Справа № 214/7248/19
2/214/848/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 жовтня 2020 року, Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Ковтун Н.Г.,

при секретарі Фартушної Є.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бураченко Сергій Юрійович до ОСОБА_2 , про визнання майна особистою приватною власністю, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Бурлаченко С.Ю. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд визнати квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , який зареєстровано 25.06.2015 року Відділом реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Від шлюбу народилося двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 18.10.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі продажу квартири що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з того часу позивач є повноправними власником. Кошти на придбання квартири надавав батько позивача. Однак, як стало відомо після угоди, майно визначено спільною сумісною власністю, у зв`язку із чим вона вимушена звернутися до суду з позовом.

21 листопада 2019 року позовна заява була прийнята до розгляду та призначена в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін.

18 лютого 2020 року підготовче провадження було закрито, справа була призначена до розгляду.

Позивач та її представник до суду надали заяви, про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, дослідивши обставини по справі, перевіривши їх наявними доказами та надавши доказам правової оцінки, приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , 25 червня 2015 року уклали шлюб який було зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис за № 1202 (а.с. 11).

Як вбачається з матеріалів справи у період перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами була придбана квартира АДРЕСА_2 (а.с. 14-16).

Відповідно до ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Так, з договору купівлі продажу квартири від 18.10.2018 посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Саяпіною І.Г., встановлено, що в п. 10 вищевказаного договору Покупець, тобто ОСОБА_1 стверджує, що грошові кошти, які витрачаються на придбання нерухомого майна, є об`єктом спільної сумісної власності, договір укладається за згодою чоловіка ОСОБА_2 (а.с. 15-16).

З вказаної обставини, суд критично відноситься до посилання ОСОБА_6 , що квартиру за адресою: АДРЕСА_1 нею було придбано за кошти, які їй дав її батько.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_6 не доведено належними і допустимими доказами факт придбання спірної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за її особисті кошти.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експерті; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно ч.ч. 1-3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені у позові та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12,13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бураченко Сергій Юрійович до ОСОБА_2 , про визнання майна особистою приватною власністю відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Відомості про сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя Н.Г. Ковтун