Справа № 426/9808/19
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

24 січня 2020 року , Сватівський районний суд

Луганської області

У складі головуючого судді Половинки В.О.

за участі секретаря судового засідання Концур А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сватове Луганської області в порядку спрощеного провадження цивільну справу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . В належному їй будинку зареєстрований його син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично не проживає за вказаною адресою більше дев`яти років. Він виїхав до міста Санкт -Петербург РФ , де постійно проживає. Речей відповідача у належному їй будинку немає, він не цікавиться його станом, за весь час реєстрації він не сплачував комунальні платежі та не брав участь у ремонті будинку та його утриманні. Позивач неодноразово зверталася до сина з проханням знятися з реєстрації, але він не реагує на її прохання, не приїздить та не бажає вчиняти жодних дій, спрямованих на зняття з реєстрації, останнім часом взагалі припинив спілкування. Хоча відповідач є членом сім`ї, але він не приймає участі в утриманні будинку, не є наймачем і фактично тривалий час у ньому не проживає. Позивач самостійно, за власні кошти утримує будинок у належному стані. У зв`язку з високою вартістю комунальних послуг позивач опинився у дуже скрутному матеріальному становищі, та потребує призначення житлової субсидії. Реєстрація у належному їй будинку особи, яка фактично не проживає, порушує її права, як власника, на розпорядження, володіння та користування належним йому на праві приватної власності майном. Таким чином позивач є власником зазначеного будинку з 15.07.2016 року, але у зв`язку з реєстрацією на її житловій площі особи, яка фактично не проживає за даною адресою не дає їй у повному обсязі користуватися майном, зокрема вона не може укладати комунальні договори виходячи з фактичної кількості зареєстрованих осіб, користуватися пільгами та житловою субсидією на оплату комунальних послуг, що порушує право приватної власності. Враховуючи вищевикладене та існуючі обставини даної справи, вважає, що її права як власника вказаного нерухомого майна є порушеними відповідачем, а тому підлягають захисту.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ст. 274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

28 жовтня 2019 року була винесена ухвала про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 повторно в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом повідомлення на офіційному сайті Сватівського районного суду Луганської області. Про причини неявки відповідач суду не повідомив, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав, зустрічні позови до суду не пред`являв.

Зі згоди позивача суд ухвалює проводити заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного судового провадження за наявними у справі матеріалами.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.07.2016 року є власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.7, 9, 10).

В даному будинку зареєстровані: позивач - ОСОБА_1 , та її син - відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї (а.с.16).

З акту про фактичне місце проживання (не проживання) особи на території Сватівської міської ради за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з серпня 2010 року. (а. с.16 )

Як вбачається з позовної заяви, відповідач в належному позивачу будинку фактично не проживає більше дев`яти років. Позивач неодноразово зверталася до сина з проханням знятися з реєстрації, але він не реагує на її прохання, не приїздить та не бажає вчиняти жодних дій, спрямованих на зняття з реєстрації, останнім часом взагалі припинив спілкування.

Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 визначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Оскільки власник житла має право на реалізацію передбаченого ст. ст. 317, 319 ЦК України права володіння, користування та розпорядження своїм майном він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування своїм майном.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.07.2016 року є власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , суд приходить висновку, що право ОСОБА_1 на володіння, користування та розпорядження спірним житловим приміщенням підлягає захисту в силу ст. 41 Конституції України і ст. 391 ЦК України, шляхом визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, та керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 64, 156 ЖК УРСР, ст.ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, п.9 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень, ст.. ст.. 12, 81, 263-265, 280-282, 354,355 ЦПК України суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зняття з реєстраційного обліку.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768, 40 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Луганського апеляційного суду або через Сватівський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сватівського

районного суду В.О. Половинка