Номер провадження 2/225/889/2020
Єдиний унікальний номер судової справи225/5060/20
"11" грудня 2020 р. м. Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області в складі:
головуючого судді Скиба М.М.,
за участю секретаря судового засідання Савченко О.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю "Орендне підприємство "Шахта ім. Святої Матрони Московської" про стягнення заборгованості по розрахунковим виплатам та середнього заробітку за час затримки розрахунку,
07.09.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Орендне підприємство "Шахта ім. Святої Матрони Московської" про стягнення заборгованості по розрахунковим виплатам та середнього заробітку за час затримки розрахунку.
Провадження у справі відкрито 08.09.2020 р.
В обґрунтування позову позивач зазначає наступне.
З 26.11.2001 року ОСОБА_1 працював в ДВ «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони» в якості прохідника 5 р., підземного з повним робочим днем на підземній роботі. 26.09.2014 р. позивач був звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію. Повного розрахунку при звільненні з ним відповідачем проведено не було, тому він звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по розрахунковим виплатам та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 12.12.2016 р. позов ОСОБА_1 був задоволений та стягнуто з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 26.09.2014 р. по 12.12.2016 р. в сумі 156060 грн. 29 коп. та компенсацію в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 500,00 грн.
Станом на 03.09.2020 р. рішення суду від 12.12.2016 року не виконано.
У зв`язку з не проведенням з вини відповідача остаточного розрахунки з позивачем при звільненні, позивач, посилаючись на норми ст. 117 КЗпП України, просить стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 13.12.2016 року по день ухвалення рішення. При цьому зазначає, що середній заробіток за період з 13.12.2016 року по 03.09.2020 р. становить 320017,50 грн., виходячи з середньоденної заробітної плати 323,25 грн. та 990 робочих днів.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений шляхом надіслання судових повісток про виклик.
Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, тому суд розглядав справу на підставі ст.ст. 208-283 ЦПК України, заочно, у зв`язку з чим постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку.
Судом встановлено, що з 2001 року ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах з Товариством з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської», 24.09.2014 року він був звільнений з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.
Згідно частиною 5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Зазначені обставини встановлені судовим рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 12.12.2016 року у цивільній справі №225/5284/16-ц (провадження №2/225/1780/2016), яке набрало законної сили 23.12.2016 р. і на підставі частини п`ятої статті 82 ЦПК не підлягають доказуванню.
Вказаним судовим рішенням частково задоволено позов ОСОБА_1 та стягнуто з ТДВ «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської» середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 156060,29 грн., компенсацію в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 500,00 грн.
Разом з тим, при розгляді вказаної цивільної справи судом було встановлено, що остаточний розрахунок з ОСОБА_1 відповідачем (ТДВ «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської») проведений 05.11.2016 року.
Відповідно до постанови заступника начальника відділу Торецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Снігаренко А.С. 13.01.2017 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/225/1780/2016, виданого Дзержинським міським судом Донецької області від 12.12.2016 року про стягнення з ТДВ «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку у розмірі 156060,29 грн., компенсацію в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 500 грн.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму .
Згідно з статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Аналіз статей 116, 117 КЗпП України дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.
Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16.
Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України.
Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця (власника або уповноважений ним орган).
За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.
Враховуючи, що рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 12.12.2016 року з ТДВ «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської» на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 156060,29 грн., компенсацію в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 500,00 грн., та вказаним судовим рішенням встановлено, що остаточний розрахунок з ОСОБА_1 відповідачем (ТДВ «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської») проведений 05.11.2016 року, тому підстав для повторного застосування відповідальності встановленою ст. 117 КзПП до ТДВ «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської» немає.
Виходячи зі змісту заявлених позивачем вимог у цій справі, фактично позивач просить повторно стягнути середній заробіток не за затримку виплати роботодавцем заробітної плати, як належних сум при звільненні, а за затримку виплати середнього заробітку, стягнутого на підставі статті 117 КЗпП України.
Така позовна вимога суперечить положенням законодавства України, оскільки статтею 117 КЗпП України не передбачена відповідальність у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виплати середнього заробітку після ухвалення рішення суду, яким вже вирішено питання такої відповідальності.
Тобто застосування положення статті 117 КЗпП України за невиконання рішення суду за статтею 117 КЗпП України не передбачено.
До подібного висновку дійшов Верховний Суд України у постановах від 22 січня 2014 року у справі № 6-159цс13, від 24 червня 2015 року у справі № 6-116цс15, выд 03.06.2020 р. у справы №554/2004/17.
Що стосується застосування положень ст. 117 КЗпП України за невиконання рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 12.12.2016 року у цивільній справі №225/5284/16-ц (провадження №2/225/1780/2016), яке набрало законної сили 23.12.2016 р., на користь ОСОБА_1 з ТДВ "Орендне підприємство "Шахта ім. Святої Матрони Московської", серед іншого, стягнено компенсацію в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 500 грн. Зі змісту рішення вбачається, що така моральна шкода завдана позивачу внаслідок порушення його прав у зв`язку з несвоєчасним проведенням остаточного розрахунку при звільненні.

Зазначене право робітника на відшкодування моральної шкоди передбачено ст. 237-1 КзПП України.

В той же час, моральна шкода за порушення права працівника на остаточний розрахунок у день звільнення є компенсаційною виплатою за порушення роботодавцем його прав , що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, та відповідно, за своєю правовою природою, не є заробітною платою та не входить до сум, виплата яких належить працівнику від підприємства в день звільнення згідно ст. 116 КЗпП України, оскільки саме порушення права на остаточний розрахунок передбачений ст. 116 КЗпП України може розпочатися не раніше дня, наступного за днем звільнення.

Таким чином, суд зазначає, що невиконання роботодавцем рішення суду, яким на користь працівника стягнуто моральну шкоду, завдану внаслідок порушення його права на отримання всіх належних йому сум у день звільнення, не є підставою для застосування наслідків передбачених ст. 117 КзПП України.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 258, 259, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Товариства з додатковою відповідальністю "Орендне підприємство "Шахта ім. Святої Матрони Московської"(м. Торецьк, вул. Фестивальна, 1, ) про стягнення заборгованості по розрахунковим виплатам та середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду позивачем подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Дзержинський міський суд Донецької області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 15.12.2020 р.

Суддя: М.М. Скиба