У Х В А Л А

15 січня 2020 року

м. Київ

справа № 278/952/19

провадження № 61-23240ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного від 19 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого у них народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі рішення Апеляційного суду Житомирської області від 30 листопада 2015 року з відповідача стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку ( доходу) щомісячно.

Позивач зазначала, що на даний час вона отримує мінімальну заробітну плату, дитина часто хворіє, а розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення суду, є незначним. Відтак, вона позбавлена можливості на належному рівні забезпечити життєво-необхідні потреби дитини.

ОСОБА_2 зазначала, що відповідач з 02 жовтня 2018 року зареєстрований як фізична особа-підприємець та, згідно з інформацією ДФС у м. Житомирі, його дохід у 2018 році становив 118 367 грн. 69 коп.

Вказана обставина свідчить про те, що після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів на утримання доньки матеріальний стан ОСОБА_1 покращився, що, в свою чергу, є підставою для збільшення розміру аліментів.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_2 просила змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на підставі рішення Апеляційного суду Житомирської області від 30 листопада 2015 року, визначивши їх у твердій грошовій сумі - 10 000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання заяви й до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 06 вересня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено і матеріалами справи не підтверджується наявність підстав для зміни розміру аліментів у бік їх збільшення, що унеможливлює дійти висновку про спроможність їх сплати відповідачем, зокрема, і у заявленому розмірі. Зміна на законодавчому рівні мінімального розміру аліментів також не може бути підставою для подачі позовної заяви про збільшення розміру аліментів. Відтак, позовна вимога про збільшення розміру аліментів не підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу та просила скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 6 вересня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Апеляційного суду Житомирської області від 30 листопада 2015 року, з 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) до 5000 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Задовольняючи частково позов апеляційний суд, виходив із того, що 26 серпня 2017 року було припинено сплату відповідачем аліментів на утримання дружини ОСОБА_5 , які стягувались з нього на підставі рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 31 липня 2015 року.

Суд апеляційної інстанції встановив, що позивач з 05 квітня 2018 року працює у ТОВ «Вайтвуд» на посаді менеджера та її середній заробіток на даний час становить 3713 грн. 56 коп.

Апеляційний суд виходив з того, що позивач надала належні докази того, що матеріальний стан відповідача покращився та заробіток позивачки на даний час є незначним, й з огляду на погіршення стану здоров`я дитини, суд прийшов до висновку про необхідність збільшення розміру аліментів із 1/6 частини заробітку (доходу) до 5000 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

24 грудня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року, в якій просив скасувати це судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судове рішення суду апеляційної інстанції було прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права та неповно з`ясовано всі докази надані скаржник у справі, що призвело на думку скаржника до неправильного вирішення справи та ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження) та які фактично можна поділити на: справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності з ціною позову, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, у яких не можливо встановити ціну позову (немайнові вимоги), за виключеннями відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України та пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Предметом позову в даній справі євимога про збільшення розміру аліментів, що не представляє складності у зв`язку зі сталістю законодавства та судової практики, а тому справа є справою незначної складності і не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Відтак, справа є малозначною в силу змісту правовідносин та їх регулювання не представляє значної складності.

При визначенні справи малознаною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.

Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Касаційна скарга не містить посилань на наявність обставин, які передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Обставин, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною першою статті 411, частиною четвертою статті 274 або пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню не встановлено.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного від 19 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко