лише наймач ОСОБА_3 , боржник відсутній, наявне у квартирі майно належать наймачу. Аналогічні обставини викладені у заяві ОСОБА_3 від 26 вересня 2018 року.

22 жовтня 2018 року приватний виконавець Телявський А. М. направив ДП «Сетам» заявку на реалізацію арештованого майна - квартири АДРЕСА_1 , ринковою вартістю 2 744 130,00 грн.

Відповідно до протоколу про проведення електронних торгів

від 26 листопада 2018 року № 371683, складеного ДП «Сетам», торги квартири не відбулися у зв`язку з відсутністю учасників торгів.

27 листопада 2018 року АТ «Універсал Банк» звернулося до приватного виконавця Телявського А. М. із заявою, у якій повідомило про намір залишити за собою нереалізоване майно після перших торгів за початковою ціною, визначеною на початок проведення електронних торгів, 2 744 130,00 грн.

Постановою приватного виконавця Телявського А. М. від 27 листопада

2018 року про передачу майна стягувачу, спірну квартиру передано у власність АТ «Універсал Банк». Того ж дня, 27 листопада 2018 року, приватним виконавцем Телявським А. М., складено акт про передачу майна стягувачу

21 лютого 2018 року ОСОБА_1 видано паспорт громадянина України.

Відповідно до витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, сформованого 23 лютого 2018 року, місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: квартира АДРЕСА_1 .

З 22 лютого 2008 року у зазначеній квартирі зареєстрована дружина боржника - ОСОБА_4 .

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

Вивчивши матеріали справи, доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги АТ «Універсал Банк» та приватного виконавця Телявського А. М. підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до положень статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. За загальним правилом (частина перша статті 61 Закону України «Про виконавче провадження») реалізація арештованого майна здійснюється шляхом його продажу на електронних торгах.

Правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин. Тому відчуження майна з прилюдних торгів за своєю правовою природою відноситься до угод купівлі-продажу й така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Зазначені правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України

від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-116цс12, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1655цс16 та від 14 червня 2017 року у справі № 6-1804цс16, які є сталими і використовуються у судовій практиці.

Закон України «Про виконавче провадження» також допускає випадки, за яких реалізація арештованого майна на електронних торгах може не відбутися. У такому разу, Закон зобов`язує державного виконавця повідомити стягувача про те, що арештоване майно не було реалізоване на електронних торгах, та запропонувати стягувачу залишити це майно за собою (стаття 61 Закону України «Про виконавче провадження»).

Якщо стягувач своєчасно і письмово не заявить про таке бажання, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові (частина сьома статті 61 Закону України «Про виконавче провадження»). Якщо ж стягувач заявить про бажання залишити нереалізоване на електронних торгах майно за собою, державний виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу, а за фактом такої передачі складає відповідний акт. При цьому майно передається стягувачу саме у рахунок погашення боргу, а відповідні постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно (частина дев`ята статті 61 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Крім визнання правочину недійсним, способами захисту цивільних прав та інтересів також можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України).

Ураховуючи, що право власності на нерухоме майно оформлено на стягувача, ефективним способом захисту прав боржника є пред`явлення до суду позову із залученням до участі у справі стягувача і державного виконавця як відповідачів, а не у порядку судового контролю за виконанням судових рішень.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 1421/5229/12-ц (провадження № 14-194цс18) та у постановах Верховного Суду України

від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1749цс15, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1655цс16,

від 14 червня 2017 року у справі № 6-1804цс16.

Зважаючи на те, що предметом розгляду справи за скаргою ОСОБА_1 є дії та рішення приватного виконавця, пов`язані з реалізацією арештованого майна боржника, що є підставою для виникнення прав та обов`язків інших осіб, зокрема АТ «Універсал Банк», до таких правовідносин мають застосовуватися загальні положення про захист цивільних прав шляхом пред`явлення позову, а тому Верховний Суд вважає, що наявні підстави для виходу за межі доводів касаційної скарги.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.

Ураховуючи, що подання боржником скарги на дії та рішення приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Телявського А. М. щодо скасування постанови та акту про передачу майна стягувачеві не забезпечує ефективного відновлення його порушених прав на нерухоме майно, оскільки такий спір підлягає розгляду за правилами позовного провадження, ухвала Дарницького районного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року та постанова Київського апеляційного суду від 11 липня 2019 року підлягають скасуванню, а скарга ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 400, 409, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Акціонерного товариства «Універсал Банк» та приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 липня 2019 року скасувати, скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича, заінтересована особа - Акціонерне товариство «Універсал Банк», залишити без розгляду.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко