ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/206/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №701/1350/19 Категорія: 304090000 Костенко А. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року : м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Храпка В.Д., Бондаренка С.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2019 року у справі за позовом акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" (далі - АТ "КБ "ПриватБанк", банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, яка виникла у зв`язку з порушенням останнім умов кредитного договору № б/н від 09.10.2009 року.

Відповідач отримав кредит в розмірі 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Зміну кредитного ліміту за рішенням банку, а також пряму та безумовну згоду позичальника прийняти будь-який розмір кредитного ліміту позивач обґрунтовував умовами договору, що викладені п. 3.2, п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг.

Банк нараховував відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», що діяли на дату нарахування та викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 Правил користування платіжною карткою.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач своєчасно кредит не погасив, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 31.08.2019 становила 16 227 грн. 69 коп., яку банк просив стягнути із відповідача.

Вказана сума заборгованості складається із: 499,20 грн. - заборгованість за кредитом, 11492,78 грн. - заборгованість за процентами за користуванням кредитом, 2986,77 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 748,94 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2019 року позов задоволено в частині стягнення тіла кредиту на суму 499,20 грн. та судові витрати в розмірі 7 грн. 49 коп. пропорційно задоволених позовних вимог.

Ухвалюючи рішення, суд керувався правовою позицією Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа №342/180/17) та виходив з того, що позивач не надав підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику умови та правила банківських послуг. Зважаючи на відсутність у анкеті-заяві домовленості Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на сайті АТ "КБ "ПриватБанк" та які не містять підпису відповідача, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлено до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, суд врахував, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті. Тому з урахуванням вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача заборгованості лише за тілом кредиту в сумі 499,20 грн.

Вказуючи, що сторони не узгодили у письмовому вигляді проценти за користування кредитом та міру відповідальності позичальника за порушення умов договору, суд відмовив в задоволенні позову в цій частині.

Рішення оскаржено банком в апеляційному порядку.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди позивача з рішенням суду в частині відмовлених вимог щодо стягнення процентів та неустойки. Апелянт вважає рішення в оскаржуваній частині незаконним, необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

АТ "КБ "ПриватБанк" в апеляційній скарзі зазначає, що в анкеті-заяві сторони погодили розмір відсоткової ставки в розмірі 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості та розмір штрафу при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 120 днів, а саме в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Крім того, до позовної заяви долучено довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка особисто підписана позичальником. Вказана довідка, на думку банку, підтверджує узгодження між сторонами усіх істотних умов договору, в тому числі, відсоткової ставки, порядку нарахування пені та розмір штрафів.

Доказів, що відповідача було ознайомлено з іншими Тарифами та/або Умовами та правилам, ніж ті, що долучені до позовної заяви відповідачем не надано, а тому у суду першої інстанції не було правових підстав не брати до уваги саме ті Тарифи, Умови та правила, що долучені банком до позовної заяви.

Рішення суду щодо неознайомлення відповідача з Тарифами, Умовами та правилами, на думку скаржника, ґрунтується на припущеннях, що заборонено ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Також апелянт вважає безпідставним фактичне звільнення боржника від сплати заборгованості за процентами та неустойкою рішенням суду, з урахуванням того, що відповідач не надав жодних доказів на спростування доводів позивача.

На підставі викладеного, апелянт просить оскаржуване рішення в частині відмовлених позовних вимог скасувати, ухвалити нове рішення про повне задоволення позовних вимог банку. Судові витрати банк просить стягнути з відповідача.

На апеляційну скаргу відзив не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення в частині стягнення тіла кредиту не оскаржується, тому не переглядається апеляційним судом відповідно до ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша стаття 1048 ЦК України).

Відповідно до статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 09.10.2009 року ОСОБА_1 підписав заяву, чим виявив бажання оформити на своє ім`я кредитку в Приватбанку (а.с. 8).

При цьому, в заяві сторони обумовили тип кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», бажаний кредитний ліміт в розмірі 2000 грн., фактично наданий кредитний ліміт в розмір 500 грн., базову процентну ставку в розмірі 2,5% на місяць на залишок заборгованості. Крім того, у заяві, яка підписана відповідачем, зазначено, що у разі порушення позичальником термінів платежів за будь-якими із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш як на 120 днів, у зв`язку з чим банк змушений буде звертатись до суду, позичальник зобов`язаний оплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

На обґрунтування позовних вимог, позивач надав Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 10-15), що не містять підпису позичальника, а тому з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 не беруться до уваги апеляційним судом як належний та допустимий доказ.

Крім того, відповідач 09.10.2009 підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», а отже погодився з викладеними в довідці умовами (а.с. 9).

В довідці детально вказані умови укладеного договору, зокрема такі: базова процентна ставка - 2,5% щомісячно, відповідальність у вигляді пені 1 % від заборгованості, але не менше 30 грн. на місяць, штрафу за порушення зобов`язання 500 грн. + 5 % від суми заборгованості.

З розрахунку заборгованості (а.с. 5-7) вбачається, що станом на 31.08.2019 року позичальник має заборгованість перед банком в сумі 16 227,69 грн., яка складається з наступного: 499,20 грн. - заборгованість за кредитом; 11492,78 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2986,77 заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 748,94 грн. - штраф (процентна складова) з 09.10.2009 по 31.08.2019.

При цьому, в розрахунку заборгованості процентна ставка за весь період заборгованості визначена у розмірі 30% річних (або 2,5% щомісячно), що відповідає погодженим між сторонами умовам. Розмір пені та штрафу обраховано відповідно до умов, визначених в довідці про умови кредитування.

Вирішуючи спір, апеляційний суд виходить із того, що усі істотні умови (щодо процентної ставки та неустойки у вигляді пені та штрафу) були погоджені сторонами кредитних правовідносин шляхом підписання відповідачем заяви від 09.10.2009, довідки про умови кредитування від 09.10.2009, якими такі умови визначені.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Умови та правила надання банківських послуг у Приватбанку, які позивач додав до позову не можуть бути належним підтвердженням узгоджених з позичальником умов договору. Проте, розрахунок заборгованості здійснений відповідно до умов, про які був повідомлений позичальник, що підтверджується його підписом у заяві та довідці про умови кредитування.

Такий висновок апеляційного суду відповідає позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 20.11.2019 у справі №132/2716/15-ц, спір у якому переглядався касаційним судом за подібних умов та обставин.

Отже, апеляційна скарга в цілому є досить обґрунтованою, спростовує висновки суду про недоведеність узгодження умов кредитного договору з позичальником, зокрема в частині нарахування процентів, пені та штрафу.

Разом з тим, колегія суддів враховує конституційний принцип зборони подвійної цивільно-правової відповідальності одного й того ж виду за одне й те саме порушення.

Відповідно до частини першої та другої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа.

Аналіз положень статті 614 ЦК України дає підстави для висновку про те, що установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання, ЦК України покладає на неї обов`язок довести відсутність своєї вини.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом

Відповідно до стаття 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може двічі бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши правову позицію із цього питання у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Позивачем нараховано пеню за несвоєчасне погашення ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 2986,77 та штраф у розмірі 1248,94 грн. (500,00 грн. - фіксована частина, 748,94 грн. - процентна складова).

За таких обставин, вимоги про стягнення з відповідача за одне й те саме порушення одночасно штрафу та пені є подвійною цивільно-правовою відповідальністю, що порушує положення статті 61 Конституції України.

За висновком апеляційного суду до відповідача слід застосувати лише один вид цивільно-правової відповідальності у вигляді штрафу.

Такі висновки апеляційного суду відповідають позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 14.01.2020 у справі №765/2104/13-ц щодо неможливості подвійного притягнення особи до юридичної відповідальності за одне і те саме правопорушення.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення в оскаржуваній частині слід скасувати в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом та штрафу, з ухваленням нового рішення в цій частині про стягнення з відповідача на користь банку 11 492,78 грн. - заборгованість за процентами за користуванням кредитом, а також 1248,94 грн. штрафу, а всього: 12741,72 грн.

У зв`язку з ухваленням нового рішення в частині, що оскаржується апелянтом, колегія суддів здійснює новий розподіл судових витрат на підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України.

Позов фактично задоволено частково.

Заявлена ціна позову становить 16 227,69 грн. (100%)

Позов фактично задоволено на суму 16 227,69 - 2986,77 грн. = 13240,92 грн., тобто - на 81,59%.

За правилами ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню відповідно до частки задоволених позовних вимог.

Підтверджені понесені позивачем судові витрати складаються з судового збору за звернення з позовом (1921 грн.) та з апеляційною скаргою (2 881,50 грн.).

Тому з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь позивача в сумі (1921 + 2881,5) х 81,59% = 3918,58 грн.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2019 року в частині відмови в стягненні процентів за користування кредитом та штрафу, а також в частині розподілу судових витрат - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором №б/н від 09.10.2009 в розмірі 11 492,78 грн. (заборгованість за процентами за користуванням кредитом), 1248,94 грн. (штраф), а всього 12741,72 коп.

В решті рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2019 року залишити без змін.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 3918,58 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді