ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2020 року

м. Київ

справа № 363/5250/14

провадження № 61-36241 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 13 травня 2016 року у складі судді Купрієнка С. І. та на постанову апеляційного суду Київської області від 04 квітня 2018 року у складі колегії суддів Ігнатченко Н. В., Фінагєєва В. О., Сушко Л. П., касаційну скаргу Мандика Вадима Анатолійовича, який діє на підставі довіреності в інтересах публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», на постанову апеляційного суду Київської області від 04 квітня 2018 року,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В грудні 2014 року банк звернувся до суду із позовом та з урахуванням уточнень до нього просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість по кредитному договору від 28 липня 2008 року № 0 в розмірі 66 611,7 доларів США, з яких 57 943,99 доларів США заборгованості по кредиту та 8 667,71 доларів США заборгованості по процентах, а також 39 530,65 грн пені за несвоєчасне погашення заборгованості, яка складається з 5 241,33 грн пені за прострочення сплати кредиту та 34 289,32 грн пені за прострочення сплати процентів, 3 654 грн судових витрат по сплаті судового збору.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 28 липня 2008 року АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 60 000 доларів США на строк до 28 липня 2036 року зі сплатою 13,5 % річних.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором банк та ОСОБА_2 28 липня 2008 року уклали договір поруки № 219952.

Відповідачі порушили свої зобов`язання, передбачені умовами кредитного договору щодо щомісячного повернення частини кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого станом на 12 травня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 66 611,7 доларів США.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 13 травня 2016 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 66 611,7 доларів США, з яких 57 943,99 доларів США заборгованості по кредиту та 8 667,71 доларів США заборгованості по процентах, а також 39 530,65 грн пені за несвоєчасне погашення заборгованості, яка складається з 5 241,33 грн пені за прострочення сплати кредиту та 34 289,32 грн пені за прострочення сплати процентів, 3 654 грн судових витрат по сплаті судового збору.

Суд першої інстанції виходив із того, що встановленими обставинами справи підтверджується заборгованість відповідачів перед банком, тому наявні підстави для її стягнення.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Постановою апеляційного суду Київської області від 04 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 13 травня 2016 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором від 28 липня 2008 року № 0 в розмірі 39 530,65 грн та 3 654 грн судових витрат по сплаті судового зборускасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні вказаних позовних вимог відмовлено.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 13 травня 2016 року у частині стягнення з відповідачів на користь банку 57 943,99 доларів США заборгованості за кредитом та 8 667,71 доларів США заборгованості по процентах залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що поза увагою суду першої інстанції залишилося положення закону про те, що пеня обчислюється у національній валюті за кожен місяць прострочення і підлягає обрахуванню у гривні на час прострочення, а не на кінцевий строк нарахування пені, що значно впливає на загальну суму заборгованості у зв`язку зі зміною курсу іноземної валюти.

Апеляційний суд врахував поведінку позивача під час апеляційного розгляду справи, спрямовану на затягування розгляду справи, зокрема ігнорування ним процесуальних обов`язків щодо подання доказів та систематичну неявку в судові засідання за викликом, у зв`язку з чим змінив порядок розподілу судових витрат та відмовив ПАТ «УкрСиббанк» у стягненні з відповідачів 3 654 грн сплаченого за подачу позовної заяви судового збору.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У травні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на оскаржувані судові рішення.

У червні 2018 року Мандик В. А., який діє на підставі довіреності в інтересах ПАТ «УкрСиббанк», подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення апеляційного суду

Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі за касаційною скаргою Мандика В. А., який діє на підставі довіреності в інтересах ПАТ «Укрсиббанк».

Аргументи учасників справи

Доводи відповідача

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувані судові рішення як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості.

В обґрунтування вимог за касаційною скаргою посилається на те, що суд першої інстанції не повідомив його про розгляд справи, повістка йому за основним місцем проживання не вручена, а повернута до суду за закіченням терміну зберігання. Стверджує, що заява про збільшення позовних вимог, подана банком, не була надіслана відповідачам, а банк не сплатив судовий збір за збільшені позовні вимоги.

Зазначає, що відповідно до поданого банком розрахунку він 17 травня 2010 року сплатив 59 102,67 доларів США, тобто погасив заборгованість у повному обсязі.

Стверджує, що за його клопотанням апеляційний суд двічі призначав судово-економічну експертизу, яку не було проведено через ненадання банком експерту матеріалів, про які той клопотав. Вважає, що суд повинен був самостійно витребувати ці матеріали та передати їх експертній установі.

Зазначає, що на його замовлення особа з вищою економічною освітою провела контррозрахунок, відповідно до якого розмір простроченої заборгованості становить 59 838,24 долари США, а не 66 611,7 доларів США.

Доводи представника позивача

У касаційній скарзі Мандик В. А., який діє на підставі довіреності в інтересах ПАТ «Укрсиббанк», просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у стягненні з відповідачів 3 654 грн судових витрат по сплаті судового збору як таке, що прийняте з порушенням норм процесуального права, ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати в рівних частках по 1 827 грн з кожного.

Представник позивача зазначає, що банк не ігнорував обов`язки щодо подання доказів, оскільки надання експерту додаткових матеріалів на його клопотання можливе лише у разі задоволення такого клопотання судом та прийняття відповідної ухвали. Суд не прийняв жодних ухвал за результатами розгляду клопотань експерта.

Стверджує, що участь сторони в судовому засіданні є процесуальним правом, а не обов`язком, в усіх випадках неявки представника позивача до суду надсилалися відповідні клопотання.

Мотивує скаргу тим, що положення пункту 3 частини третьої статті 141 ЦПК України не встановлюють підстав для відмови у стягненні судових витрат.

Судові рішення в частині вирішення позову про стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором у касаційному порядку не оскаржуються, а тому Верховним Судом не переглядаються.

Заперечення/відзив на касаційну скаргу

04 вересня 2019 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу представника ПАТ «Укрсиббанк», у якому відповідач просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а рішення апеляційного суду в частині відмови у стягненні судового збору залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 08 липня 2008 року АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 60 000 доларів США, що еквівалентно 290 568 грн за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі не пізніше 28 липня 2036 року та сплатити 13,5 % річних за користування кредитними коштами.

Пунктом 1.2.2 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановленні графіком погашення кредиту, але в будь якому випадку не пізніше 28 липня 2036 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін.

Згідно з пунктом 6.1 кредитного договору банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно з пунктом 1.2.2 цього договору, та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором 28 липня 2008 року банк та ОСОБА_2 уклали договір поруки № 0, за умовами якого поручитель зобов`язалася солідарно відповідати перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору.

27 лютого 2009 року та 17 травня 2010 року банк та позичальник уклали додаткові угоди № 1 і № 2 до кредитного договору, якими внесли зміни в графік погашення кредиту, а банк та поручитель уклали додаткові угоди № 1 і № 2 до договору поруки, в яких поручитель погодилась забезпечувати змінене основне зобов`язання позичальника.

З лютого 2014 року позичальник не вносив платежі в рахунок погашення кредиту.

ОСОБА_1 прийняті на себе зобов`язання належним чином не виконував, а тому станом на 12 травня 2015 року утворилася заборгованість заборгованість по тілу кредиту у розмірі 57 943,99 доларів США та по процентах у розмірі 8 667,71 доларів США.

Банк проігнорував письмову вимогу суду про надання виписки по рахунках, направлену судом на виконання задоволеного клопотання представника ОСОБА_1 , який згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримав 15 лютого 2017 року.

Ухвалами апеляційного суду Київської області від 12 квітня 2017 року та 29 листопада 2017 року у даній справі було призначено судові економічні експертизи, проте позивач не надав експерту виписки за балансовими аналітичними рахунками з обліку заборгованості позичальника, незважаючи на те, що про наслідки ухилення від участі в експертизі сторонам було роз`яснено, а відповідні клопотання експерта було отримано банком 26 травня 2017 року і 19 січня 2018 року відповідно.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За результатами розгляду касаційних скарг колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 та касаційна скарга Мандика В. А., який діє на підставі довіреності в інтересах ПАТ «УкрСиббанк», не підлягають задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення відповідають зазначеним вимогам закону.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо договором позики встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення позики, що залишилася, та сплати процентів.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили обставини, які підтверджують виникнення заборгованості у ОСОБА_1 за кредитним договором по сплаті кредитних платежів.

Також суди встановили, що банк направив відповідно до умов кредитного договору вимогу щодо дострокового повернення кредиту, яка не була виконана позичальником.

У зв`язку з вищенаведеним суд першої інстанції, встановивши обставини справи на підставі поданих сторонами доказів, дійшов обґрунтованого висновку, з яким погодився апеляційний суд, щодо наявності підстав для солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як поручителя за кредитним договором.

Доводи касаційної скарги відповідача щодо погашення ним заборгованості суперечать його ж твердженням про те, що наданий ним розрахунок заборгованості відрізняється від розрахунку банку. Апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що з наданих суду квитанцій та довідок не вбачається погашення заборгованості позичальником.

Доводи касаційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідача про розгляд справи спростовуються наявним на аркуші № 133 тому № 1 справи повідомлення про вручення повістки за місцем проживання відповідача про судове засідання 13 травня 2016 року.

Доводи касаційної скарги відповідача щодо не проведення призначених судом експертиз не мають значення для правильного вирішення справи, оскільки судами встановлені усі обставини, які мають значення для вирішення спору.

Інші доводи касаційної скарги відповідача зводяться до переоцінки встановлених судами обставин, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Доводи касаційної скарги щодо відсутності правових підстав для відмови у стягненні судових витрат суперечать вищезазначеним нормам процесуального закону та встановленим апеляційним судом обставинам, відповідно до яких банк не виконував свої процесуальні обов`язки щодо подання доказів за клопотанням представника ОСОБА_1 та експерта, що призвело до затягування розгляду справи.

Апеляційний суд у передбаченому процесуальним законом порядку здійснив новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку зі скасуванням судового рішення у частині стягнення з відповідачів пені, при цьому поклав судові витрати на банк.

Інші доводи касаційної скарги представника банку зводяться до переоцінки встановлених судами обставин та доказів, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики Верховний Суд уважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційних скарг без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Мандика Вадима Анатолійовича, який діє на підставі довіреності в інтересах публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 13 травня 2016 року та постанову апеляційного суду Київської області від 04 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

М. М. Русинчук