Справа № 372/2290/20
Провадження № 2-1487/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2020 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Висоцької Г.В.

при секретарях Ковшобі А.К., Євдокімовій В.С.

за участю позивачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи Назаренко О. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Виконавчий комітет Обухівської міської ради Київської області, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просила позбавити його батьківських праві відносно їх малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обґрунтування позову позивач зазначила, що сторони перебували у зареєстровано шлюбу у період з 24.07.2004 року по 28.07.2015 року. У цьому шлюбі народились двоє дітей: донька ОСОБА_6 та син ОСОБА_7 . З моменту розлучення з матір`ю дітей, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, зокрема виховання та утримання дітей, не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Відповідач не забезпечує харчування, медичного догляду та лікування дітей, ухиляється від спілкування, при чому робить це без поважних причин. Оскільки відповідач ігнорує виконання батьківських обов`язків відносно своїх дітей, Виконавчим комітетом Обухівської міської ради Київської області, як органом опіки та піклування було зроблено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо його малолітніх дітей.

Ухвалою судді від 18.08.2020 року відкрито провадження по справі за загальними правилами позовного провадження і призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 27.10.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивачка в судовому засіданні підтримала вимоги, викладені в позові, та додатково пояснила суду, що відповідач за останній рік жодного разу не навідав дітей, не здійснив будь-яких проявів уваги,телефонного дзвінка чи ін., від матеріального забезпечення дітей він також цілком усунувся, мотивуючи це проблемами зі здоров`ям. Відповідач неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вжиття наркотичних засобів, проходив лікування від наркотичної залежності, в даний час веде антисоціальний спосіб життя, ніде не працює, перебуває на утриманні в матері пенсіонерки. Діти після останнього спілкування з батьком більше року потому стали уникати його при випадкових зустрічах, згадування про батька завдає їм неприємних емоцій.

Відповідач в судовому засідання заперечив проти позовних вимог, просив відмовити у повному обсязі, зазначивши, що він любить своїх дітей та вважає себе непоганим батьком. Через стан здоров`я він не може працевлаштовуватися в зв`язку з чим не сплачує аліменти за рішенням суду. Небажання дітей спілкуватися з ними пов`язує із впливом на них їхньої матері - позивачки по справі, яка через особисті неприязні стосунки, переконала дітей відмовитися від спілкування з ним. На запитання суду, відповідач пояснив, що він реально відбув покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки за крадіжку, після чого притягувався до відповідальності за злочин, пов`язаний із незаконним обігом наркотичних засобів, покарання за яке реально не відбував.

Представник третьої особи, виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області, проти задоволення позовних вимог не заперечувала, підтримала висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Одночасно представник третьої особи пояснила, що відповідач не звертався до органу із заявами про створення позивачкою перепон у спілкуванні з дітьми.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період з 24.07.2004 року по 28.07.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від спільного шлюбу сторони мають малолітню дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 та малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 .

Відповідно до висновку виконавчого комітету Обухівської міської ради № 2767 від 06.12.2019 року, зазначений орган, як орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно його малолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки батько дитини свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Із характеристик ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , виданих директором Академічного ліцею № 3 Обухівської міської ради, де навчаються діти, вбачається, що адміністрація закладу в якості представника від батьків знайома лише із позивачкою по справі.

Із листа громадської організації «Обухівський Союз Кікбоксингу» вбачається, що діти відвідують тренування та беруть участь у змаганнях по всій країні. Участь рідного батька у спортивному житті дітей відсутня, всі витрати на тренування, екіпіровку, проїзд, харчування несе мати дітей.

Актом обстеження матеріально-побутових умов від 27.11.2019 року, складеним депутатом міської ради ОСОБА_9 , встановлено, що ОСОБА_1 має на утриманні неповнолітніх дітей, самостійно їх виховує. Колишній чоловік ОСОБА_3 матеріальної допомоги на виховання дітей не дає, участі у вихованні не приймає.

Згідно довідки № 8198 від 15.10.2019 року про спільне проживання матері з дітьми виданої начальником відділу реєстрації фізичних осіб та ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Обухівської міської ради, на утриманні ОСОБА_1 перебувають ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

З довідки № 20344 від 16.12.2019 року про неотримання аліментів, виданої в.о. начальника відділу Обухівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області Міністерства юстиції України В.І. Прізовим, вбачається, що ОСОБА_1 , дійсно згідно її заяви, не отримувала аліменти за період з 01.10.2018 року по 01.10.2019 року від ОСОБА_3 по виконавчому листу № 2-н-325/18 від 07.11.2018 року, виданому Обухівським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. на кожну дитину, але неменше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.10.2018 року до повноліття дітей.

Відповідно до довідок № 308 від 27.11.2019 року, виданих директором Академічного ліцею № 3 Обухівської міської ради Н.В.Хоменко, де навчаються діти, ОСОБА_3 не бере участі та не приділяє належної уваги навчанню та вихованню їх спільних дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Батько із вчителями не спілкується, батьківській збори не відвідує.

Таким чином, сукупність досліджених письмових доказів узгоджується із поясненнями, наданими позивачкою в судовому засіданні, та поясненнями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які є близькими особами до сім`ї, в якій виховуються діти, та обізнані про стосунки відповідача із дітьми. Так, свідки пояснили, що вже тривалий час не спостерігають, як відповідач ОСОБА_3 приймає участь у вихованні дітей, навідує їх, чи іншим чином приділяє батьківську увагу. Допитана в якості свідка дитина - ОСОБА_6 , пояснила суду, що раніше проводила час із батьком, десь останні півтора роки в батька немає зацікавленості в неї та братові, в неї до батька є почуття страху, природу якого вона не розуміє.

Допитана в якості свідка матір відповідача ОСОБА_14 пояснила суду, що відповідач гарна людина та турботливий батько, але, як людина, що відбувала покарання в місцях позбавлення волі, він не може працевлаштуватися, оскільки в суспільстві існує упереджене ставлення до таких людей. В даний час він проживає із нею і перебуває на її утриманні. Вона, як і відповідач, вважає, що діти відмовляються спілкуватися із батьком через негативну налаштованість їхньої матері.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей

Суд вважає за необхідне зауважити, що позбавлення батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, тому у кожному випадку слід виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Якщо такий результат не передбачається, позбавлення батьківських прав не дасть дитині полегшення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про виконання ним батьківських обов`язків, він визнав факт повного ігнорування ним обов`язку щодо утримання дітей, не спростувавши інформацію про наявність в нього заборгованості по аліментам. Доказів, які б доводили, що стан здоров`я відповідача не дозволяє йому працевлаштуватися, суду також не надано.

Відповідач також не зміг довести суду, що він не спілкується із дітьми та не приймає участь у вихованні дітей через опір, який вчиняє позивачка. Допитана в якості свідка дитина - ОСОБА_6 не повідомила судові даних, які б доводили припущення відповідача. Позивачка в судовому засіданні неодноразово стверджувала, що вона жодним чином не заперечує проти спілкування дітей із бабою ОСОБА_14 , батьком ОСОБА_3 та іншими членами їхньої родини, проте вона не може насильно змусити дітей до такого спілкування.

Сукупність факторів, які характеризують образ життя відповідача, його антисоціальну спрямованість і відсутність будь-яких дій з його боку, які б свідчили про бажання усунути ці прояви (працевлаштування, відмова від вчинення правопорушень), створюють загальний образ відповідача, навіть при наявності в нього сукупності позитивних людських якостей, як особи, яка на даний час не змозі взяти на себе відповідальність за належне виховання дітей, їх фізичний та духовний розвиток, становлення почуття самоусвідомлення дитини, формування здорової прив`язаності, забезпечити їм почуття безпеки поруч із собою. Так, допитана в якості свідка дитина - ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначила, що вона відчуває до батька почуття страху, яке не може зрозуміти. Суд розцінює зазначену дитиною інформацію, як доказ вищенаведеного, яку дитина через вікові обмеження не може вербалізувати в повній мірі.

Як встановлено в судовому засіданні відповідач протягом останніх років не вживав будь-який активний дій для відновлення довіри до нього із боку дітей, поновлення спілкування.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, так як відповідач свідомо нехтує виконанням своїми батьківськими обов`язками, будь-які об`єктивні перешкоди, які б унеможливлювали належну поведінку батька щодо своїх дітей, відсутні; позбавлення батьківських прав буде відповідати найкращим інтересам дітей.

Вирішуючи питання щодо судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Вартість правової допомоги складає 3000 (три тисячі) грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги адвокатом Івахненко В.А. № 02-07 від 02.07.2020 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 4 від 02.07.2020 року, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по відшкодуванню судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивачки.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 212-214, 226, 280 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в сумі 3 840 грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 17.12.2020 року.

Суддя: Висоцька Г.В.