КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 370/1391/19 Головуючий у І інстанції Косенко А.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 грудня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 28 травня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа - ОСОБА_4 про встановлення факту смерті особи в певний час,

УСТАНОВИВ:

08 травня 2019 року заявник, ОСОБА_5 , звернувся до суду із заявою, вказавши заінтересованою особою ОСОБА_4, та просив встановити факт смерті фізичної особи - ОСОБА_7 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Києві.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він є сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

01.11.2012 року ОСОБА_7 було пред`явлено заочне обвинувачення за ст. 117 Кримінального кодексу Республіки Казахстан і він був оголошений у розшук. Переслідування ОСОБА_7 було політично вмотивованим, через що він був змушений виїхати з Республіки Казахстан та переховуватись за кордоном.

04.07.2014 року ОСОБА_7 в'їхав на територію України по паспорту громадянина Республіки Казахстан № НОМЕР_1 та поселився в АДРЕСА_1 .

Побоюючись за своє життя, ОСОБА_7 отримав закордонний паспорт громадянина України на прізвище ОСОБА_7 , номер НОМЕР_2 , виданий 30.09.2014 року, орган, що видав 8088.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер у стаціонарі Універсальної клініки «Оберіг» від гострої серцево-судинної недостатності, про що видано лікарське свідоцтво про смерть №76 від 03.11.2015 року на ім`я померлого ОСОБА_7 , яке було отримано заявником.

Отримуючи свідоцтво про смерть, заявник усвідомлював, що померлим є його батько ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але заявник не знав, як діяти, тому назвав лікарю, що виписував свідоцтво про смерть ім`я померлого ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 похований на Байковому цвинтарі у м. Києві 04.11.2015 року. На його могилі встановлена плита з його справжнім ім`ям, дата народження та дата смерті.

Оскільки в лікарському свідоцтві про смерть № 76 від 03.11.2015 року померлим зазначено ОСОБА_7 , то орган державної реєстрації актів цивільного стану Республіки Казахстан не може зареєструвати факт смерті ОСОБА_7 , що і стало підставою для звернення до суду із заявою.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 28 травня 2019 року заяву задоволено.

Встановлено факт смерті фізичної особи ОСОБА_7 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в міс ті Києві.

01 жовтня 2020 року з апеляційною скаргою на вказане судове рішення звернувся ОСОБА_2 , як представник ОСОБА_1 , особи, що не була залучена до участі у справі, однак вважає, що оскаржуваним судовим рішенням вирішено питання про його права, свободи та інтереси.

Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що рішенням Атирауського міського суду Республіки Казахстан від 28.02.2020 року по справі №2310-20-00-2/844 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з відповідачів, в тому числі і з ОСОБА_7 заборгованість у розмірі 19 598 005 531 тенге.

Рішенням Атирауського міського суду Республіки Казахстан від 14.11.2019 року по справі №2310-19-00-2/12193 позовні вимоги ТОВ «Констракшн КЗ», засновником та власником якого є апелянт ОСОБА_1 , задоволено частково та стягнуто солідарно з відповідачів, в тому числі з ОСОБА_7 збитки у розмірі 865 457 472 тенге, втраченої вигоди 0 тенге, збитки за амортизацію основних засобів 818 052 617 тенге, збитки по заборгованості по заробітній платі 2 323 177 065 тенге.

На підставі зазначених рішень розпочато примусове стягнення коштів з відповідачів, в тому числі і з ОСОБА_7 .

Разом з тим, оскаржуване рішення Макарівського районного суду Київської області створює перешкоди для стягнення коштів і заявляється спадкоємцями ОСОБА_7 як підстава в апеляційній інстанції для скасування вказаних рішень судів.

В той же час, у апелянта існують підстави вважати, що ОСОБА_7 , станом на сьогодні живий, проживає та переховується від правоохоронних органів у Республіці Казахстан.

На думку апелянта, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без належного з`ясування обставин, що мають істотне значення по справі, базується на штучно створених підроблених доказах для територіальної підсудності розгляду справи та підтвердження обставин заяви.

Матеріали апеляційної скарги надійшли до Київського апеляційного суду 08 жовтня 2020 року разом із справою-замінником №370/1391/19, оскільки оригінал справи №370/1391/19 вилучений з Макарівського районного суду Київської області на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 03.09.2020 року №757/36923/20-к.

30.10.2020 року у відповідь на лист судді Київського апеляційного суду Таргоній Д.О. слідчим Першого слідчого відділу ТУ ДБР розташованого у місті Києві до апеляційного суду надіслано належним чином посвідчені копії матеріалів цивільної справи №370/1391/19.

02.11.2020 року ухвалою Київського апеляційного суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Григор`єва Р.І.

30 листопада 2020 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу за підписом адвоката Голубничого О.І. - представника заявника ОСОБА_5 .

У відзиві заявник звертає увагу на безпідставність доводів апеляційної скарги, зважаючи на відсутність доказів порушення прав апелянта у зв`язку із постановленням оскаржуваного рішення суду.

Так, апелянт не є потерпілим і цивільним позивачем у кримінальній справі, не є представником потерпілого та представником цивільного позивача у кримінальній справі, усі майнові претензії апелянта є недійсними, оскільки ОСОБА_7 , не є належним відповідачем у справі; крім того, у випадку наявності фінансових претензій до померлого, його спадкоємці несуть відповідальність за зобов`язаннями спадкодавця, тому апелянт вправі пред`являти свої майнові претензії до них.

В судовому засіданні представник апелянта - адвокат Григор`єв Р.І. підтримав апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви. Пояснив, що на даний час, рішенням Антирауського міського суду від 14.05.2020 року по справі №2310-20-00-2/2243 провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 припинено у зв`язку зі смертю останнього, що встановлено саме на підставі рішення Макарівського районного суду Київської області від 28.05.2019 року. Крім того, зазначив, що рішенням Верховного суду Республіки Казахстан №2уп-1-2020 від 09.01.2020 року, ОСОБА_7 , визнаний винним в участі в організованій групі, привласнені і розтраті ввіреного чужого майна в особливо великих розмірах, у шахрайстві, легалізації та підробці, та засуджений на 8 років позбавлення волі. У вказаному провадженні ОСОБА_1 є потерпілим. У зв`язку із зазначеним, вважає, що ухвалення Макарівським районним судом оскаржуваного рішення впливає на реалізацію прав ОСОБА_1 по відшкодуванню шкоди та стягненню збитків із ОСОБА_7 .

Представник заявника ОСОБА_5 - адвокат Голубничий О.І. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване. Підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи заяву про встановлення факту смерті ОСОБА_7 , суд першої інстанції вважав обґрунтованими доводи заявника про те, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є однією і тією ж особою.

Колегія суддів апеляційного суду із такими висновками не погоджується, оскільки вони зроблені за неповного з`ясування обставин, що мають значення по справі, з порушенням норм процесуального законодавства.

Щодо права ОСОБА_1 на оскарження рішення Макарівського районного суду Київської області від 28 травня 2019 року апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

З аналізу наведеної статті вбачається, що особи, які не брали участь у справі, мають право на апеляційне оскарження лише за умови, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

За таких обставин, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що рішення Макарівського районного суду Київської області, яким встановлено факт смерті фізичної особи ОСОБА_7 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , безпосередньо впливає на правовідносини, в яких ОСОБА_1 є кредитором, а ОСОБА_7 - боржником.

Так, із доданих до апеляційної скарги документів вбачається, що постановою керівника слідчої групи - слідчим по особливо важливим справам Слідчого департаменту Національного бюро по запобіганні корупції Рашит К.А. від 29.09.2017 року апелянта ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Констракшн KZ», визнано потерпілим у кримінальній справі № 0002, що здійснюється відносно підозрюваних, в тому числі й ОСОБА_7 .

Постановою керівника слідчої групи - слідчим по особливо важливим справам Слідчого департаменту Національного бюро по запобіганні корупції Рашит К.А. від 29.09.2017 року апелянта ОСОБА_1 визнано цивільним позивачем в рамках кримінальної справи №0002, що здійснюється відносно підозрюваних, в тому числі й ОСОБА_7 .

Рішенням Атирауського міського суду від 28.02.2020 р. по справі № 2310-20-00-2/844 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, та стягнуто з відповідачів, в тому числі й з ОСОБА_7 заборгованість у розмірі 19 598 005 531 тенге.

Рішенням Атирауського міського суду від 14.11.2019 р. по справі № 2310-19-00-2/12193 позовні вимоги ТОВ «Констракшн КЗ», засновником та власником якого є апелянт ОСОБА_1 , задоволено частково та стягнуто солідарно з відповідачів, в тому числі й з ОСОБА_7 збитки у розмірі 865 457 472 тенге, втраченої вигоди у розмірі 12 844 590 000 тенге, збитки за амортизацію основних засобів у розмірі 818 052 617 тенге, збитки по заборгованості по заробітній платі у розмірі 2 323 177 065 тенге.

Рішенням Верховного суду Республіки Казахстан №2уп-1-2020 від 09.01.2020 року, ОСОБА_7 , визнаний винним в участі в організованій групі, привласнені і розтраті ввіреного чужого майна в особливо великих розмірах, у шахрайстві, легалізації та підробці, та засуджений на 8 років позбавлення волі. У вказаному провадженні ОСОБА_1 є потерпілим.

На підставі зазначених рішень розпочато примусове стягнення коштів з відповідачів, в тому числі й з ОСОБА_7 .

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 має право на оскарження рішення Макарівського районного суду Київської області про встановлення факту смерті ОСОБА_7 , оскільки на момент розгляду справи судом першої інстанції та ухвалення оскаржуваного рішення між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 існували неврегульовані в порядку цивільного судочинства правовідносини щодо стягнення збитків. Крім того, ОСОБА_1 є потерпілим по кримінальній справі, у якій ОСОБА_7 визнано винним. Таким чином, наявність судового рішення, яким встановлено факт смерті ОСОБА_7 створює для ОСОБА_1 перешкоди у реалізації права на примусове стягнення збитків.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині порушення норм процесуального законодавства.

Згідно із частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлено спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

В порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, заявник ОСОБА_5 просив суд встановити факт смерті ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Києві. При цьому заявник посилався на положення статті 46 ЦК України та зазначав, що у місці постійного проживання ОСОБА_7 , не з`являвся із 03.11.2015 року. Крім того, вказував, що орган державної реєстрації актів цивільного стану Республіки Казахстан не може зареєструвати факт смерті ОСОБА_7 , оскільки у Лікарському свідоцтві про смерть № 76 від 03.11.2015 року померлим зазначений ОСОБА_7 .

Відповідно до частини першої статті 46 Цивільного кодексу України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Указана норма містить декілька окремих випадків, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.

Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Задовольняючи заяву ОСОБА_5 , суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 не з`являвся у місці постійного проживання з 03.11.2015 року.

Колегія суддів апеляційного суду вважає зазначений висновок безпідставним, оскільки матеріали справи не містять доказів, що підтверджують місце постійного проживання ОСОБА_7 на території України, а також інших доказів, на підставі яких, в розумінні положень статті 46 ЦК України, судом може бути постановлено рішення про оголошення особи померлою.

У відповідності до пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.

У даній справі відсутні достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина.

Висновок суду першої інстанції про те, що лікарське свідоцтво про смерть №76 від 03.11.2015 року, яким зафіксовано факт смерті ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стосується громадянина ОСОБА_7 і є перешкодою для реєстрації факту смерті останнього також є необґрунтованим і не може бути підставою для задоволення заяви ОСОБА_5 .

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє повне підтвердження.

При таких обставинах, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення допустив неповне з`ясування обставин справи, встановив обставини, які не доведені належними та допустимими доказами, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи та допустив порушення норм матеріального і процесуального права, що у відповідності до положень частини 1 статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_7 .

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 28 травня 2019 року у даній справі - скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_5 , заінтересована особа - ОСОБА_4 , про встановлення факту смерті особи в певний час - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 17 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Ігнатченко Н.В.