Єдиний унікальний номер 233/2070/19
Номер провадження 22-ц/804/216/20
Донецький апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 року

м. Бахмут

Справа № 233/2070/19

Провадження № 22-ц/804/216/20

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Біляєвої О. М. (суддя-доповідач), Будулуци М. С., Хейло Я. В.,

секретар судового засідання - Ситнік Д. Л.,

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «АПК-ІНВЕСТ»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Костянтинівська районна державна адміністрація Донецької області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яку підписав представник ОСОБА_2 , на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області в складі судді Каліуш О. В. від 15 жовтня 2019 року, ухвалене в м. Костянтинівці Донецької області, дата складення повного рішення - 22 жовтня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року Приватне акціонерне товариство «АПК-ІНВЕСТ» (далі - ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Костянтинівська районна державна адміністрація Донецької області, про визнання переукладеними договорів оренди земельної частки (паю).

Позов мотивовано тим, що 14 листопада 2013 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено два договори оренди земельної частки (паю), зареєстровані 09 квітня 2014 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської селищної ради за № 1121, № 1122, відповідно до яких позивачу в оренду строком на 20 років передані земельні частки (паї) (рілля) розміром 4,78 та 9,72 умовних кадастрових гектарів.

ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» виконує умови договору, використовує земельну частку (пай) та сплачує на користь ОСОБА_1 орендну плату.

Відповідач на порушення пунктів 3.1 укладених договорів не повідомив ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» про виділення йому земельної ділянки в натурі.

Посилаючись на абзац 2 Перехідних положень Закону України «Про оренду землі», позивач просив визнати переукладеними два договори оренди земельної частки (паю) від 14 листопада 2013 року, укладені між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 , на договори оренди землі (кадастровий номер земельної ділянки :14:000:0004 площею 20,2422 га) на тих самих умовах, що і раніше укладені, починаючи з дати реєстрації права власності на земельну ділянку (кадастровий номер земельної ділянки :14:000:0004 площею 20,2422 га) в запропонованій редакції.

Під час розгляду справи у травні 2019 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , пред`явив зустрічний позов про припинення дії договорів оренди земельної частки (паю) шляхом їх розірвання, посилаючись на те, що сертифікати на право на земельну частку (пай) були дійсними до виділення власнику земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) земельної ділянки та видачі йому державного акту на право власності на землю. Після виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) зобов`язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 жовтня 2019 року первісний позов задоволений, зустрічний позов залишений без задоволення.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявні правові підстави для визнання переукладеними договорів оренди земельної частки (паю) від 14 листопада 2013 року, оскільки під час укладення цих договорів оренди земельної частки (паю) ОСОБА_1 , як передбачено пунктами 2.3 договорів, висловив волевиявлення на переукладення договору оренди земельної частки на договір оренди земельної ділянки на тих самих умовах, у випадку виділення йому земельної ділянки в натурі.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив з того, що ОСОБА_1 не довів, що сторони договорів оренди земельної частки (паю) не досягли згоди щодо розірвання цих договорів, а також, що обставини істотно змінилися.

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку підписав представник ОСОБА_2 , в якій просив скасувати рішення з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПрАТ «АПК-Інвест» та задоволення зустрічного позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що переукладення спірних договорів можливе лише за наявності волевиявлення на те сторін договору, проте ОСОБА_1 не має такого наміру. Договір оренди паю та договір оренди земельної ділянки є самостійними договорами з різним предметом і сторонами, оскільки за договором оренди паю предметом договору є пай, а сторонами - власник сертифіката на цей пай та його орендар. Згідно з договорами оренди земельної частки (паю), укладених 14.11.2013 між сторонами, предметом цих договорі є земельні частки (паї) розміром 9,72 та 4,48 умовних кадастрових га, а не земельна ділянка з кадастровим номером :14:000:0004 площею 20,2422 га. Судом першої інстанції не враховано, що виділення земельної ділянки в натурі є умовою припинення договору оренди паю, тому з моменту виділення належної ОСОБА_1 земельної ділянки у натурі (на місцевості) та реєстрації ним свого права власності на таку земельну ділянку, сертифікати, на підставі яких укладені договори оренди паїв, утратили чинність, а спірні договори є припиненими.

Окрім цього, в скарзі зазначено, що у разі відмови орендаря розірвати договір право власника земельної ділянки на землю підлягає захисту в загальному порядку, визначеному статтями 31, 32 Закону України «Про оренду землі». Внаслідок помилкового тлумачення правових норм суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку, що сам факт оформлення державного акту на право власності на землю автоматично не припиняє дію раніше укладених їх власником договорів оренди земельних паїв, такі договори підлягають переукладенню і не підлягають припиненню шляхом розірвання.

ПрАТ «АПК-Інвест» у відзиві на апеляційну скаргу просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень; оцінивши надані учасниками справи докази з додержанням норм процесуального права, дійшов правильного висновку про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову.

Костянтинівська районна державна адміністрація Донецької області не скористалася правом подати відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Байгуш О. Ю. підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів.

Представник ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» - адвокат Різниченко О. О. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Інші учасники справи не з`явилися в судове засідання, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені, а тому відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, наведені у відзиві ПрАТ «АПК-Інвест» обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Під час розгляду справи, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що 14 листопада 2013 року між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_1 укладено два договори оренди земельної частки (паю) (далі - Договори), зареєстровані 09 квітня 2014 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельної частки (паю) Миколайпільської селищної ради за № 1121, № 1122, відповідно до умов яких орендодавець ОСОБА_1 передає, а орендар приймає у володіння та користування (оренду) земельні частки (пай) (рілля) розміром 4,78 та 9,72 умовних кадастрових гектарів терміном на 20 років (ас. 8-11, 231-234 т. 1).

Згідно з пунктом 3.1 вказаних Договорів, ОСОБА_1 зобов`язався протягом п`яти робочих днів з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку письмово повідомити про це орендаря.

Пунктом 2.3. Договорів встановлено, що у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), Договір оренди землі переукладається на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою Сторін. Договір оренди переукладається Сторонами за Договором не пізніше ніж в строк до двох місяців з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку. Припинення дії Договору оренди допускається у випадках, визначених цим Договором та чинним законодавством України.

На протязі 2013 - 2019 років позивач виконує свої зобов`язання щодо сплати орендної плати на користь ОСОБА_1 , що підтверджується копіями платіжних документів (ас.19-58, 156-157 т. 1).

18 червня 2014 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :14:000:0004 площею 20,2422 га. Того ж дня в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності зареєстровано право власності ОСОБА_1 на нерухоме майно (ас. 92-93 т. 1).

Проте ОСОБА_1 на протязі п`яти робочих днів з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку письмово не повідомив про це ПрАТ «АПК-Інвест», чим порушив вимоги пункту 3.1 Договорів.

Суд також встановив, що 26 жовтня 2017 року між ОСОБА_1 та ФГ «Ф.Г. Щедрий Лан» був укладений договір оренди землі, предметом якого є земельна ділянка загальною площею 20,2422 га, кадастровий номер :14:000:0004. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2018 року, що набрало законної сили 04 грудня 2018 року, в цивільній справі № 233/1600/18 вказаний договір визнаний недійсним, а запис про його державну реєстрацію скасований. Під час розгляду цивільної справи № 233/1600/18 встановлено, що у зв`язку з отриманням ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на нерухоме майно укладені 14 листопада 2013 року між ним і ПрАТ «АПК-Інвест» договори оренди земельної частки (паю) автоматично не припинили свою дію (ас. 94-96 т. 1).

Матеріалами справи підтверджується, що 07 листопада 2018 року ОСОБА_1 письмово повідомив позивача про припинення договорів оренди земельної частки (паю) з тих підстав, що він буде самостійно господарювати на землі (ас. 129-130 т. 1).

У відповідь ПрАТ «АПК-Інвест» 19 грудня 2018 року направило ОСОБА_1 проект переукладеного договору.

Частиною другою статті 792 ЦК України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно із частиною першою статті 93 ЗК України, статтею 1 Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з пунктом 17 Перехідних положень ЗК України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

У справі встановлено, що позивач уклав договір оренди зі ОСОБА_1 , як з власником сертифікатів на право на земельну частку (пай). Вказані сертифікати вважалися правовстановлюючими документами при реалізації ним права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства та був дійсним до моменту виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки та отримання ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку загальною площею 20,2422 га, кадастровий номер :14:000:0004, що відповідає пункту 17 Розділу X «Перехідні положення» ЗК України.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У пункті 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року № 5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 року за № 101/4322, визначено, що у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) зобов`язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства.

При відмові орендаря розірвати цей договір та припинити користування земельною ділянкою право власника земельної ділянки (орендодавця) на землю підлягає захисту в загальному порядку.

Згідно з частинами другою - четвертою статті 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що при розгляді спорів про переукладення договорів оренди землі суди повинні враховувати, що згідно з пунктом 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року № 5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 року за № 101/4322, після виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання державного акту на право приватної власності на землю зобов`язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства. З часу отримання особою державного акту на право приватної власності на землю вона набуває статусу власника земельної ділянки, у зв`язку з чим змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, а тому договір оренди земельної частки (паю) припиняється. Враховуючи вимоги статей 203, 215 ЦК України про недійсність правочину, переукладення договору оренди земельної частки (паю) після виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки і одержання власником земельної частки (паю) державного акту на право власності на земельну ділянку можливе лише за наявності волевиявлення на те сторін.

Виходячи з наведених норм та враховуючи те, що з часу отримання ОСОБА_1 вказаного свідоцтва про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку загальною площею 20,2422 га, кадастровий номер :14:000:0004 він набув статусу власника земельної ділянки, тобто змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, два договори оренди земельної частки (паю) від 14 листопада 2013 року, укладені між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_1 , слід вважати припиненими.

При цьому зміст пункту 2.3 укладених між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_1 договорів оренди земельної частки (паю) щодо переукладання договору у разі виділення земельної ділянки в натурі не може бути розцінений як примус для власника земельної ділянки і передбачає право, а не обов`язок на переукладення договору оренди.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 27 березня 2007 року в справі № 6-7167сво06, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року у справі № 484/4135/18, від 30 жовтня 2019 року у справі № 233/4198/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року № 484/4067/18.

За таких обставин і з урахуванням того, що суд попередньої інстанції неправильно тлумачив вищенаведені правові норми, необґрунтованим є висновок про те, що сам факт оформлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно автоматично не припиняє дію раніше укладених їх власником договорів оренди земельної частки (паю), зустрічний позов не доведений, а тому такі договори підлягають переукладанню.

При цьому судом залишено поза увагою, що статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, наявність волевиявлення учасника правочину на укладання угоди, вільність такого волевиявлення і відповідність його внутрішній волі є необхідною умовою дійсності правочину.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним в постанові від 18 грудня 2013 року у справі № 6-127цс13.

Проте, як встановлено судом, волевиявлення власника земельної ділянки на переукладення договорів відсутнє.

Не можна також погодитись з висновком суду, що підставою для переукладення договорів, крім іншого, є невиконання ОСОБА_1 обов`язку, визначеного пунктом 3.1 Договорів про оренду земельної частки (паю), згідно з яким він зобов`язався протягом п`яти робочих днів з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку письмово повідомити про це орендаря, оскільки неповідомлення орендаря про набуття орендодавцем права власності на земельну ділянку не впливає на зміну юридичного статусу земельної ділянки та його наслідки.

Відтак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що наявні правові підстави для визнання договорів оренди земельної частки (паю) від 14 листопада 2013 року між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_1 переукладеними на договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :14:000:0004, площею 20,2422 га, на тих самих умовах, що і раніше, передбачених договором оренди земельної частки (паю).

Задовольняючи первісний позов, суд також виходив з того, що іншим рішенням суду встановлено, що у зв`язку з отриманням ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на нерухоме майно укладені 14 листопада 2013 року між ним і ПрАТ «АПК-Інвест» договори оренди земельної частки (паю) автоматично не припинили свою дію. Це рішення суд вважав таким, що має преюдиційне значення для справи, яка є предметом перегляду.

Водночас суд не врахував, що звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені. Суд не зважив, що зазначений висновок суду не є обставиною, що підлягає доказуванню, у розумінні статей 12, 81 ЦПК України.

З урахуванням наведеного колегія суддів визнає обґрунтованими доводи скарги, що відсутність волевиявлення власника земельної ділянки на переукладення договорів є підставою для їх припинення. Оскільки з часу отримання ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку загальною площею 20,2422 га, кадастровий номер :14:000:0004 він набув статусу власника земельної ділянки, тобто змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, для укладення (переукладення) договору оренди земельної ділянки необхідно його волевиявлення.

Відповідно до абзацу другого розділу IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі», на який ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» посилається у відзиві на апеляційну скаргу, після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Припинення дії договору оренди допускається лише у випадках, визначених цим Законом.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ», крім іншого, зазначив, що суд дійшов правильного висновку, що вказана норма є імперативною і з її змісту не вбачається, що переукладення договору оренди землі є правом, а не обов`язком. Крім цього, укладення договорів оренди земельної частки (паю) на 20 років підтверджує волевиявлення ОСОБА_1 , яке відповідає його внутрішній волі.

Проте суд апеляційної інстанції відхиляє цей аргумент відзиву, оскільки він є необґрунтованим і фактично зводиться до помилкового тлумачення вищенаведених правових норм.

Питання, яка правова норма підлягає застосуванню до правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, вирішує суд під час ухвалення рішення відповідно до вимог статті 264 ЦПК України.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, тому зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Відтак колегія суддів приймає довід скарги про помилкове неврахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 484/4135/18, та відхиляє аргумент відзиву, що постанова у вказаній справі не містить висновку щодо застосування абзацу другого розділу IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі», на який посилався позивач в обґрунтування позовних вимог, тому суд першої інстанції правильно не врахував висновки, викладені у цій постанові.

Таким чином, суд першої інстанцій, порушивши норми процесуального права і неправильно застосувавши норми матеріального права, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ПрАТ «АПК-Інвест» і відмови в задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, зважаючи на те, що суд першої інстанції повно встановив обставини справи, але під час ухвалення рішення порушив норми процесуального права і неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні первісного позову і задоволення позову ОСОБА_1 .

За правилом частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частини перша, друга, шоста цієї статті передбачають, що судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Байгуш О. Ю., підлягає задоволенню, понесені ним судові витрати з оплати судового збору 1 536 грн 80 коп. за подання зустрічного позову і 4 034 грн 10 коп. за подання апеляційної скарги відшкодовуються Приватним акціонерним товариством «АПК-ІНВЕСТ».

Судові витрати, понесені Приватним акціонерним товариством «АПК-ІНВЕСТ», не відшкодовуються.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яку підписав представник ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 жовтня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» до ОСОБА_1 про визнання переукладеними договорів оренди земельної частки (паю) відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Розірвати договір оренди земельної частки (паю) розміром 9,72 умовних кадастрових гектарів від 14 листопада 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «АПК-ІНВЕСТ», зареєстрований 09 квітня 2014 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської селищної ради за № 1121.

Розірвати договір оренди земельної частки (паю) розміром 4,78 умовних кадастрових гектарів від 14 листопада 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «АПК-ІНВЕСТ», зареєстрований 09 квітня 2014 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської селищної ради за № 1122.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» (вул. Шопена,1-а, с. Рівне, Покровський район, Донецька область, 85325; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) понесені судові витрати з оплати судового збору за подання зустрічного позову і апеляційної скарги - 5 570 грн 90 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: О. М. Біляєва

М. С. Будулуца

Я. В. Хейло

Дата складення повного судового рішення - 22 січня 2020 року

Суддя-доповідач О. М. Біляєва