Справа № 638/5201/20
Провадження № 2/638/3257/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року Дзержинський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого Аркатової К.В.,

секретаря Рижикової В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Жилкомсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Дзержинського районного суду м.Харкова знаходиться цивільна справа за позовом Комунального підприємства «Жилкомсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Через канцелярію суду відповідачем подано клопотання про розгляд справи в порядку загального провадження, обґрунтовуючи це тим, що позов поданий не за місцем знаходження відповідача, квартира знаходиться у власності лише з 26.10.2011 року, між сторонами відсутній договір про надання житлово-комунальних послуг, строк стягнення заборгованості перевищує строк загальної позовної давності.

Представник позивача надав клопотання про слухання справи за його відсутності, відповідач надала заяву про відкладення розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали клопотань, прийшов до наступного.

Ухвалою суду від 19.05.2020 року провадження по вищевказаній справі відкрито та призначеного до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: залишення заяви відповідача без задоволення; розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Розгляд справ у порядку спрощеного позовного провадження регулюється главою 10 ЦПК України.

При визначенні порядку судового розгляду цієї справи судом застосовано процесуальні вимоги ч. 4, ч. 6 ст. 19, ст. 274 ЦПК України та із урахуванням предмету позову встановлено, що ця справа відноситься до категорії незначної складності справ.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність справи або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Частиною 6 ст.19 ЦПК України визначено критерії малозначних справ.

Згідно ч. 2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предмет даної справи не підпадає під обмеження, які визначені ч. 4 ст. 274 ЦПК України, справа є малозначною, дана категорія справ передбачає собою розгляд позовів у скорочені терміни, відтак розглядається в порядку спрощеного провадження.

З клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження не вбачається перешкод для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, посилання відповідача на необґрунтованість позову є підставою для відмови у задоволення позовних вимог, клопотань про призначення експертизи, витребування доказів учасниками справи в порядку визначеному ст. 182 ЦПК України не заявлено.

Крім цього, сторони не позбавлені права подати всі необхідні докази на підтвердження чи заперечення позовних вимог до початку розгляду справи по суті.

Суд наголошує, що спрощене провадження, як і загальне позовне провадження спрямовані на всебічний, повний та об`єктивний розгляд справи з дослідженням всіх наданих сторонами доказів, вивченням всіх заяв сторін по суті справи, тобто спрощене провадження не є провадженням в якому розглядаються безспірні вимоги. Отже, позивач та відповідач не позбавлені можливості викласти свої доводи, аргументи, міркування, заперечення у письмових заявах по суті справи, не позбавлені можливості надавати суду свої докази на спростування вимог та заперечень один одного у строки визначені судом або законом, та в повній мірі користуються правами, передбаченими ЦПК України.

Загалом суд констатує, що всі посилання викладені відповідачем у своєму запереченні проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження ґрунтується на не визнанні останньою позовних вимог, що не змінює характер правовідносин сторін.

Стосовно клопотання відповідача про передачу справи за підсудністю за місцем проживання до Фрунзенського районного суду м.Харкова суд зазначає наступне.

За відомостями відділу обліку та моніторингу ГУДМС в Харківській області ОСОБА_1 з 13.04.1978 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , разом з тим з копії паспорта відповідача та інформаційної довідки вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що територіально відноситься до Немишлянського району м.Харкова.

Відповідно до ч. 1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Разом з тим, ст. 30 ЦПК України передбачено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Як роз`яснено в п.42 Постанови №3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Як зазначено в п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права власності на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

Відтак, позови що виникають з приводу нерухомого майна - це позови пов`язані з нерухомим майном, нерухомістю, нерухомою річчю, а тому усі позови, у спорах, які є наслідком правовідносин пов`язаних з обігом нерухомого майна повинні бути пред`явлені до суду за місцем знаходження цього майна.

Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року по справі №638/1988/17, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно. Предметом позову у цій справі є зобов`язання, які випливають з надання послуг централізованого постачання холодної води та водовідведення. Такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна. З урахуванням наведеного, позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.

За інформацією з державного реєстру речових прав квартира АДРЕСА_3 з 26.10.2011 року на праві власності належить ОСОБА_1 , а відтак клопотання про передачу справи за підсудністю не підлягає задоволенню, оскільки нерухоме майно знаходиться у Шевченківському районі м.Харкова, що відноситься до юрисдикції Дзержинського районного суду м.Харкова.

Керуючись ст. 137 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та передачі справи за підсудністю.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет - https://dg.hr.court.gov.ua.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий