Провадження №2/235/135/20
Справа №235/7064/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючої - судді Величко О.В.,

при секретарі Лебеденко В.В.

за участю позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Покровськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа

Центр надання адміністративних послуг м. Покровськ про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 Покровськ про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 . В будинку з 1994 року значиться зареєстрованим її син- відповідач по справі ОСОБА_2 , який з 2010 року за цією адресою не мешкає, виїхав, забравши всі свої речі. В даний час реєстрація відповідача в будинку порушує її права, як власника, вона сплачує за нього комунальні платежі, не може оформити субсидію. Просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги, просить задовольнити позов.

Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив (а.с.28-28,35-36,44-45).

Представник третьої особи ЦНАП Покровської міської ради Донецької області надав письмову заяву, в якій просить вимоги ОСОБА_1 вирішити на розсуд суду, та просить розглядати справу без участі їх представника (а.с.43).

Суд на підставі ст. 280 ЦПК України постановляє заочне рішення по справі, оскільки відповідач не з`явився в судове засідання по невідомій причині, не надав відзив на позовну заяву, а позивач не заперечує проти винесення заочного рішення по справі.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_2 є сином позивача ОСОБА_1 . Він знає, що ОСОБА_2 не проживає за адресою АДРЕСА_2 років, мешкає в м АДРЕСА_3 Волгограді Росії.

Суд, вислухавши позивача, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 20.02.1990 року та технічного паспорту на будинок (а. с. 13-16).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки сектору реєстрації місця проживання Покровської міської ради Донецької області від 07.02.2019 року, за адресою: будинок АДРЕСА_1 значаться зареєстрованими: ОСОБА_1 - позивач, ОСОБА_5 , чоловік, ОСОБА_2 - син, відповідач (а.с.17-18).

Згідно акту, складеного КУ «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення» від 06.02.2019 року, ОСОБА_2 , 1972 року народження, зареєстрований за адресою будинок АДРЕСА_1 , не проживає на вищезазначеній жилій площі з 2010 року по теперішній час, акт підписаний головою квартального комітету та свідками (а.с. 20).

Судом, встановлено, що відповідач вселився на вказану житлову площу як член сім`ї власника, як син, набув право користування та зареєстрував своє місце проживання в установленому законом порядку.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. При цьому держава не втручається у здійсненні власником права власності.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню ( частина друга статті 386 ЦК України).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права корситування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку ( квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку ( квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку ( квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до Постанови №5 Пленуму ВССУ від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК.

Оскільки будинок перебуває у приватній власності позивача, відповідач вселився в квартиру, як член сім`ї власника, між вказаними особами як суб`єктами сервітутного правовідношення виникли відносини щодо користування спірним будинком, що регулюється саме нормами ст. 405 ЦК України, враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного ст.ст. 317,319,321,391 405 ЦК України, ст.ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268,273, 283 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Центр надання адміністративних послуг м. Покровськ про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю ОСОБА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення,якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги,відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 24.01.2020 року.

Суддя: