Справа № 680/733/19
№2/680/212/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2020 року смт.Нова Ушиця

Новоушицький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Яцини О.І.,

з участю секретаря судового засідання Стандрійчук М.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-

установив:

Позивач звернувся до суду із позовом в якому просив визнати відповідачку ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - домоволодінням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги, мотивує тим, що він є власником домоволодіння за зазначеною вище адресою з 19 липня 1986 року. Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 14 грудня 2012 року №2212/1625/12 шлюб між сторонами розірвано. Починаючи з травня 2017 року по теперішній час відповідачка у вказаному житловому будинку не проживає.

Вважає, що перебування відповідачки на реєстраційному обліку у належному йому житловому будинку порушує його права щодо володіння та розпорядження, не має можливості оформити субсидію, несе додаткові витрати по оплаті комунальних послуг.

На підставі наведеного, просить відповідачку визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням у належному йому будинку.

Ухвалою суду від 06 листопада 2019 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено розгляд справи по суті на 13 годину 30 хвилин 18 грудня 2019 року, надано відповідачу строк для подання відзиву. В подальшому справу відкладено на 10 годину 00 хвилин 22 січня 2020 року.

Заяв та клопотань від учасників справи не надходило.

Позивач у вступному слові надав пояснення, аналогічні доводам позовної заяви.

Відповідачка правом на подання відзиву не скористалася, у судове засідання не з`явилася та не повідомила про причини неявки, тому суд розглядає справу за наявними матеріалами.

Судові повістки були надіслані судом за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання відповідачки, однак не вручені з підстав відсутності адресата. Відповідно до вимог п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, повістка вважається врученою, відповідно відповідачка вважається належним чином повідомленою про час і місце слухання справи.

Суд, заслухавши позивача, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини.

Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 14 грудня 2012 року по справі №2212/1625/12 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 27 квітня 1980 року Івашковецькою сільською радою Новоушицького району Хмельницької області, актовий запис № 4 - розірвано (а.с.6).

Згідно із договором купівлі-продажу від 19 липня 1986 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_3 житловий будинок, що знаходиться в с.Івашківці, Новоушицького району, Хмельницької області, і розташований на земельній ділянці радгоспу «Комунар». Вказаний житловий будинок належить продавцю ОСОБА_3 на підставі запису в по господарській книзі, особистий рахунок № НОМЕР_1 (а.с.5).

Відповідно до довідки №775 від 27 вересня 2019 року про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку, за адресою с.Івашківці, Новоушицького району, Хмельницької області до складу зареєстрованих входять ОСОБА_1 - власник, ОСОБА_2 - колишня дружина (а.с.8).

Із довідки №665 від 20 серпня 2019 року виданої Новоушицькою селищною радою ОСОБА_2 зареєстрована, але з 2015 року не проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с.9).

Зазначена обставина також підтверджується відповіддю на запит суду щодо реєстрації місця проживання відповідача (а.с. 12).

Відповідно до статті 41 Конституції Україникожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 22 КпШС Української РСР, чинної на час придбання житлового будинку по АДРЕСА_1 , майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 27 квітня 1980 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 14 грудня 2012 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 19 липня 1986 року ОСОБА_1 придбав житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 та в даному будинку з часу його придбання зареєстровані позивач та відповідачка, а також фактично проживали разом до 2015 року.

Таким чином, враховуючи, що вказаний житловий будинок був придбаний за час перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що ними в ході розгляду справи та надання пояснень не оспорювалось, а також виходячи із презумпції виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, в силу вимог ст. 22 КпШС Української РСР, чинної на час придбання будинку, суд приходить до висновку, що вказаний будинок є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Як встановлено судом жодного нотаріально посвідченого договору щодо нерухомого майна, набутого за час шлюбу, а саме будинку в АДРЕСА_1 , між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не було укладено.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вказаний будинок не є спільним сумісним майном подружжя позивач не надав, вимог про визнання будинку його особистою власністю не пред`являв.

Згідно з вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, в силу вимог статей 319, 321 ЦК України відповідачка ОСОБА_2 не втратила права власності на вказаний будинок, який є спільним сумісним майном, набутим подружжям у шлюбі, тому відсутні підстави для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки положення ч.2 ст.405 ЦК України не можуть бути застосовані щодо співвласника житла.

Аналогічну позиція висвітлювалась Верховним Судом у постановах в справах №647/1683/15-ц від 28.02.2018 року, № 425/3170/16-ц від 03.09.2018 року, № 462/7242/14-ц від 28.01.2019 року.

З наведеного також випливає, що ОСОБА_2 як співвласник житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , має право користуватися вказаним будинком.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Отже, у задоволенні позову слід відмовити.

Розподіляючи судові витрати, суд керується частиною першою, другою статті 141 ЦПК України та враховуючи відмову у позові, покладає судові витрати у виді судового збору понесені позивачем, на останнього.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 258, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Новоушицький районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів із дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП - РНОКПП - НОМЕР_3 .

Суддя О. І. Яцина