ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 641/9433/19

провадження № 61-8845св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу адвоката Миронова Олега Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 січня 2020 року в складі судді Коложної І. М. та на постанову Харківського апеляційного суду від 29 квітня 2020 року в складі колегії суддів Овсяннікової А. І., Коваленко І. П., Тичкової О. Ю.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою на дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області та просив:

- скасувати постанови державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова ГТУЮ в Харківській області про відкриття виконавчого провадження від 04 жовтня 2016 року, про арешт майна боржника від 23 вересня 2019 року, про арешт грошових коштів боржника від 23 вересня 2019 року,

- зобов`язати уповноважену особу відділу закрити виконавче провадження

№ 52592503 та внести відповідні записи до державних реєстрів обтяжень рухомого майна та речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

В обґрунтування своїх вимог скаржник зазначав, що 05 листопада 2019 року його представник ознайомився з матеріалами виконавчого провадження

№ 52592503 і ОСОБА_1 стало відомо, що вказане виконавче провадження відкрито 04 жовтня 2016 року на підставі виконавчого листа Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2011 року.

Скаржник зазначав, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання становить 1 рік і закінчився в листопаді 2012 року, а тому виконавче провадження відкрите в 2016 році безпідставно.

У межах відкритого виконавчого провадження державним виконавцем

23 вересня 2019 року в зв`язку з невиконанням у добровільному порядку рішення суду прийнято постанову про арешт майна боржника, а також постанову про арешт грошових коштів боржника.

ОСОБА_1 вказував, що йому не надсилалися в установленому законом порядку постанова державного виконавця про відкриття провадження та про арешт майна й коштів боржника.

Короткий зміст рішення суду першої інстанцїі

Ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 20 січня 2020 року в задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що державний виконавець діяв із дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки неотримання оскаржуваних постанов з незалежних від державного виконавця причин не може бути підставою для визнання його дій неправомірними та скасування прийнятих ним рішень.

Короткий зміст рішення суду апеляційної існтанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 29 квітня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 20 січня 2020 року - без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

09 червня 2020 року адвокат Миронов О. А. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 січня 2020 року та на постанову Харківського апеляційного суду від 29 квітня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 13 червня 2020 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 23 листопада 2020 року справа призначена до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі представник скаржника, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Адвокат указує, що державний виконавець порушив порядок надсилання постанови про відкриття виконавчого провадження, що позбавило боржника законної можливості добровільно виконати рішення суду, а накладення арешту на майно та грошові кошти позбавило його права отримувати заробітну плату та вільно розпоряджатися своєю власністю.

Відзив на касаційну скаргу

Відзив на дану касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходив.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України участини справи, а також особи, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку, зокрема, ухвали суду першої інстанції щодо розгляду скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, після перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитом в розмірі 161 515,07 грн та

1 735 грн судових витрат, а всього - 163 250,07 грн.

28 листопада 2011 року видано виконавчий лист.

05 травня 2012 року до виконавчої служби надійшов виконавчий лист від 28 листопада 2011 року № 2-12-66, боржником за яким є ОСОБА_2 , на підставі якого постановою державного виконавця від 08 травня 2012 року відкрито виконавче провадження.

18 липня 2016 року виконавчий лист повернуто стягувачеві згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна). Строк повторного пред`явлення визначено

до 18 липня 2017 року.

У відмітках виконавчого листа від 28 листопада 2011 року, боржником за яким є ОСОБА_1 , державним виконавцем зазначено, що 11 липня 2016 року цей лист повернуто стягувачеві згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна).

30 вересня 2016 року АТ «Фінанси та кредит» повторно направило до ВДВС виконавчий лист від 08 листопада 2011 року до виконання, та постановою державного виконавця від 04 жовтня 2016 року відкрито виконавче провадження, тобто в межах річного строку після переривання строку пред`явлення виконавчого документа його поверненням, що відповідає вимогам статті 23 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини четвертої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» в указаній редакції державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення зі стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Згідно із частиною першою статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Згідно статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У частині четвертій статті 265 ЦПК України передбачено, що у мотивувальній частині рішення зазначаються: 1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; 4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі

№ 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61- 10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Сам по собі супровідний лист до постанови про відкриття виконавчого провадження з зазначенням адреси боржника не є належним доказом на підтвердження факту надсилання такої постанови ОСОБА_1 та дотримання державним виконавцем вимог частини першої статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент прийняття постанови та частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції.

Апеляційний суд не перевірив, чи наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази на підтвердження надсилання боржнику копії постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 04 жовтня 2016 року; не з`ясував чи порушуються оскаржуваними постановами державного виконавця права ОСОБА_1 як боржника; коли ОСОБА_1 дізнався або повинен був дізнатися про оскаржувані постанови державного виконавця; чи пропущено строк звернення зі скаргою. А тому апеляційний суд зробив передчасний висновок про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, в зв`язку з чим наявні правові підстави для скасування постанови апеляційного суду та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу адвоката Миронова Олега Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного суду від 29 квітня 2020 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук