Справа № 289/2113/18
Номер провадження 2/289/8/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2020 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Сіренко Н.С.,

за участю: секретаря судового засідання Галькевич Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданнів порядку загального провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір № -005527 від 23.05.2018 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Цей договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення договору.

Відповідно до розділу 1 Договору, заявка-анкета в особистому кабінеті Клієнта на веб-сайті позивача, встановленої форми, яка виражає намір Клієнта отримати грошові кошти у позику та є невід'ємною частиною цього договору та узгоджений сторонами в Додатку 1 до цього договору.

Згідно п. 2.1. Договору позикодавець на умовах цього Договору надає позичальнику кошти у позику на умовах фінансового кредиту, що виражена у грошових коштах у національній валюті України, відповідно до заявки на отримання позики, та відповідно до умов цього Договору, а позичальник зобов'язується отримати та повернути позику та сплатити суму процентів за користування позикою в порядку і в строк, визначений цим Договором.

Так, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» було перераховано на картковий рахунок відповідача позику у розмірі 4000,00 грн. Дана сума перерахована на підставі договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам № 92.15.000104/2 від 19.02.2018. Згідно договору строк, на який надана позика становить 30 днів. Згідно п. 5.4. Договору дата повернення позики - не пізніше 23:00 год. 21.06.2018.

Станом на 22.10.2018 відповідачем прострочені строки повернення позики, встановлені умовами договору, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 30938,80 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 4000,00 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 12178,80 грн., заборгованості за пенею 14760,00 грн.

На підставі викладеного позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 30938,80 грн. та суму понесених судових витрат, яка складається з витрат по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн. та витрати за юридичні послуги в сумі 1500,00 грн.

Ухвалою від 28.12.2019 після повторного автоматизованого розподілу вказану справу прийнято суддею Сіренко Н.С. до свого провадження та призначено до судового розгляду на 24.01.2020 (а.с.104).

В зв`язку з тим, що справа в провадженні суду знаходиться з 06.11.2018, відповідачу ОСОБА_1 неодноразово направлялися повістки про виклик до суду, однак, конверти поверталися не врученими адресату з відміткою «За закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.80,85,91,101), виклик відповідача у справі здійснювався, крім направлення повісток за зареєстрованим місцем проживання відповідача, також з урахуванням положень ч. 11 ст. 128 та ч. 10 ст. 187 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с.84,90,97,107). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Однак, відповідач до суду не з'явилася, заяв чи клопотань суду не направила.

Належним чином повідомлений позивач в судове засідання свого представника не направив, в позовній заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника позивача (а.с.7).

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що 23.05.2018 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено в електронній формі договір № -005527 про надання позики, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, у розмірі 4000,00 грн. зі строком повернення коштів не пізніше 23:00 години 21.06.2018 та сплатою процентів за користування позикою 2388,00 грн. за 30 днів, проценти за користування позикою становлять 1,99% за кожен день користування позикою (що становить 726,35 процентів річних), починаючи з дати видачі кредиту, і закінчуючи датою фактичного повернення позики включно, протягом строку користування кредитом (а.с.10-16).

До договору додається графік розрахунків, згідно якого дату платежу вказано 21.06.2018, до сплати сума 6388,00 грн. (а.с.17)

На підставі цього договору платіжним дорученням від 23.05.2018 № 1524 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» на картковий рахунок відповідача ОСОБА_1 було перераховано суму позики в розмірі 4000,00 грн., що підтверджується повідомленням про переказ коштів (а.с.24,31).

Жодних дій щодо повернення отриманих коштів відповідач не вчинив, що підтверджено позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором від 23.05.2018 (а.с.18-23).

При вирішенні вказаного цивільного спору, суд керується наступним.

Згідно із ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України, передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 11 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року N 1734-VIII, у договорі про споживчий кредит зазначаються, зокрема, інформація про наслідки прострочення виконання зобов'язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов'язання за договором про споживчий кредит.

У відповідності до п. 2.2 договору № -005527 від 23.05.2018 (надалі Договір) про надання позики надана відповідачу позика (кредит) відноситься до типу споживчий.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно пункту 3.1 Договору розмір позики складає 4000,00 грн. Сума процентів за користування позикою за 30 днів складає 2388,00 грн. (п. 3.2 Договору).

Підпунктом 3.2.1. Договору передбачено сплату процентів у розмірі 1.99% за кожен день користування позикою що становить 726,35 процентів на рік.

Із матеріалів справи вбачається, що умовами Договору, зокрема в п. 5.2; 5.4, був встановлений термін надання позики строком на 30 днів з поверненням позики не пізніше 23:00 години 21.06.2018.

Заборгованість відповідача ОСОБА_1 станом на 22.10.2018 згідно з розрахунком позивача становить 30938,80 грн., із яких: заборгованість за кредитом 4000,00 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 12178,80 грн., заборгованість за пенею 14760,00 грн.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором порушила, внаслідок чого за договором виникла заборгованість перед позикодавцем.

Разом з тим, стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Крім того, у п. 3 Рішення № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013 Конституційний суд України, аналізуючи правовідносини зі сплати пені, що виникають між фізичними особами - споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування, дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», споживач, який порушив своє зобов'язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати позикодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов'язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу.

Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов'язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

У п.7.1 Договору про надання позики зазначено, що загальний розмір пені, що підлягає сплаті за договором, не може перевищувати розмір, встановлений законодавством України, отже, він не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшим за 15 відсотків суми простроченого платежу. Договором про надання позики передбачена відповідальність відповідача за несвоєчасне виконання зобов'язань у вигляді пені. Штраф не передбачений.

Враховуючи те, що відповідач отримав від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» позику у розмірі 4000,00 грн., сума процентів за 30 днів користування позикою згідно умов договору становить 2388,00 грн., згідно ч. 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» пеня за невиконання зобов'язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не повинна перевищувати 958,20 грн. = (6388,00 грн. х (15%/100%), які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 14760,00 грн. суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування» та п.7.1. Договору.

Щодо вимоги ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за весь час користування грошовими коштами до дня їх повернення, суд виходить з наступного.

Наслідки порушення грошового зобов'язання позичальником встановлюються в ч. 1 ст. 1050 ЦК України, яка передбачає, що, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування (постанова Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 25/1097/18).

Сторонами було погоджено строк кредитування - з 23.05.2018 до 21.06.2018, тобто строком на 30 днів.

Право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Такий правовий висновок узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленою у Постанові від 06.02.2019 по справі № 175/4753/15ц.

При цьому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача проценти за користування грошовими коштами за строк кредитування, який складає 30 днів (з 23.05.2018 до 21.06.2018 включно), що відповідатиме положенням ст.ст. 1048, 1050 ЦК України.

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору сума процентів за користування позикою становить 1,99% за кожен день користування нею, тобто з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування грошовими коштами у розмірі 2388,00 грн. (79,60 грн. процентів за 1 день х 30 днів строку дії кредитного договору).

Враховуючи викладене, із позичальника підлягає стягненню: тіло позики - 4000,00 грн., проценти за користування позикою 2388,00 грн., пеня 958,20 грн., всього 7346,20 грн.

Вирішуючи питання щодо стягнення судового збору, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України, відповідно до яких судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо.

Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Проте, із наданих позивачем письмових доказів не вбачається, що особа, яка надала правничу допомогу є адвокатом, натомість зазначено її статус як фізична особа - підприємець (а.с.43-44,46). Крім того, суд звертає увагу на те, що акт приймання-передачі наданих послуг до договору про надання юридичних послуг датований 01.10.2018, а розрахунок заборгованості, якій міститься у позові та доданих документах, виконаний станом на 22.10.2018, тобто після того, як фізична особа - підприємець мала передати відповідні документи позивачу.

Таким чином, заявлені позивачем витрати за юридичні послуги в сумі 1500 грн. не підлягають стягненню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 232,99 грн. (7346,20 грн. (сума задоволених вимог) / 30938,80 грн. (сума заявлених вимог) х 1762,00 грн.(сума сплаченого судового збору).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 525,526, 536, 625, 626, 629, 634, 1054 ЦК України, ст.ст.12,13, 81, 263-265, 274-279, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» (юридична адреса: 49000, м. Дніпро, вул. Набережна перемоги, 10-к, ) до ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , рнкпп НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» суму кредитної заборгованості в розмірі 7346,20 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 232,99 грн., а всього 7579,19 грн. (сім тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять грн. 19 коп.).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. С. Сіренко