Провадження №22-ц/812/60/20
У Х В А Л А

Іменем України

21 січня 2020 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Андрієнко Л.Д.,

без участі учасників справи, які належним чином повідомлені про час та місце судового засідання,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про застосування заходів процесуального примусу у цивільній справі №484/146/16 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 30 липня 2015 року між нею та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та присадибною земельною ділянкою площею 0,0473 га, що розташовані по АДРЕСА_1 .Від імені продавця по дорученню діяла ОСОБА_3 . При укладанні договору купівлі-продажу відповідач не повністю сплатила кошти та мала доплатити ще 7000 доларів США до кінця 2015 року, про що написала відповідну розписку, але зобов`язання не виконала.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь 164500 грн. та судові витрати.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської областівід 02 жовтня 2019 р. вказаний позов залишений без розгляду.

16 жовтня 2019 р. ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про компенсацію здійснених нею витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 , отримавши від ОСОБА_1 оплату за проданий будинок у повному обсязі, про що написала відповідні розписки, пред`явила до суду позов про стягнення з ОСОБА_1 164500 грн. неотриманих коштів, тобто вводила суд в оману та намагалась протизаконно заволодіти коштами та майном відповідачки. За ініціативою відповідачки для всебічного з`ясування обставин справи було проведено дві експертизи: у Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз, вартість якої склала 6864 грн. та 68 грн. 64 коп. комісії, а також в Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз, вартість якої склала 2426 грн. 48 коп. та 10 грн. комісії, а всього витрати по оплаті експертиз склали 9397 грн. 12 коп., які просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 . Крім того, стягненню з позивачки підлягають витрати на професійну правову допомогу, яка надавалась протягом 37 місяців в сумі 66 050 грн.

06 листопада 2019 року ОСОБА_2 були подані заперечення на заяву про компенсацію здійснених відповідачем судових витрат, які мотивовані тим, що відповідачем пропущений визначений частиною 8 статті 141 ЦПК України строк для звернення із заявою про компенсації судових витрат, а тому ця заява підлягає залишенню без розгляду. Також ОСОБА_1 не має право на компенсацію витрат на правову допомогу, оскільки така допомога у справі надавалась не адвокатом, тоді як ЦПК України передбачає компенсацію лише витрат на професійну правничу допомогу, яка надається виключно адвокатами.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської областівід 13 листопада 2019 року вказану заяву задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію здійснених нею витрат, пов`язаних з розглядом справи в сумі 9397 грн. 12 коп. витрачених на проведення експертиз та 66050 грн. витрачених на надання правової допомоги, а всього 75447 грн.

Ухвала мотивована тим, що матеріалами справи підтверджена оплата відповідачкою вартості проведення експертиз та оплата наданої правової допомоги, яка складає 66050 грн., а тому ці витрати підлягають відшкодуванню за рахунок позивача, враховуючи вимоги частин 5, 6 статті 142 ЦПК України.

Не погодившись з цією ухвалою ОСОБА_2 звернулася із апеляційною скаргою і просила її скасувати та направити справу на розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з 15 грудня 2017 року набрав чинності ЦПК у новій редакції, у якій по-новому врегульовані питання розрахунку та розподілу судових витрат. Зокрема, відповідач повинен відповідно до нових вимог процесуального закону надати суду орієнтовний розрахунок судових витрат та надати докази понесених судових витрат до закінчення судових дебатів, але відповідачка до винесення ухвали про залишення позову без розгляду такі дії не вчинила. Заява про компенсацію судових витрат подана представником відповідача з порушенням передбачених частиною 8 статті 141 ЦПК України строків, у зв`язку із чим ця заява повинна буті залишена без розгляду. Також відповідно до вимог статей 133, 137, частиною 2 статті 15 ЦПК України професійна правнича допомога, на компенсацію витрат на яку може претендувати відповідачка, має надаватися адвокатом, але ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченої довіреності у суді представляв ОСОБА_4 , який не є адвокатом та фахівцем у галузі права, отже відсутні підстави для компенсації відповідачці витрат на правову допомогу.

Від відповідачки ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідачка просить застосувати до позивачки ОСОБА_2 відповідні заходи процесуального примусу, визначені ЦПК України, з метою спонукання до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створення протиправних перешкод у здійсненні судочинства, про що постановити відповідну ухвалу, а також відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду від 13 листопада 2019 року - залишити без змін.

Відзив щодо застосування заходів процесуального примусу мотивований тим, що твердження, що представник ОСОБА_4 не є фахівцем у галузі права нічим не підтверджене. Перебіг розгляду даної справи свідчить про те, що позивачка надавала суду завідомо неправдиві відомості, не визнавала дійсні обставини справи, заводила суд в оману, що свідчить про зловживання нею процесуальними правами, у зв`язку з чим відповідачка вважає, що є підстави для притягнення ОСОБА_2 до відповідальності задля припинення такого зловживання, створення штучного характеру позовних вимог, укриття від суду доказів та дійсних обставин справи, надання неправдивих відомостей в апеляційній скарзі.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що заява ОСОБА_1 про застосування до ОСОБА_2 заходів процесуального примусу не підлягає задоволенню із таких підстав.

Підстави, порядок застосування та види заходів процесуального примусу визначені Главою 9 Розділу І ЦПК України.

Так, згідно із статтею 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф (частина 1 статті 144 ЦПК України).

Викладені відповідачкою підстави для застосування заходів процесуального примусу пов`язані із зверненням до суду з позовом та перебігом розгляду справи у суді першої інстанції.

Між тим, визначення позовної заяви завідомо безпідставною, заяв та дій, поданих та вчинених у суді першої інстанції, такими, що свідчать про зловживання процесуальними правами відповідно до статті 44 ЦПК України відноситься до компетенції суду першої інстанції, який під час розгляду справи не постановлював ухвали про визнання факту зловживання ОСОБА_2 процесуальними правами. У суду апеляційної інстанції відсутні такі повноваження щодо процесуальних дій, вчинених у суді першої інстанції.

Щодо посилань відповідачки на надання неправдивих відомостей в апеляційній скарзі, то такі твердження є безпідставними та ґрунтуються на запереченні аргументів апеляційної скарги, яка апеляційним судом частково задоволена. Крім того, колегія суддів не погоджується з твердженнями про завідомо безпідставні доводи апеляційної скарги про те, що представник відповідачки ОСОБА_4 не є юристом, оскільки копія диплому про отримання ОСОБА_4 вищої освіти була надана ОСОБА_1 лише до відзиву на апеляційну скаргу.

До того ж звернення ОСОБА_2 з апеляційною скаргою є реалізацією позивачкою гарантій, наданих пунктом 8 частини 3 статті 2 та статтею 352 ЦПК України.

З урахуванням викладеного заява ОСОБА_1 про застосування до ОСОБА_2 заходів процесуального примусу є безпідставною та необґрунтованою і не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 143, 368, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про застосування до ОСОБА_2 заходів процесуального примусу відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

____________________________________________

Повний текст ухвали складений 22 січня 2020 року