Справа № 137/114/19
Провадження № 22-ц/801/155/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Желіховський В. М.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 рокуСправа № 137/114/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Константинова А.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Вінницького апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 28 січня 2019 року постановлену суддею Літинського районного суду Вінницької області Желіховським В.М.,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2019 року старший державний виконавець Літинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Гаврилюк С.В. звернуся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Подання мотивоване тим, що в Літинському РВ ДВС Головного ТУЮ у Вінницькій області на виконанні знаходиться зведене виконавче провадження №50399248 з виконання:

- виконавчого листа №137/1657/13, виданого 26.05.2014 Літинським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості по кредиту в розмірі 53441,32 доларів США, що еквівалентно 427 156,47 грн та судового збору в сумі 3441 грн. АСВП:4857892;

- виконавчого листа № 127/3865/15-к, виданого 24.12.2015 Вінницьким міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10 000,00 грн. моральної шкоди. АСВП: 49782253;

- виконавчого листа № 2а/0270/3614/11, виданого 23.02.2017 Вінницьким окружним адміністративним судом про стягнення з ФОП ОСОБА_1 податкового боргу в розмірі 367 893,78 грн. АСВП:53588649.

За вказаними виконавчими документами боржником є громадянин ОСОБА_1 , який добровільно рішення суду не виконує, ухиляється від його виконання та не вживає заходів щодо виконання зобов`язання за рахунок належного йому майна і доходів. Станом на 24.01.2019 у боржника існує заборгованість в розмірі 737037,51 грн.

Проведеною перевіркою було встановлено, що боржник неодноразово перетинав державний кордон України.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду із поданням.

Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 28 січня 2019 року подання було задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 до повного виконання ним зобов`язань по зведеному виконавчому провадженню № 50399248.

Не погодившись із зазначеною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що право державного виконавця на звернення з поданням виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань. Проте в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов`язків. Оскільки виконання судових рішень відбувається постійно по мірі отримання доходів у вигляді заробітної плати та пенсії.

Крім того зазначає, що про наявність заборони у праві виїзду за кордон він дізнався в грудні 2019 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам ухвала суду не відповідає.

Судом встановлено, що на виконанні в Літинському РВ ДВС Головного ТУЮ у Вінницькій області від 22.01.2016 перебуває зведене виконавче провадження №50399248 з виконання - виконавчого листа №137/1657/13 виданого 26.05.2014 Літинським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості по кредиту в розмірі 53441,32 доларів США та судових витрат (а.с. 3); виконавчого листа № 127/3865/15-к, виданого 24.12.2015 Вінницьким міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10 000,00 грн. моральної шкоди. АСВП: 49782253 (а.с. 5) та виконавчого листа № 2а/0270/3614/11 , виданого 23.02.2017 Вінницьким окружним адміністративним судом про стягнення з ФОП ОСОБА_1 податкового боргу в розмірі 367 893,78 грн. АСВП:53588649 (а.с. 7).

Судом встановлено, що боржник на протязі 2018 року неодноразово перетинав державний кордон України (а.с. 10).

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що ОСОБА_1 до теперішнього часу рішення судів не виконав та ухиляється від їх виконання, а також не вживає заходів за рахунок належного йому майна та доходів.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 313 ЦК України фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» підставою для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України є ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи своєю власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених частиною 5 статті 19 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

За змістом п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Саме державний виконавець зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Як слідує із матеріалів справи, старший державний виконавець Літинського РВ ДВС не надав доказів того, що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», які спрямовані на погашення заборгованості.

Так само не надано доказів того, що боржник ОСОБА_1 вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, чи того що боржник умисно ухиляється від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань та не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів.

Апеляційний суд вважає, що державним виконавцем не доведено факту умисного ухилення боржника від виконання зобов`язання за рішенням та невжиття заходів щодо його виконання.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене, суд першої інстанції належним чином не з`ясував всі обставини справи, чи дійсно боржник свідомо не виконував належні до виконання зобов`язання, а лише обмежився висновком про те, що боржник не вживає заходів щодо виконання рішення суду ,яке дотепер залишається невиконаним.

При цьому судом не з`ясовано, чи має боржник змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань.

ОСОБА_1 до апеляційної скарги додав документи, а саме:- довідку № 12830 від 02.12.2019 про відрахування з його пенсії на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби (а.с. 25); звіт від 25.11.2019 з місця роботи про здійснення відрахування та виплати (а.с. 26) та розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 57834098 за період з 08.06.2018 по 30.11.2019 (а.с. 30), з яких слідує, що скаржник не ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовими рішеннями.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції за відсутності належних доказів, без дослідження усіх обставини справи, які мають значення для справи, зробив помилковий висновок про задоволення подання шляхом обмеження боржника у праві виїзду за кордон до виконання його зобов`язань.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є суттєвими та дають підстави вважати, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права та матеріального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції порушено норми процесуального права при розгляді цієї справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні подання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ст. ст. 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 28 січня 2019 року скасувати.

У задоволенні подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 січня 2020 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало