Провадження № 2/761/213/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Вольда М.А.

позивача, відповідача та їх представників: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в приміщенні суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 ; треті особи: Перша київська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зубкова Ольга Леонідівна, ОСОБА_6 про визнання недійсними заповіту та заяви про скасування заповіту, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 (далі - відповідач), треті особи: Перша київська державна нотаріальна контора (далі - третя особа 1), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зубкова Ольга Леонідівна (далі - третя особа 2), у якому просив суд визнати недійсними заповіт, складений 03.01.2002 ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_4 та заяву ОСОБА_7 , складену 22.11.2013 року.

У подальшому, протокольною ухвалою суду від 19.01.2018 року судом було залучено до участі в справі в якості третьої особи ОСОБА_6 (далі - третя особа 3).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком позивача та чоловіком відповідача.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер.

Протягом життя ОСОБА_7 набув у приватну власність квартиру і земельну ділянку, які входять до спадкового майна, а саме: однокімнатну АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,0776 га, що знаходиться у АДРЕСА_2.

За весь період життя ОСОБА_7 тричі складав заповіт.

Так, 11.03.2000 року складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Кізім С.О., згідно якого ОСОБА_7 заповідав позивачу належну на праві приватної власності земельну ділянку, що знаходиться на території АДРЕСА_2.

03.01.2002 складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори, відповідного до якого ОСОБА_7 заповідав відповідачу все своє майно.

06.06.2013 складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шадко О.І., згідно якого ОСОБА_7 заповідав позивачу належну на праві власності земельну ділянку під номером АДРЕСА_2 , яка має кадастровий номер: :01:007:1673 та всі будівлі і споруди, розташовані на вищезазначеній земельній ділянці.

13.02.2017 року позивач подав третій особі 2 заяву про прийняття спадщини. При оформленні даної заяви стало відомо, що заповіти ОСОБА_8 , складені на користь його сина відмінені заявою батька від 22.11.2013 року.

ОСОБА_1 зазначає, що з середини 2001 року його батько хворів і не був здатний повністю розуміти значення своїх дій. Крім цього, відповідач в цей період часу постійно спонукала останнього до складення заповіту на її користь.

Таким чином, ОСОБА_7 , складаючи 03.01.2002 заповіт на користь відповідача, хоч і був дієздатним, однак у зв`язку з хворобою, а також спонуканнями відповідача, перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними.

У позивача з батьком були дружні відносини, вони не конфліктували, але ставлення ОСОБА_7 до позивача змінювалось під впливом ОСОБА_9 - до 2012 року працівник Управління соціального захисту населення Шевченківського району м. Києва.

ОСОБА_9 впливала як на відносини позивача з батьком, на відносини ОСОБА_7 з відповідачем, так як має корисний інтерес до спадкового майна батька позивача і відповідача.

Позивач вважає, що відповідач разом з ОСОБА_9 шахрайськими діями або застосовуючи психічне насильство, примусили його батька скласти заяву від 22.11.2013 про скасування заповітів на користь позивача.

Крім того, третьою особою 2 не була перевірена цивільна дієздатність ОСОБА_7 під час посвідчення заяви про скасування заповітів.

Ні позивач, ні його брат (третя особа 3) не отримали від нотаріуса офіційного повідомлення, передбаченого ст. 63 Закону України «Про нотаріат», про те коли і де була відкрита спадкова справа.

Дивним також є і те, що оспорювана заява була написана в нотаріальній конторі, розташованій територіально далеко та в незручному місці щодо місця проживання ОСОБА_7 , особливо з огляду на те, що останній був хворий та не мав можливості вільно пересуватися по місту.

Сукупність вказаних обставин змушує позивача звернутись до суду з даним позовом.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав, що при укладенні заповіту спадкодавець усвідомлював свої дії та керував ними, жодними хворобами, які б впливали на його психічний стан не хворів, на обліку у психіатра та нарколога не перебував, вчинив правочин на користь своєї дружини, його розуміння значення правочину та його наслідків нотаріусом перевірялося, тому жодних підстав вважати, що правочин було вчинено у стані, коли особа не розуміє значення своїх дій або не могла керувати ними є необґрунтованим. Крім того, нотаріусом при посвідченні заяви про скасування заповітів було дотримано всіх вимог закону. Також представник відповідача зазначив, що спадкодавець склав заповіт одночасно зі складанням заповіту відповідачем на користь свого чоловіка як прояв близькості та довіри. Таким чином, просив відмовити у задоволенні даного позову.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що стороною відповідача не надано доказів, які б підтвердили незаконність або необгрнутованість позовних вимог, а заперечення відповідача є безпідставними.

У судовому засіданні позивач просив відкласти розгляд справи для надання можливості пошуку нового адвоката.

Відповідач у судовому засіданні заперечували проти позову та просив суд відмовити у його задоволенні.

Треті особи 1 та 2 в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, в матеріалах справи містяться їх заяви про розгляд справи без їх участі.

Третя особа 3 у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Як передбачено ч. 1 та ч. 3 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», вказано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

Враховуючи, що позивач не був позбавлений можливості скористатись правовою допомогою до судового засідання, яке було призначено на 17.01.2020 року, оскільки повістку про виклик до суду на вказане засідання отримала сторона позивача 24.12.2019 року, та беручи до уваги ту обставину, що справа перебуває у провадженні суду з травня 2017 року, а інтереси позивача у цій справі представляли два адвокати, які приймали участь у судовому розгляді по суті раніше, надавали вступне слово, суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності осіб, які не з`явивсь, та залишити клопотання позивача про оголошення перерви без задоволення.

Ухвалою суду від 26.05.2015 року відкрито провадження у цій справі та призначено судове засідання, а також витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, Зубкової О.Л. спадкову справу заведену після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою суду від 26.05.2017 року у задоволенні заяви представника в інтересах позивача ОСОБА_1 від 25.05.2017 року про забезпечення позову у даній цивільній справі відмовлено.

09.08.2017 року до суду від приватного нотаріуса Зубкової О.Л. надійшли витребувані документи.

Ухвалами суду від 05.10.2017 року витребувано медичну документацію ОСОБА_7 , заборонено приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Зубковій О.Л. видавати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_4 на підставі заповіту, складаного 03.01.2002 року ОСОБА_7 , відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 про усунення від спадкування за законом.

Протокольною ухвалою суду від 05.10.2017 року ухвалено викликати і допитати в якості свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14

06.11.2017 року та 08.11.2017 року надійшли витребувані судом документи, а саме, медична документація ОСОБА_7 .

Як відомо, 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Протокольною ухвалою суду 19.01.2018 року ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Крім того, судом було залучено до участі в справі в якості третьої особи ОСОБА_6 .

Протокольною ухвалою суду від 07.06.2018 року до матеріалів справи долучено відзив та відповідь на відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 07.06.2018 року витребувано у приватного нотаріуса Зубкової О.Л. копії наступних документів: заяви ОСОБА_7 , складену ним 22.11.2013 року, реєстраційний номер 55357035, зареєстровану в реєстрі нотаріальних дій за №1462 та витяг з реєстру нотаріальних дій приватного нотаріуса КМНО Зубкової О.Л., де відображено запис за №1462 про складення 22.11.2013 року ОСОБА_7 заяви про скасування заповіту.

04.09.2018 року до суду від приватного нотаріуса Зубкової О.Л. надійшли витребувані документи.

Протокольною ухвалою суду від 05.10.2018 року ухвалено викликати і допитати в якості свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Протокольною ухвалою суду від 26.11.2018 року до матеріалів справи долучено документи, надані представником позивача, а також відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів.

Ухвалою суду від 26.11.2018 року призначено по цивільній справі №761/17767/17 посмертну судово-психіатричну експертизу.

03.04.2019 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшов Висновок судово-психіатричного експерта №127 від 04.03.2019 року разом із матеріалами даної цивільної справи, а ухвалою суду від 04.04.2019 року відновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Протокольною ухвалою суду від 11.06.2019 року ухвалено викликати і допитати в якості свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 . Крім того, закрито підготовче засідання та призначено праву до судового розгляду.

Протокольною ухвалою суду від 21.08.2019 року прийнято відмову представника відповідача від допиту в якості свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Протокольною ухвалою суду від 30.08.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання про допит в якості свідка приватного нотаріуса Зубкової О.Л.

Ухвалою суду від 30.08.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання про призначення додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи.

Ухвалою судді від питання про відвід судді Шевченківського районного суду м.Києва Осаулова А.А. від розгляду цивільної справи за №761/17767/17 за заявою представника позивача ОСОБА_3 від 30.08.2019 року передано до відділу організаційного забезпечення розгляду цивільних та адміністративних справ суду для визначення іншого судді в порядку проведення автоматизованого розподілу вказаної заяви в системі документообігу суду.

Матеріали заяви про відвід, передано в порядку ч.1 ст.33 ЦПК України відповідно до протоколу автоматизованого розподілу від 02 вересня 2019 року для розгляду судді Фроловій І.В.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Фролової І.В. від 02.09.2019 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_3 про відвід головуючого судді Осаулова А. А. у даній цивільній справі відмовлено.

Протокольною ухвалою суду від 18.10.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання про допит в якості свідка приватного нотаріуса Зубкової О.Л.

Ухвалою суду від 18.10.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання про призначення додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи.

Ухвалою суду від 22.10.2019 року питання про відвід судді Шевченківського районного суду м.Києва Осаулова А.А. від розгляду цивільної справи за №761/17767/17 за заявою позивача ОСОБА_1 від 18.10.2019 року передано до відділу організаційного забезпечення розгляду цивільних та адміністративних справ суду для визначення іншого судді в порядку проведення автоматизованого розподілу вказаної заяви в системі документообігу суду.

Матеріали заяви про відвід, передано в порядку ч.1 ст.33 ЦПК України відповідно до протоколу автоматизованого розподілу від 24.10.2019 для розгляду судді Піхур О.В.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Піхур О.В. від 24.10.2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Осаулова А.А. у даній справі відмовлено.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що ОСОБА_4 являється дружиною померлого спадкодавця ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 59), а ОСОБА_1 та ОСОБА_6 - його синами (т. 1 а.с. 86, 91).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер (т. 1 а.с. 57).

Протягом життя ОСОБА_7 набув у приватну власність однокімнатну АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 69), земельну ділянку, площею 0,0776 га, та садовий будинок, що знаходяться у АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 20-21).

На протязі свого життя ОСОБА_7 тричі складав заповіт.

Так, 11.03.2000 року складено заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Кізім С.О. та зареєстровано в реєстрі за №820, згідно якого ОСОБА_7 заповідав позивачу ОСОБА_1 належну йому на праві приватної власності земельну ділянку, що знаходиться на території АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 12).

03.01.2002 складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Громою Л.В. та зареєстровано в реєстрі за №9-9, відповідного до якого ОСОБА_7 заповідав ОСОБА_4 все своє майно, де б воно не було, та з чого воно б не складалось, і взагалі все те, що його буде належати на день смерті і на що за законом матиме право (т. 1 а.с. 65).

06.06.2013 складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шадко О.І., згідно якого ОСОБА_7 заповідав позивачу ОСОБА_1 належну йому на праві власності земельну ділянку під номером АДРЕСА_2 , яка має кадастровий номер: :01:007:1673 та всі будівлі і споруди, розташовані на вищезазначеній земельній ділянці (т. 1 а.с. 97).

22.11.2013 року ОСОБА_7 подав приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Зубковій О.Л. заяву, якою просив скасувати заповіт, посвідчений 11.03.2000 року приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Кізім С.О. за реєстровим №820, а також заповіт, який посвідчений 06.06.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шадко О.І. за реєстровим №692, які були складені на користь позивача (т. 2 а.с. 43).

11 січня 2017 року із заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка звернулась ОСОБА_4 , про що подала заяву приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Зубковій О.Л. (т. 1 а.с. 55).

13 лютого 2017 року із заявою про прийняття спадщини після померлого батька звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , про що надіслали заяви приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Зубковій О.Л. (т. 1 а.с. 72-77).

Як на підставу для визнання заповіту від 03.01.2002 року недійсним, що єдиний залишився не скасований на користь відповідача, позивач вказував, що з середини 2001 року його батько хворів і не був здатний повністю розуміти значення своїх дій. Крім цього, відповідач в цей період часу постійно спонукала останнього до складення заповіту на її користь шляхом вчинення фізичного та психічного тиску, а також у зв`язку з вчинення обману (шахрайських дій) з боку відповідача. Таким чином, ОСОБА_7 , складаючи 03.01.2002 заповіт на користь відповідача, хоч і був дієздатним, однак у зв`язку з хворобою, а також спонуканнями відповідача, перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними, тобто заповіту від 03.01.2002 року з підстав за ст. 55 ЦК УРСР, а заяви про скасування заповітів від 22.11.2013 року - з підстав ст.ст. 203, 225, 230, 231 ЦК України.

Оспорюваний позивачем заповіт ОСОБА_7 від 03.01.2002 року був посвідчений до введення в дію Цивільного кодексу в редакції 2004 року, тому, на спірні правовідносини поширювались положення ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Ч. 1 ст. 55 ЦК УРСР (в редакції, в редакції, яка діяла на момент посвідчення заповіту) передбачала, що угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною за позовом цього громадянина.

Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР, громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Стаття 541 ЦК УРСР передбачає, що заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

Пункт 82 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 07 липня 1994 року, в редакції, яка діяла на момент посвідчення заповіту, передбачає, що нотаріус посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 541, 543 Цивільного кодексу і особисто подані ними нотаріусу. Посвідчення заповітів через представників, а також заповіту від імені кількох осіб не допускається.

Заповіт повинен бути укладений у письмовій формі та підписаний особисто заповідачем (стаття 541 Цивільного кодексу). У заповіті зазначаються: дата і місце народження заповідача; місце і час укладення заповіту.

Відповідно до п.83 вищевказаної інструкції, при посвідченні заповіту від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається.

Пункт 85 Інструкції передбачає, що заповіт повинен бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало неясностей чи суперечок після відкриття спадщини.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до положень ст. 76 ЦПК України, доказами у справі можуть бути зокрема висновки експертів.

Як вбачається із Висновку судово-психіатричного експерта №127 від 04.03.2019 року, ОСОБА_7 на 03.01.2002р . та 22.11.2013р. виявляв психічний розлад у вигляді органічного ураження головного мозку судинно-дисметаболічного ґенезу з церебрастенічним синдромом (Б 06.8) і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. ОСОБА_7 , як на 03.01.2002 р. так і на 22.11.2013 р. усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними (т. 2 а.с. 133-138).

При цьому, твердження сторони позивача про необ`єктивне та поверхневе проведення експертного дослідження суд вважає безпідставними, з огляду на те, що під час проведення посмертної судово-психіатричної експертизи експертами використовували всі наявні матеріали справи та медичні документи, надані їм у розпорядження. Тому, підстав для неприйняття висновку до уваги суд не вбачає.

Згідно зі ст. 544 ЦК УРСР, заповідач вправі в будь-який час змінити або скасувати зроблений ним заповіт, склавши новий заповіт. Заповіт, складений пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або в частині, в якій він йому суперечить. Заповідач може скасувати або змінити заповіт, подавши про це заяву нотаріусу, завідуючому державним нотаріальним архівом, а в населених пунктах, де немає нотаріусів, - посадовій особі виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів, яка вчиняє нотаріальні дії.

За умовами ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни.

Крім того, судом було встановлено, що за час свого життя ОСОБА_7 не скористався своїм правом, визначеним ч. 1 ст. 544 ЦК УРСР, та не звертався до нотаріуса із заявою про зміну чи скасування оспорюваного заповіту від 03.01.2002 року.

Натомість, ОСОБА_7 за час життя скористався своїм правом, визначеним ст. 1254 ЦК України, та подав нотаріусу заяву від 22.11.2013 року про скасування заповітів від 11.03.2000 року та 06.06.2013 року.

Позивач вважає, що відповідач разом з працівником соціальної служби ОСОБА_9 шахрайськими діями або застосовуючи психічне насильство, примусили його батька скласти заяву від 22.11.2013 року, а нотаріусом не перевірена цивільна дієздатність ОСОБА_7 , а також він був у стані неосудності.

Як передбачено ст. 76 ЦПК України, доказами у справі можуть бути зокрема показання свідків.

Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 вказав, що у ОСОБА_4 та ОСОБА_7 були добрі стосунки, притаманні звичайним чоловіку та дружині. Зі слів померлого свідкові відомо, що ОСОБА_7 за час життя звертався за допомогою до свого старшого сина - позивача, на що останній сказав, що буде надавати допомогу лише після того, як батько складе заповіт про передачу дачі після смерті у його власність. 22.11.2013 року свідок особисто привіз ОСОБА_7 до нотаріуса і чекав його у автомобілі. Стан спадкодавця у той день був спокійним, про будь-який тиск на нього з боку інших осіб свідкові не відомо.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що вона, як соціальний працівник допомагала ОСОБА_4 та ОСОБА_7 Сумнівів у психічному стані померлого у неї не було. Свідок знала, що у ОСОБА_7 є син ОСОБА_22 , про меншого сина ОСОБА_23 дізналась випадково. Обставини укладення та скасування заповітів свідкові не відомо. ОСОБА_10 також вказала, що позивач здійснював тиск на свого батька, щоб останній склав заповіт про передачу дачного будинку після смерті у його власність.

Допитана свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні вказала, що у відповідача зі своїм чоловіком за час життя останнього були добрі відносини. У поведінці ОСОБА_7 свідок не бачила будь-яких психічних розладів. Про стосунки позивача з батьком, а також будь-які конфлікти з відповідачем їй не відомо.

Допитана свідок ОСОБА_15 надала пояснення, що відповідач спонукала померлого скласти заповіт на користь неї, на що склала аналогічний заповіт на користь свого чоловіка. На її думку, ОСОБА_7 думав, що все майно дістанеться йому. Позивач завжди допомагав своєму батьку, у них були добрі стосунки. Натомість, зі своєю дружиною у померлого були погані стосунки, коли з`явилася соціальний працівник ОСОБА_10 , яка і зараз розраховує на спадок. Під час складання заповіту на користь сина позивач не здійснював на батька будь-якого тиску. Також свідок зазначила, що померлий мав психічні розлади.

Свідок ОСОБА_20 вказав, що позивач допомагав своєму батьку за час його життя. У 2013 році померлий був у такому стані, коли об`єктивно не міг приймати будь-які рішення.

Допитаний свідок ОСОБА_16 , який є внуком померлого, пояснив, що у останнього та його батька були добрі відносини. Мав місце випадок, коли дідусь був вдягнений не по погоді.

Свідок ОСОБА_24 у судовому засідання також вказала, що у позивача з батьком були гарні відносини. Померлий завжди казав, що хоче залишити дачу своєму сину. Зі своєю дружиною ОСОБА_7 жив погано, вони часто сварилися. Фізично останній був хворий, будь-який психічних хвороб у померлого свідок не помічала.

Допитана свідок ОСОБА_4 надала суду пояснення, що її чоловік вирішив скласти заповіт на її користь після того, вона склала аналогічний заповіт на нього. Вказане рішення померлого викликано там, що його сини відмовилися від нього та не допомагали йому. У померлого не було психічних захворювань, алкогольні напої він не вживав, випадків, коли він був вдягнений не по погоді чи коли він не міг знайти дороги додому не було. Позивач здійснював тиск на свого батька, хотів, щоб дача після смерті батька залишилась йому. Крім того, позивач не допомагав їм. Рішення анулювати заповіт було виключно її чоловіка, тиск на нього при цьому не здійснювався. Про цей намір було відомо відповідачу, яка і знайшла нотаріуса.

ОСОБА_25 , який також був допитаний у судовому засіданні якості свідка, зазначив, що у позивача з батьком були нормальні відносини, про будь-який тиск з боку ОСОБА_1 свідку не відомо.

Допитаний свідок ОСОБА_17 пояснив, що померлий хотів залишити дачу старшому сину - позивачу, а квартиру - молодшому сину, третій особі 3. Свідку відомо, що померлий часто уходив з дому і міг заблукати. Про дані обставини свідку відомо зі слів синів померлого.

Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені (ст. 225 ЦК України).

За умовами ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

У відповідності до ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов`язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Згідно роз`яснень, які містяться у п.п. 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за №7 заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила. Заповіт, складений особою до визнання її недієздатною, не може бути змінено чи скасовано її опікуном. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу

При цьому, у своєму листі №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що системний аналіз норм ЦК свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225, ст. 231 ЦК, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підстави припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (ст. 145 ЦПК). Суд не має права давати оцінку медичним документам, які потребують спеціальних знань. Ухвалюючи рішення про визнання недійсним заповіту з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК, суди повинні враховувати, що для визнання такого правочину недійсним предметом доказування є та обставина, що особа-заповідач у момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними (ухвала колегії суддів ВССУ від 2 листопада 2011 року в справі № 36-29047св11). Висновок судово-психіатричної експертизи у такій категорії справ є лише одним із доказів, якому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами.

Таким чином, враховуючи те, що під час складання та посвідчення оспорюваного заповіту заповідач міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому обставини, на які послався позивач не знайшли свого підтвердження в ході її розгляду, підстав для визнання його недійсним немає.

Тому, розпорядження на випадок смерті ОСОБА_7 відповідало його внутрішній волі з приводу бажання того, щоб належне йому майно перейшло у власність дружини ОСОБА_4 .

При цьому, твердження про те, що померлий бажав залишити належні йому дачу своєму старшому сину, а квартиру - молодшому, не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, адже відповідного заповіту ОСОБА_7 складено не було.

Також суд критично ставиться до показань в судовому засіданні свідків з боку позивача про наявність психічних захворювань у спадкодавця, оскільки свідки не є спеціалістами в області психіатрії, вказані показання є суперечливими і не узгоджуються з іншими доказами у справі, а також надані в інтересах позивача, з яким вказані свідки перебувають у дружніх відносинах.

Також судом було встановлено, що дійсно, спадкодавець склав заповіт одночасно зі складанням аналогічного заповіту відповідачем на користь свого чоловіка (т. 1 а.с. 250).

Крім того, оскільки станом на 22.11.2013 р. ОСОБА_7 усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, підстав вважати, що відповідач разом з працівником соціальної служби ОСОБА_9 шахрайськими діями або застосовуючи психічне насильство, примусили його скласти заяву від 22.11.2013 року відсутні.

Також, доказів тиску на спадкодавця з боку відповідача, його обману чи складання заяви від 22.11.2013 року в стані недієздатності позивачем суду надано не було. Зокрема, з показань свідків цього не вбачається, а висновок судово-психіатричного експерта №127 від 04.03.2019 року вказує на усвідомлення померлим як на ІНФОРМАЦІЯ_5 , так і на 22.11.2013 р., значення своїх дій та можливість керувати ними.

Припущення позивача, що приватний нотаріус не перевірила цивільну дієздатність ОСОБА_7 є безпідставними, адже у оспорюваній заяві вказано протилежне.

Так, як вбачається із заяви від 22.11.2013 року, особу ОСОБА_7 , яка підписала документ, встановлено, її дієздатність перевірено.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, адже підстав вважати, що ОСОБА_7 в момент складання заповіту перебував у стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними немає, як і відсутні докази застосування психічного насильства до померлого під час подання заяви від 22.11.2013 року про скасування заповітів. Отже, у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсними заповіту від 03.01.2002 року та заяви про скасування заповітів від 22.11.2013 року слід відмовити у повному обсязі.

Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Керуючись ст.ст. 16, 203, 207, 215, 1217, 1233, 1234, 1237, 1238, 1248 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 17-19, 76-82, 141, 221, 223, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355, п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за №7, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в повному обсязі в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 ; треті особи: Перша київська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зубкова Ольга Леонідівна, ОСОБА_6 про визнання недійсними заповіту від 03.01.2002 року та заяви про скасування заповітів від 22.11.2013 року.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Треті особи: Перша київська державна нотаріальна контора, адреса: м. Київ, пр. Перемоги, 11;

приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зубкова Ольга Леонідівна, адреса: м. Київ, вул. Зодчих, 20;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя: Андрій Анатолійович Осаулов

Повний текст рішення складено 27.01.2020 року