Справа № 495/9454/19
№ провадження 2/495/965/2020
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

14 грудня 2020 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Іванченко А.С.,

Справа № 495/9454/19,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Білгород Дністровському цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Білгород - Дністровської міської ради про встановлення юридичного факту, факту приналежності, прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

22 жовтня 2019 року позивач ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до Білгород - Дністровської міської ради, про встановлення юридичного факту, факту приналежності, прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, просить суд: встановити факт, що померлий ОСОБА_2 був чоловіком ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановити факт належності на праві спільної сумісної власності будинку; факт прийняття спадщини; визнати право власності на спадкове майно.

Так, свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її дід спадкодавець ОСОБА_2 .

Після його смерті відкрилась спадщин на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належав померлому на праві спільної сумісної власності спільно з ОСОБА_3 на підставі договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на право приватної власності,з числом кімнат від однієї до п`яти.

Спадкоємицею ОСОБА_2 була його дружина ОСОБА_3 , яка фактично прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав.

Позивач вказує на факті офіційного шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , проте самого свідоцтва про шлюб не зберіглося.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті спадкодавця ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне їй майно, що складалось, із: будинку за адресою: АДРЕСА_1 / де 1/2 частина належала померлій на підставі договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на право приватної власності, з числом кімнат від однієї до п`яти , а друга 1/2 частина будинку спадкове майно після померлого чоловіка ОСОБА_2 .

Спадкоємицею ОСОБА_3 була її тітка донька померлої, ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після її смерті відкрилась спадщина, що складалась з: будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 43,5 кв.м., житловою 37 кв.м.

Вона є єдиною спадкоємицею померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 .

Маючи намір прийняти спадщину після смерті тітки, вона звернулась у встановлений законом строк до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про прийняття спадщини, проте 25.09.2019 року отримала відмову державного нотаріуса у вчиненні вказаної нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Враховуючи перешкоди у нотаріальному оформленні спадщини, вона і звернулась до суду з даним позовом.

25 жовтня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по справі було відкрито загальне позовне провадження та справа призначена до підготовчого її розгляду.

28 листопада 2019 року від відповідача надійшов відзив на позовні вимоги позивача, відповідно до якого вказав, що позовна заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, адже правовстановлюючі документи на спадкове майно відсутні та матеріали справи не містять доказів набуття права власності спадкодавцями, а факти прийняття спадщини не доведені позивачем.

Не погодившись з твердженнями відповідача, представник позивача надала до суду відповідь на відзив, згідно якого наполягала, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набули права власності на спірний будинок на підставі договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на право приватної власності, з числом кімнат від однієї до п`яти від 20.10.1959 року.

На думку позивача даний договір є правовстановлюючим документом.

Вказує, що право власності нотаріально засвідчено та зареєстровано в реєстрі № 6701.

04 лютого 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті.

Позивач в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, матеріали справи містять відзив на позовні вимоги позивача та клопотання про розгляд справи за їх відсутності, у зв`язку з карантинними заходами, відповідно наданого відзиву.

Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданих заяв, за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, допитавши в якості свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступних висновків.

Матеріалами справи встановлено, що дійсно ІНФОРМАЦІЯ_2 помер спадкодавець ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Головного Білгород-Дністровського міського управління юстиції в Одеській області. /л.с.10/.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне йому майно.

Надаючи обґрунтування позовних вимог в частині належності спадкодавцеві 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , позивачем приєднані копії дозвільних документів, зокрема: договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право приватної власності, з числом кімнат від однієї до п`яти включно, посвідченого нотаріусом Білгород-Дністровської нотаріальної контори, згідно якого відведено земельну ділянку гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на право безстрокового користування; рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради депутатів трудящих № 810 від 18.09.1959 року та акт від 1959 року, на підставі яких і було укладеного договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право приватної власності, з числом кімнат від однієї до п`яти включно.

Також матеріали справи містять Дозвіл на виконання робіт, дійсний до 18.09.1962 року, яким гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на земельній ділянці АДРЕСА_1 дозволено здійснення будівельних, санітарно-технічних та спеціальних робіт з будівництва житлового будинку на підставі затвердженої технічної документації. /л.с.12-16/.

Позивач вказує, що ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , проте документу, що підтверджує укладання шлюбу не зберіглося.

Факт перебування в офіційних зареєстрованих шлюбних відносинах даних осіб підтверджує наявністю у них спільних дітей ОСОБА_7 , яка згодом змінила прізвище у зв`язку з укладанням шлюбу та ОСОБА_8 .

Разом з тим, вказує, що і дозвільні документи видавались на ім`я гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Згідно довідки від 21.11.2001 року, ОСОБА_2 є власником будинку по АДРЕСА_1 . Склад сім`ї дружина ОСОБА_3 .

Позивач вказує, що усі ці документи в сукупності вказують на шлюбні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які пояснили, що дійсно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в шлюбі, проживали як чоловік та жінка.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту:п. 1 родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх установлення.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Однак, всупереч вищенаведених норм права, позивачем не надано жодного достатнього та належного доказу перебування у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

За наявності необхідних підстав, позивач не позбавлена можливості звернутись до відповідного органу із запитом надання дублікату документу, що посвідчує факт укладання шлюбу даними спадкодавцями.

Як встановлено матеріалами справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 . /л.с.23/.

Разом з тим, доказів прийняття нею спадщини матеріали справи не містять, адже довідка ЖЕО про склад сім`ї видана ще за життя спадкодавця, окрім того, судом не встановлено наявності підстав для закликання до спадкування ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_9 .

Щодо вимог позивача про встановлення факту належності на правах спільної сумісної власності будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , то вони є похідними та випливають з вимог встановлення факту перебування даних осіб у зареєстрованому шлюбу, що не були підтверджені в ході розгляду справи, а отже за відсутності їх належного аргументування та обґрунтованості задоволенні бути не можуть.

Більш того, стосовно вимог про спадкування будь-якої із осіб, зокрема ОСОБА_4 після ОСОБА_3 , а після неї позивача, суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

У відповідності до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст.1220 ЦК України, час відкриття спадщини є днем смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У відповідності до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності до ч.3 ст. 1266 Ц України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

За умовами ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Так, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст..1270 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Разом з тим, згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

У відповідності до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно п.3.1 наведеного вище Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року , право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об`єкт самочинного будівництва.

При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід звертати увагу на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини.

Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов`язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Позивачем не надано витягу з погосподарської книги місцевої Ради, згідно наявності запису якого можна в сукупності з наданими дозвільними документами було б вказувати на належності на правах власності нерухомого майна по ? частини ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Разом з тим, згідно листа КП «Білгород-Дністровське БТІ» № 793 від 24.05.2019 року повідомлено, що станом на 31.12.2012 рік Комунальне підприємство «Білгород-дністровське бюро технічної інвентаризації» не проводило державну реєстрацію права власності житлового будинку АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, суд зазначає, що набуття прав забудовника в порядку спадкування можливо в разі здійснення будівництва нерухомості згідно із законом.

Тобто, за умови наявності акту відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову тощо.

Разом з тим, позивачем не заявлялась вимога про визнання за спадкоємицею права забудовника.

У відповідності до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З витребуваної на запит суду копії спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , після якої бажає спадкувати позивач, вбачається лише те, що померла є її рідною тіткою, що підтверджено відповідними свідоцтвами про народження, проте факту належності спадкодавці спадкового майна у вигляді житлового будинку по АДРЕСА_1 , матеріали спадкової справи не місять, з приводу чого нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори листом за № 1352/02-14 від 25.09.2019 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину.

За таких обставин, суд погоджується з ствердженнями відповідача, викладеними у його відзиві стосовно відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно та доказів набуття права власності спадкодавцями, так само як і закликання до спадкування ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_2 .

Ураховуючи усе вищевикладене, на основі повно та всебічно досліджених доказів, у сенсі розуміння вимог чинного законодавства, та його правозастосування до фактичних обставин справи, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 до Білгород - Дністровської міської ради про встановлення юридичного факту, факту приналежності, прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, та вважає за необхідне в їх задоволені відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1261,1262, 1264, 1266, 1268, 1269 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Білгород - Дністровської міської ради про встановлення юридичного факту, факту приналежності, прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_3 , ІПН: НОМЕР_4 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Білгород - Дністровська міська рада, , що знаходиться за адресою: 67701, Одеська область, м. Білгород - Дністровський, вул. Михайлівська, 56.

Повний текст рішення складений 14 грудня 2020 року.

Суддя: