Справа № 352/1998/19
Провадження № 2/352/180/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2020 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої - судді Хоминець М.М.

з участю секретаря Гундич Г.В.

позивачки ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно, -

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на майно.

Заявлений позов обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мама ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її батько ОСОБА_3 . У зв`язку з оформленням спадщини після смерті батька їй стало відомо, що згідно рішення виконкому Тисменицької районної ради народних депутатів № 233 від 19.12.1989 р. за бабою ОСОБА_4 як головою колгоспного двору визнано право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 . 18.01.1990 р. виконкомом Сілецької сільської ради ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на будинковолодіння, тоді ж за бабою зареєстровано право власності. На даний час свідоцтво про право власності втрачено. На момент вступу в дію Закону України «Про власність» 15.04.1991 р. у колгоспному дворі проживали: баба ОСОБА_4 , батько ОСОБА_3 , мама ОСОБА_5 , позивачка ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_3 . Таким чином, усі вони стали співвласниками будинковолодіння у рівних долях по 1/5 частці. Після смерті баби ОСОБА_4 спадщину прийняв батько ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. 529, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, однак не оформив у нотаріальному порядку. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері належну їй 1/5 частину спірного будинковолодіння успадкували позивачка та її батько як спадкоємці першої черги за законом згідно ст. 529, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 батька позивачка прийняла спадщину в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інший спадкоємець за законом першої черги, яким є рідний брат позивачки - відповідач у справі, спадщину після смерті батьків не прийняв. Тому позивачці належить право власності на 4/5 спірного будинковолодіння з підстав належності 1/5 частини на праві спільної сумісної власності та 3/5 частин - у порядку спадкування за законом після померлих батьків. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спірне будинковолодіння, яке було колгоспним двором, нотаріус відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину. Просила визнати за нею право власності на 4/5 частини вказаного будинковолодіння.

Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали і просили його задоволити.

Відповідач не з`явився в судове засідання, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомив суду про причини неявки, не подав відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи.

Заслухавши вступне слово сторони позивача, показання свідків, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Встановлено, що згідно рішення виконкому Тисменицької районної ради народних депутатів № 233 від 19.12.1989 р. за бабою позивачки ОСОБА_4 як головою колгоспного двору визнано право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 . 18.01.1990 р. виконком Сілецької сільської ради видав ОСОБА_4 . свідоцтво про право власності на будинковолодіння, тоді ж за останньою Івано - Франківським ОБТІ зареєстровано право власності. На даний час свідоцтво про право власності втрачено.

Спірне будинковолодіння АДРЕСА_1 , ринкова вартість якого на даний час складає 81986 грн., мало статус колгоспного двору. Станом на 1991 р. у дворі проживали ОСОБА_4 - голова двору, її син ОСОБА_3 , невістка ОСОБА_5 та внуки ОСОБА_6 , ОСОБА_3 . Ці п`ятеро членів двору мали право власності на майно колишнього колгоспного двору, оскільки на день введення в дію Закону України «Про власність» (15 квітня 1991 р.) проживали однією сім`єю в даному колгоспному дворі. Після набрання чинності Законом України «Про власність» вони стали співвласниками будинковолодіння по 1/5 частині.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 спадщину прийняв її син - батько позивачки ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. 529, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері позивачки ОСОБА_5 належну їй 1/5 частину спірного будинковолодіння успадкували позивачка та її батько як спадкоємці першої черги за законом згідно ст. 529, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 батька ОСОБА_3 позивачка прийняла спадщину в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інший спадкоємець за законом першої черги, яким є рідний брат позивачки - відповідач у справі, який у 2002 р. виїхав у Російську Федерацію, спадщину після смерті батьків не прийняв та не заявив про свої спадкові права.

Вказані обставини підтверджуються показаннями у судовому засіданні свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та наявними у матеріалах справи письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавців (а.с.8-10), копією техпаспорту на будинковолодіння (а.с.12-15), довідкою Івано-Франківського ОБТІ щодо реєстрації права власності (а.с.16), звітом про оцінку вартості будинковолодіння (а.с.17-26), копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а.с.37), копіями свідоцтв про народження сторін (а.с.38-39), копією свідоцтва про одруження позивачки (а.с.40), копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу (а.с.41), довідками виконавчого комітету Ямницької сільської ради ОТГ (а.с.42-44).

Таким чином, судом встановлено, що позивачка як колишній член колгоспного двору є власником 1/5 частини спірного будинковолодіння та успадкувала його 3/5 частини після смерті батьків.

При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права.

Майно колгоспного двору відповідно до вимог ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) належало його членам у рівних частках на засадах спільної сумісної власності.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги були, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого (ст.529 ЦК УРСР).

Відповідно до вимог ст.548 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; прийнята спадщина визнавалася належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

До першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України).

Відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, який прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від спадщини.

Як передбачено ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З урахуванням викладеного, з огляду на те, що відсутність правоустановлюючого документу на спірне будинковолодіння та відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позбавляють позивачку можливості оформити належне їй право на спадщину в нотаріальному порядку, - суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та визнання за позивачкою права власності на 4/5 частини спірного будинковолодіння з підстав належності 1/5 частини на праві спільної сумісної власності та 3/5 частин - у порядку спадкування за законом після померлих батьків.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 120, 123, 529, 548, 549 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.), ст. 1216, 1218, 1261, 1268 ЦК України, керуючись ст. 263-265, 282 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 4/5 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 загальною вартістю 81986 грн. з підстав належності 1/5 частини на праві спільної сумісної власності та 3/5 частин - у порядку спадкування за законом після померлих ОСОБА_5 і ОСОБА_3 .

Заочне рішення може бути переглянуте Тисменицьким районним судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 27.01.2020 р.

Суддя М.М.Хоминець