єдиний унікальний номер справи 546/346/18
номер провадження 2/546/53/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі

головуючої судді Лизенко І.В.,

за участі секретаря судового засідання Коваленка А.В.,

представника відповідачки Голуба В.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в судовій залі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №546/331/19 за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

19.04.2018 до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшла вказана вище позовна заява, у якій позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь 63707,88 грн заборгованості, що утворилася в результаті невиконання умов кредитного договору відповідачкою, який був укладений між сторонами 05.05.2011 на підставі заяви відповідачки про приєднання до «Умов і правил надання банківських послуг» та «Тарифів банку». Відповідно до вказаного договору відповідачеві було надано кредит у розмірі 5200 грн у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який відповідачка зобов`язалася повернути шляхом сплати щомісячних платежів, відсотків, комісій відповідно до тарифів, проте умови договору в цій частині не виконала, в результаті чого утворилася заборгованість.

Провадження у справі відкрито 26 квітня 2018 року суддею Горульком О.М.; справу ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

23 травня 2018 року відповідачкою подано до суду відзив на позовну заяву, позов не визнано у повному обсязі, оскільки позов подано по закінченню строку позовної давності, позивачем не надано докази того, що відповідачкою отримано кредитні кошти, в якій сумі і якою датою, між сторонами не укладався договір у письмовій формі, поточний рахунок на ім`я позичальниці не відкрито, що є невиконанням істотних умов договору, а усний договір без номера не містить істотних умов і його умови неодноразово змінювались позивачем в односторонньому порядку. Розрахунок заборгованості ґрунтується на припущеннях позивача і не є належним доказом. 05.05.2011 вона зверталася до позивача з метою отримання «зарплатної картки», одночасно із якою їй видано картку для розрахунків, без будь-яких роз`яснень умов користування такою і що така картка є кредитною. Відповідачка підписала анкету-заяву, наданою карткою користувалась вважаючи, що туди нараховується заробітна плата, а не кредит.

24 липня 2018 року позивачем подано відповідь на відзив, у якій він просить задовольнити позов, зазначивши, що укладений між сторонами договір є договором приєднання і з Умовами та Правилами надання банківських послуг відповідачка ознайомлена, про що зазначено у підписаній нею анкеті-заяві і такі умови та правила розміщені на офіційному веб-сайті банку, а також, що посилання відповідачки на те, що вона не зрозуміла яку саме картку отримує - безпідставне, оскільки кредитні картки мають зовнішні особливості, позивач також вказує, що відповідачка регулярно користувалась кредитними коштами, їй встановлено кредитний ліміт і відповідно до умов договору, узгодженого сторонами, банк мав право змінювати кредитний ліміт чи інші умови договору, при певних обставинах.

Розгляд справи не було завершено у зв`язку зі звільненням головуючого судді ОСОБА_1. у відставку 27.09.2018.

Через відсутність у суді суддів автоматизований розподіл справ між суддями був неможливим, що підтверджується відповідним протоколом від 17.10.2018.

За результатами повторно проведеного автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано на розгляд складу суду із головуючою Лизенко І.В. (відряджена до Решетилівського районного суду Полтавської області на підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 22.01.2019 №175/о/15-19).

13.05.2019 справу прийнято до розгляду, ухвалено здійснювати судовий розгляд повторно за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судовий розгляд справи.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить їх задовольнити, при цьому не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, її інтереси представляє представник відповідачки Голуб В.В .

Представник відповідачки в судовому засіданні позов не визнав, надав у вступному слові пояснення, аналогічні викладеному у заявах по суті, зазначивши, що ОСОБА_2 не підписувала Умов, які надані банком, і не узгоджувала їх, при підписанні анкети-заяви.

Вислухавши представника відповідачки, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно анкети-заяви від 05.05.2011, підписаної відповідачкою та представником ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», відповідачка шляхом її підписання засвідчила, що згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 6).

До анкети-заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», які не підписані відповідачкою, (а.с. 7) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 8-31).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідачки станом на 28.02.2018 року становить 63 707,88 грн і складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту - 5 197,28 грн, заборгованості по процентах - 52 003,70 грн, нарахованої комісії та пені - 2 997грн, заборгованість по судових штрафах - 3 509,90 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 05.05.2011 не визначено процентну ставку.

У заяві також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також комісії.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також пені та комісії, штрафів за несвоєчасну сплату кредиту.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 13 лютого 2017 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови (а.с. 9-23).

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (13 лютого 2017 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (14 березня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені і комісії, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 липня 2019 року (провадження № 14-131цс19).

Суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи та не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 05.05.2011, шляхом підписання заяви-анкети.

Виходячи із зазначеного вище, правові підстави для стягнення з відповідачки на користь АТ КБ «ПриватБанк» процентів, пені і комісії, штрафів відсутні, оскільки в анкеті-заяві умови щодо їх нарахування та сплати не містяться.

Суд зазначає, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 05.05.2011 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Згідно довідки АТ КБ «ПРИВАТАНК», термін дії кредитної картки, виданої за кредитним договором від 05.05.2011, який відповідає строку кредитування, закінчився у березні 2018 року (а.с. 103).

Виписками по рахунку відповідачки підтверджується отримання кредитних коштів у сумі 5 197,28 грн (а.с.105-109).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника суми заборгованості за тілом кредиту - 5 197 гривень 28 копійок.

Відповідачка просила застосувати строки позовної давності щодо вимог банку у відзиві на позовну заяву та в окремій заяві, поданій до суду 22.10.2019.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

У межах строку кредитування, що відповідає строку дії кредитної картки, тобто до 31 березня 2018 року, відповідачка мала, зокрема, повертати позивачеві отримані кошти.

Отже, перебіг позовної давності починається з 01.04.2018.

Цей позов подано до суду 19.04.2018.

Отже, строк позовної давності позивачем не пропущено.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що суд частково задовольняє позовні вимоги, з відповідача на користь позивача має бути стягнута пропорційна частина понесеного ним судового збору, що становить 143,74 грн.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 61 Конституції України, ст. ст. ст. 526, 549, 611, 1049, 1054, 1066, ст.1069 ЦК України, керуючись ст. ст. 1-18, 81-82, 209-245, 259, 264, 265, 268, 280-281, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) до ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) про стягнення боргу за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) заборгованість за кредитним договором від 05.05.2011 у сумі 5 197 (п`ять тисяч сто дев`яносто сім) гривень 28 копійок, що складається із заборгованості за тілом кредиту.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) судові витрати в сумі 143 (сто сорок три) гривні 74 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення у повному обсязі до Полтавського апеляційного суду через Решетилівський районний суд Полтавської області .

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне рішення суду виготовлено протягом п`яти днів, з урахуванням вихідних днів, 27.01.2020.

Суддя І.В. Лизенко