УХВАЛА

24 січня 2020 року м. Мукачево Справа № 303/332/20

4-с/303/5/20

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Кость В.В., розглянувши скаргу ОСОБА_1 від імені якої діє ОСОБА_2 про скасування постанови приватного виконавця Кохан Павла Івановича про передачу майна стягувача в рахунок погашення боргу ВП 59271730 від 02.12.2019

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 від імені якої діє ОСОБА_2 звернулася до суду із скаргою, в якій просить скасувати постанову приватного виконавця Кохана Павла Івановича про передачу майна стягувача в рахунок погашення боргу ВП 59271730 від 02.12.2019.

У поданій скарзі представником скаржника зазначено, що оскаржувану постанову заявниця отримала після 16.01.2020, оскільки з липня 2018 року постійно проживає у Федеративній Республіці Німеччина, а конверт з постановою отримали її сусіди 06.12.2019, які передали конверт ОСОБА_1 15.01.2020, тому строк оскарження не пропущено.

Дослідивши матеріали скарги, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (стаття 449 Цивільного процесуального кодексу України).

Фактичний аналіз змісту вимог за скаргою свідчить про те, що скаржник просить суд скасувати постанову від 02.12.2019 року, яку згідно з даними відстеження поштового відправлення 623 вручено особисто 06.12.2019.

В свою чергу скаргу подано до суду лише 22.01.2020.

Натомість, доказів на спростування даних щодо вручення «особисто ОСОБА_1 » поштового відправлення та отримання оскаржуваної постанови після 16.01.2020 року суду не надано.

Подані представником заявника дані листа на німецькій мові не є належним доказом, оскільки неможливо з`ясувати його зміст без належного перекладу.

Отже, з урахуванням правових приписів ст. 449 Цивільного процесуального кодексу України, скарга, пов`язана з винесенням вказаної постанови, могла бути подана до 16.12.2019 (включно).

При цьому, суд зазначає, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників судочинства та своєчасного виконання ними передбачених процесуальним законодавством певних процесуальних дій.

Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають статус стабільних.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає «Право на справедливий суд», одним із аспектів якого є право доступу, яке не є абсолютним і може підлягати законним обмеженням, які мають законну мету та використаними засобами та досягнутими цілями. Таким законним обмеженням є передбачені законом строки звернення до суду, які можуть бути поновлені за заявою заявника із зазначенням та обґрунтуванням поважних причин та надання належних доказів щодо причин пропуску строків звернення до суду.

Так, у справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави».

По відношення до цього слід зазначити, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків передбачених Цивільним процесуальним кодексом України (стаття 126 Цивільного процесуального кодексу України).

Отже, закінчення строку, передбаченого ст. 449 Цивільного процесуального кодексу України становить собою юридичний факт, який може бути підставою для правових наслідків, визначених частиною другою ст. 126 названого Кодексу.

У відповідності з положеннями частини першої ст. 127 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує вені дії (бездіяльність), та пов`язані з істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними докази.

Незважаючи на вищевказані законодавчі норми, скаржник не заявив клопотання про поновлення пропущеного строку та не надав доказів щодо поважності причин пропуску ним строку для звернення до суду із вказаною скаргою.

Таким чином, скаргу слід залишити без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 126, 127, 260, 353, 354, 447, 449 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

ПОСТАНОВИВ:

1. Скаргу залишити без розгляду.

2. На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.В. Кость