РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2020 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого - судді Слюсарчук Н.Ф.

з участю секретаря с/з Давиденко Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в серпні 2019 року звернулася до суду з вищезгаданим позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування частиною будинку АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що з 2005 року останній не проживає в ній без поважних причин, відповідач взагалі не цікавляться спірним житлом, будь-яких обов`язків по утриманню житла не несе.

На підставі ухвали Богунського районного суду міста Житомира від 02 вересня 2019 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судове засідання позивач не з`явилася, від представника позивача на адресу суду надійшла заява, в якій просив справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суд про причини неявки не повідомив, процесуальним правом подати відзив на позовну заяву не скористалися.

На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником АДРЕСА_1 /100 будинку АДРЕСА_1 згідно договору купівлв-продажу від 28.03.1997 року та технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, (а.с. 6, 8-9).

Відповідач ОСОБА_2 являється колишніми членом сім`ї позивача, будучи прописаним в квартирі, фактично не проживає в ній з 2005 року, тобто понад один рік, тому втратив право користування цією квартирою. Останній не несе будь-яких обов`язків, що передбачені ст. 156 ЖК України, не утримує житло, не сплачує комунальні послуги.

Згідно довідки про склад сім`ї за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані 2 особи: ОСОБА_1 ,ОСОБА_2 (а.с. 10).

В силу ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Вимогами ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вказано, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, а зняття з місця реєстрації місця проживання особи належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб.

Факт не проживання відповідача в спірній квартирі стверджується актом ПП «ЖЕП №1 м. Житомир» від 30.07.2019 року (а.с.11), що приймається як достовірний доказ.

Перешкод в користуванні житлом відповідачу не чинилося.

Передбачених законом випадків збереження за ними права користування будинком не встановлено.

Вищенаведене є підставою для визнання відповідачів, у відповідності до вимог ст. 405 ЦК України, такими, що втратив право користування спірним житлом, у зв`язку з відсутністю без поважних причин понад один рік.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги про зняття відповідача з реєстрації з огляду на таке.

Відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, відповідно до зазначеної норми зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статей 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; статті 405 ЦК України). Підстав відступити від таких висновків судом не встановлено.

При визнанні судом осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, юридичним наслідком є зняття таких осіб з реєстраційного обліку за адресою зазначеного житла.

Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає до часткового задоволення.

На підставі викладеного, ст. ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 81, 89, 206, 247, 259, 263-265, 268, 280, 354 ЦПК України, суд, -

Ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким що втратив право користування частиною будинку АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ).

Суддя: Н.Ф.Слюсарчук