Номер провадження: 22-ц/813/8114/20
Номер справи місцевого суду: 520/5468/15-ц
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів колегії: Громіка Р.Д.,

Дрішлюка А.І.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

переглянувши у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 21 липня 2020 року за поданням приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича про вирішення питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку,-

В С Т А Н О В И В:

02 липня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. звернувся до суду із поданням, в якому просить вирішити питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника - ОСОБА_1 , яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме: земельну ділянку, площею 19,80 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адреса: АДРЕСА_1 кадастровий номер: :01:002:0075.

В обґрунтування наданого подання приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. посилається на те, що у нього на примусовому виконанні перебуває зведене виконавче провадження №62117882, до складу якого входять: виконавчий лист №520/5468/15-ц, виданий Київським районним судом м. Одеси, суддя Чванкін С.А. 21.02.2018р., про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Марфін Банк» судового збору в сумі по 3 941,32 грн. з кожного та виконавчий лист №520/5468/15-ц, виданий Київським районним судом м. Одеси, суддя Чванкін С.А. 21.02.2018р., про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно, на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором №366/Р від 09.03.2006р. в сумі 127 564,70 доларів США та 241 626,20 гривень.

Приватний виконавець зазначає, що для погашення заборгованості за вищезазначеними виконавчими документами звернуто стягнення на земельну ділянку площею 19,80 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адреса: АДРЕСА_1 кадастровий номер: :01:002:0075, що належить на праві власності ОСОБА_1 , на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №290261 від 08 квітня 2005 року, виданого Білгород Дністровським районним відділом земельних ресурсів, на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси справа №2-1896/2005 від 21 лютого 2005 року.

Разом з цим, як вказує приватний виконавець, право власності на вищевказані земельні ділянки в установленому законом порядку за боржником не зареєстровано, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що унеможливлює звернення стягнення на нерухоме майно боржника для погашення заборгованості перед стягувачем.

Справу розглянуто за відсутності боржників.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21 липня 2020 року вимоги подання задоволено в повному обсязі.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні вимог подання в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Розгляд справи призначено на 15 грудня 2020 року, однак відповідно до розпорядження голови Одеського апеляційного суду про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року №12, у зв`язку з ускладненням епідеміологічної ситуації в м. Одесі та із підтвердженням у працівників Одеського апеляційного суду діагнозу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед співробітників та відвідувачів Одеського апеляційного суду та забезпечення безпечних умов праці працівникам суду тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки: помаранчевий або червоний, зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинити їх допуск до залів судових засідань.

Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Окрім того, згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Сторони про розгляд справи сповіщались належним чином та завчасно, про що свідчать поштові повідомлення про отримання ними судових повісток. Скаржник ОСОБА_1 був сповіщений належним чином через свого адвоката Корнілову Л.І., що також підтверджується поштовим повідомленням про отримання нею судової повістки.

Клопотань про відкладення розгляду справи від сторін не надходило.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 16 грудня 2020 року.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах вимог заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Зазначене конституційне положення відображено і у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Так судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа №520/5468/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 червня 2016 року позовну заяву ПАТ «Марфін Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно, на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за Кредитним договором №366/Р від 09.03.2006р. в сумі 127 564,70 доларів США та 241 626,20 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно, на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за Кредитним договором №366/Р від 09.03.2006р. в сумі 127 564,70 доларів США та 241 626,20 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 користь ПАТ «Марфін Банк» судовий збір в сумі по 3 941,32 грн. з кожного.

В подальшому, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2017 року, з урахуванням внесених до неї виправлень ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31 січня 2018 року, залучено до участі у справі правонаступника позивача ПАТ «Марфін Банк» - ТОВ «ШОР ХАУС».

21 лютого 2018 року Київським районним судом м. Одеси були видані виконавчі листи №520/5468/15-ц щодо його примусового виконання.

Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. 18 травня 2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62117796.

Боржником рішення суду в добровільному порядку не виконано, у зв`язку з чим виконавцем проведено дії щодо розшуку майна, належного боржнику шляхом направлення запитів до реєструючих установ.

Так, в ході проведення виконавчих дій приватним виконавцем було зроблено запит до Міськрайонного управління у Білгород-Дністровському районі та м. Білгород Дністровськ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, на який 16 червня 2020 року отримана відповідь про те, що згідно наявних в міськрайонному управлінні Книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди та других примірників державних актів, станом на 31 грудня 2012 року, на ім`я ОСОБА_1 08 квітня 2005 року за №01.05,515.00076 зареєстрований державний Акт серії ЯА №290261 на право власності на земельну ділянку площею 19,80 га, розташовану на території Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області масив 66+67. ділянки 3,4,5 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Кадастровий номер :01:002:0075.

Згідно із ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до п. 1.ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягає: право власності.

Згідно із п.п. 1-6 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі визначених документів.

Разом з тим, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за боржником зазначеної земельної ділянки не зареєстровано.

Відповідно до частини 1 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Згідно із частиною 5 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Відповідно до частини 4 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

За змістом статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, гласності та відкритості виконавчого провадження, розумності строків виконавчого провадження, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо реєстрації його права власності на спірну земельну ділянку у встановленому законом порядку не приймаються судовою колегією до уваги.

Земельна ділянка - як об`єкт цивільних прав має бути індивідуально-визначеним нерухомим майном, оскільки являє собою таку частину земної поверхні, яка має встановлені та посвідчені у рамках публічної процедури землеустрою замкнені межі, а отже установлене місце розташування та площу, є об`єктом права власності та характеризується наявністю цільового призначення, що може бути зміненим у встановленому законодавством порядку.

За приписами частини 9 статті 79-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Однак, даних щодо зареєстрованого права власності спірної земельної ділянки за ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Проаналізувавши наведені норми та дослідивши докази суд першої інстанції вірно вважав, що приватним виконавцем доведено обставини, які підтверджують правомірність звернення приватного виконавця з таким поданням про звернення стягнення на земельну ділянку, оскільки право власності на це нерухоме майно не зареєстроване за боржником ОСОБА_1 , який є власником вказаної земельної ділянки.

Відтак доводи апелянта правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Таким чином, враховуючи вище наведене, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задовооення, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 21 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 16 грудня 2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

А.І.Дрішлюк

Р.Д.Громік