Єдиний унікальний номер 227/2174/19
Номер провадження 22-ц/804/346/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Мальованого Ю.М.,

суддів Агєєва О.О., Канурної О.Д.,

розглянувши у м. Бахмут Донецької області у приміщенні суду в письмовому провадженні циві-льну справу № 227/2174/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати з апеляційною скаргою відповідача - Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Добропільського міського суду Донецької області від 24 жовтня 2019 року у складі судді Хандуріна В.В., -

В С Т А Н О В И В:

24 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товари-ства "Українська залізниця" (далі АТ "Укрзалізниця) про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

У позові зазначила, що перебувала у трудових відносинах з відповідачем, працювала у Виробничому підрозділі "Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку" структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Ук-рзалізниця».

Наказом № 6194/ДН-ос від 10 липня 2017 року її було звільнено з 17 липня 2017 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Посилаючись на те, що відповідач до теперішнього часу розрахунок з нею не провів, після уточнень позовних вимог, просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробі-тній платі на загальну суму 19 142 грн. 36 коп. з утриманням передбачених податків і зборів, а також компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх випла-ти у розмірі 3636 грн. 77 коп.

Постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип пуб-лічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (ПАТ "Укрзалізниця") з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство "Українська залізниця" (скорочене на-йменування АТ "Укрзалізниця").

Рішенням Добропільського міського суду Донецької області від 24 жовтня 2019 року по-зовні вимоги ОСОБА_1 до АТ "Укрзалізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено частково.

Стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь позивача заборгованість за березень - липень 2017 року в загальному розмірі 19 142 грн. 36 коп. та компенсацію втрати частини грошових до-ходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 3203 грн. 09 коп. Зобов`язано АТ "Укра-їнська залізниця" при виплаті ОСОБА_1 доходу утримати з нього податки та інші обов`язкові платежі. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь держави судовий збір в розмірі 677 грн.83 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач в апеляційній скарзі посилається на пору-шення судом норм матеріального права, неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Добропільського міського суду Донецької області від 24 жовтня 2019 року і ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року "Про невідкладні додаткові за-ходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України" було припинено зв`язок з ви-робничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», а також стала неможливою передача з непідкон-трольної території первинних документів, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей.

Посилаючись на науково-правовий висновки Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року, відповідач в апеляційній скарзі наголосив на відсутності своєї вини у нездійсненні виплат на користь позивача, що стало наслідком злочинних дій третіх осіб. Відповідач не мав об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків та виконати свої зобов`язання за трудовим договором. Нарахування за-робітної плати є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалася. Через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією.

Доводом апеляційної скарги також є та обставина, що відповідно витягу реєстрації в Єди-ному реєстрі довіреностей від 27 квітня 2017 року припинено дію довіреності від 28 жовтня 2016 року, якою було уповноважено начальника та заступника начальника Дебальцевського пасажирського локомотивного депо здійснювати дії пов`язані з діяльністю підрозділу.

На підставі наведеного відповідач просив скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

З інших підстав судове рішення відповідачем не оскаржувалося.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 17 грудня 2019 року за апеляційною скаргою відповідача АТ "Укрзалізниця" відкрито апеляційне провадження (а.с. 168 - 170).

Позивача ОСОБА_1 про постановлення ухвали про відкриття апеляційного прова-дження була повідомлена відповідно до Закону України від 12 серпня 2014 року № 1632-VII "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерори-стичної операції" шляхом розміщення 19 грудня 2019 року інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу судового рішення в Єдиному державному реєстрі су-дових рішень (а.с. 175).

Копія апеляційної скарги відповідача була направлена позивачу на зазначену в позовній заяві адресу для листування та отримана її представником адвокатом Лаврищевим В.В. 27 грудня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 184).

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Лаврищев В.В., який діє на підставі ордеру серії АН № 1000758 від 30 квітня 2019 року (а.с. 50), просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 жовтня 2019 року - без змін.

Зазначає, що відповідач мав доступ до первинної документації і у березні, і у липні 2017 року, оскільки здійснював відповідні дії щодо припинення трудових відносини, про що особисто повідомляв позивача, який знаходився у м. Іловайськ, - видав позивачу належно заповнену тру-дову книжку.

В наказі про припинення трудового договору № 614/ДН-ос від 10 липня 2017 року, на якому є підпис як позивача, так і відповідача, відповідач зазначив рішення про виплату позивачу при звільненні компенсації за невикористану відпустку (5 днів), одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, чим визнав наявність документообігу зі структур-ними підрозділами, що знаходилися в зоні ООС -АТО.

Враховуючи відсутність заперечень відповідача щодо достовірності розрахунків компен-сації, вважає дані, що зазначені у наказах про припинення трудових договорів, доведеними та такими, що складені працівниками АТ «Укрзалізниця» на підставі первинних документів.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 09 січня 2019 року справу відповідно до ч. 1 ст. 369, ч. 13 ст. 7 ЦПК України призначено до розгляду в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи), оскільки ціна позову у ній складає 22 345 грн. 45 коп., що мен-ше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, сторони клопотання про розгляд справи у суді апеляційної інстанції з їх повідомленням не заявили та справа не відноситься до тих, які відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 187 - 188).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеля-ційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга від-повідача АТ "Укрзалізниця" задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає спра-ву за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах вер-ховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотри-манням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Ко-дексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захис-ту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Оскаржуване відповідачем рішення зазначеним вимогам процесуального закону відпові-дає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з відповідачем. На підставі наказу про звільнення № 6194/ДН-ос від 10 липня 2017 року її звільне-но з 17 липня 2017 року з посади телефоніста міжміського телефонного зв`язку 1 класу ВП «Іло-вайська дистанція сигналізації та зв`язку» СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі ско-роченням штату. Зазначений наказ видано структурним підрозділом "Донецька дирекція залізни-чних перевезень " регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" та підписано ви-конуючим обов`язки начальника дирекції залізничних перевезень ОСОБА_3 В наказі за-значено, що ОСОБА_1 має право на компенсацію за 5 днів невикористаної відпустки та ви-плату вихідної допомоги. (а.с. 120).

На підтвердження не виплаченої заробітної плати позивачем надані суду розрахункові листи, довідки-розрахунки заробітної плати та розрахункові листи (табулеграми) за березень - липень 2017 року (а.с. 31-35).

Наказом начальника СП "Донецька дирекція залізничних перевезень" від 17 березня 2017 року № 236/ДНД було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20 березня 2017 року (а.с. 122).

Згідно відомостей з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язково-го державного соціального страхування "Індивідуальні відомості про застраховану особу" (фор-ма ОК-5) розмір нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 за січень 2017 року - 4819 грн. 36 коп., за лютий 2017 року - 4216 грн. 55 коп., за березень 2017 року - 4247 грн. 28 коп.(а.с. 118).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відпові-дач не оспорює факт перебування сторін у трудових відносинах, наявності заборгованості по оплаті за час простою, а також існування самого наказу про простій та звільнення позивача саме з 17 липня 2017 року.

Доводи відповідача, який заперечував проти позову, ґрунтуються на відсутності первин-них документів для нарахування заробітної плати.

Під час встановленого простою позивач на виконання наказу виходив на своє робоче місце до дня звільнення; на день звільнення накази про встановлення простою скасовані не були, тому у відповідача відсутні підстави не здійснювати позивачу оплату під час простою.

Надані позивачем розрахунки заробітної плати за березень - липень 2017 року узгоджу-ються з наказом начальника СП "Донецька дирекція залізничних перевезень" від 17 березня 2017 року № 236/ДНД про встановлення з 20 березня 2017 року у виробничому підрозділі, в якому працювала позивач, простою з причин, незалежних від працівників, а також узгоджуються з на-казом № 6194/ДН-ос від 10 липня 2017 року про припинення трудового договору, яким визначе-но право позивача на компенсацію за 5 днів невикористаної відпустки та на виплату вихідної допомоги.

Враховуючи, що станом на час розгляду справи відповідач не надав доказів на спросту-вання відомостей, щодо нарахованої позивачу частини заробітної плати за березень 2017 року в сумі 4247 грн. 28 коп. за відрахуванням отриманої позивачем суми у розмірі 2095 грн. 42 коп., за квітень 2017 року - 2456 грн. 70 коп., за травень - 8161 грн. 68 коп., за червень 2017 року - 00.00 грн., за липень 2017 року - 6372 грн. 12 коп.(з яких компенсація за 5 днів невикористаної відпу-стки становить 827 грн. 75 коп., вихідна допомога при звільненні становить 5411 грн. 95 коп.), а загальна сума заборгованості складає 19 142 грн. 36 коп., суд першої інстанції погодився з роз-рахунками позивача, задовольнивши їх у повному обсязі.

Оскільки затримка виплати заробітної плати відбулась більш ніж за один календарний мі-сяця, суд визнав право позивача на компенсацію втрати частини доходу та розрахував її у межах заявлених позовних вимог з березня 2017 року та окремо за кожний місяць затримки виплати заробітної плати по березень 2019 року.

Загальна сума компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків випла-ти заробітної плати за березень - липень 2017 року судом першої інстанції визначена у розмірі 3203 грн. 09 коп.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можли-вість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Ко-жен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одер-жання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошо-вому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професій-но-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодже-ним з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період про-ведення антитерористичної операції" не припиняє обов`язків роботодавця, визначених ст. 115 КЗпП України.

За змістом пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V "Про рати-фікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)", усі працівники мають право на справед-ливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.

Таким чином, роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано, що забезпечує реалізацію одного із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним роз-рахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно матеріалів справи, зокрема апеляційної скарги, відповідач не оспорює той факт, що при звільненні позивача розрахунок з ним не проведено. Відповідач посилається на те, що ро-боче місце позивача фактично знаходилось на території, на якій органи державної влади тим-часово не здійснюють свої повноваження, що через захоплення підприємства відповідач втратив контроль над виробничими потужностями, що захоплення підприємства сприяє загрозі життя при знаходженні на території виробничих підрозділів уповноважених осіб, які мають здійснювати організацію та контроль ведення господарської діяльності, у зв`язку з чим відповідач не має об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків у спірний період та виконати свої зобов`язання за трудовим договором, а тому через відсутність зв`язку з виробничими підрозділами та не передачею з непідконтрольної території первинних документів, на підставі яких здійснюється нарахування заробітної плати й інші виплати, нарахування заробітної плати працівникам з 16 березня 2017 року не проводилося.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про опла-ту праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до ст. 8 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерсь-кий облік та фінансову звітність в Україні" питання організації бухгалтерського обліку на підп-риємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (поса-дової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених до-кументів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (ч. 1 ст. 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.

Відповідно до ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на заса-дах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, вста-новлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за звер-ненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом ви-падках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Висновок суду першої інстанції про доведеність заборгованості відповідача по заробітній платі за березень 2017 року у розмірі 4247 грн. 28 коп. за відрахуванням отриманої позивачем суми у розмірі 2095 грн. 42 коп., за квітень 2017 року - 2456 грн. 70 коп., за травень - 8161 грн. 68 коп., за червень 2017 року - 00.00 грн., за липень 2017 року - 6372 грн. 12 коп.(з яких ком- пенсація за 5 днів невикористаної відпустки становить 827 грн. 75 коп., вихідна допомога при звільненні становить 5411 грн. 95 коп.) на загальну суму 19 142 грн. 36 коп. підтверджується на-даними позивачем розрахунками заборгованості, довідками про доходи, розрахунком заробітної плати за березень - липень 2017 року, а також індивідуальними відомостями про застраховану особи з Пенсійного фонду України (форми ОК-5) (а.с. 31-35, 118).

Відомості, зазначені у наданих позивачем розрахунках заробітної плати за березень - ли-пень 2017 року узгоджуються з іншими доказами по справі, зокрема, наказом начальника струк-турного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 17 березня 2017 року № 236/ДНД, згідно якого у зв`язку з ві-дсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, виклика-них перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольною українській владі територією, встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх пра-цівників виробничих підрозділів дирекції; призначено відповідальними за облік працівників, які знаходяться на простої, начальників відповідних виробничих підрозділів; оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи (а.с. 64).

Даний наказ узгоджується з нормою ст. 113 КЗпП України, згідно якої час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановле-ного працівникові розряду (окладу).

Відповідачем ці відомості не спростовані та суду не надані докази, що ці відомості є недо-стовірними.

Посилаючись в апеляційній скарзі на відсутність об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків, відповідач конкретних заперечень щодо сум оплати за час простою за березень - липень 2017 року не наводить.

Відповідно до ч. 4 ст. 97 КЗпП України, ст. 22 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Оскільки в період простою, встановленого структурним підрозділом "Донецька дирекція залізничних перевезень", до складу якого входив виробничий підрозділ "Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку", позивач на виконання наказу виходила на своє робоче місце до дня зві-льнення, що підтверджується наданими до суду першої інстанції розрахунками заробітної плати, та на день звільнення позивача наказ про встановлення простою скасовано не було, у відповідача відсутні підстави не здійснювати позивачу оплату за час простою.

Згідно наказу № 6194/ДН-ос від 10 липня 2017 року позивач звільнений за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату та має право на компенсацію за 5 днів невикорис-таної відпустки та на вихідну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с. 222). Саме на підставі цього наказу відповідачем здійснено запис у трудову книжку позивача про його звільнення (а.с. 15).

Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки

Сума компенсації за невикористану відпустку згідно наданого позивачем розрахунку за-робітної плати складає 827 грн. 75 коп. та відповідачем в апеляційній скарзі її розмір не оспорю-ється.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазна-чених у п. 1 ст. 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не мен-ше середнього місячного заробітку.

Розмір вихідної допомоги у зв`язку із звільненням на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України згідно розрахунку заробітної плати складає 5411 грн. 95 коп. та відповідачем в апеляційній скарзі не оспорюється.

Посилаючись на те, що заборгованість перед позивачем з виплати заробітної плати відсу-тня, відповідач будь-якої інформації щодо нарахованих, сплачених йому сум до суду не надав.

Більш того, відповідач визнає, що починаючи з 16 березня 2017 року заробітну плату по-зивачу до дня звільнення, тобто до 17 липня 2017 року, не нараховував, що розрахунок з позива-чем при звільненні не провів.

Доводи апеляційної скарги про те, що з березня 2017 року до структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" не надходять документи для нарахування заробітної плати, що на підконтрольній Україні території відсутня первинна документація для нарахування заробітної плати за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, не спростовують висно-вків суду.

Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною доку- ментацією роботодавця. Отже відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати.

Що стосується посилання на втрату контролю і доступу АТ «Укрзалізниця» до своїх ви-робничих потужностей та іншого майна, що знаходяться на території, тимчасово не підконтроль-них органам державної влади України, вони не впливають на висновки суду, оскільки згідно на-казу начальника структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіона-льної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 17 березня 2017 року № 236/ДНД від-повідальними за облік явки працівників, які знаходяться на простої, було призначено начальни-ків відповідних виробничих підрозділів та саме виробничі підрозділи здійснювали нарахування заробітної плати своїм працівникам.

Згідно доданого відповідачем до відзиву на позовну заяву Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбаче-них законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2, який складений на замовлення ПАТ "Укрзалізниця", встановлено, що:

- наказом регіональної філії "Донецька залізниця" № 682-Н від 12 травня 2017 року "Про формування робочої комісії з опрацювання первинних документів щодо остаточного розрахунку працівників структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" створена ро-боча комісія з працівників регіональної філії "Донецька залізниця" до моменту закінчення скоро-чення штату працівників Донецької дирекції залізничних перевезень з метою опрацювання доку-ментів вказаної дирекції, повноти утримань та перерахування податків і зборів, формування до-кументів обліку та розрахунку заробітної плати, відображення господарських операцій в фінан-совій звітності та з інших питань фінансової діяльності;

- наказом регіональної філії "Донецька залізниця" № 899-Н від 26.06.2017 року "Про вве-дення в дію Порядку остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" уведено в дію Порядок остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів "Донецька дирекція заліз-ничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень", яким враховується нестан-дартна ситуація та особливості роботи регіональної філії "Донецька залізниця", оскільки частина структурних підрозділів та працівників знаходяться на тимчасово неконтрольованій Україною території, а виплата здійснюється на контрольованій території України регіональною філією "Донецька залізниця" через каси структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних пере-везень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" за місцем їх знаходження (м. Лиман) та регламентується здійснення проведення остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів відповідної дирекції робочими комісіями з опрацювання первинних документів щодо остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" (а.с. 54 - 86).

Маючи відомості про нарахування позивачу заробітної плати, зокрема до 15 березня 2017 року, зазначивши в наказі про припинення трудового договору про виплату позивачу при звіль-ненні компенсації за 5 днів невикористаної відпустки та вихідної допомоги у розмірі середньомі-сячного заробітку, видавши наказ щодо порядку остаточного розрахунку працівників, зокрема структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень", відповідач довідку про нарахування зазначених в наказі сум не видає, чим зловживає своїми процесуальними правами. Отже, суд першої інстанції з метою захисту конституційного права позивача на оплату праці об-ґрунтовано взяв до уваги надані позивачем розрахунки заробітної плати.

Враховуючи, що відповідач в порушення Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" не надав суду першої інстанції документів за підпи-сом відповідальної посадової особи ні про нараховану позивачу заробітну плату за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, ні про наявність заборгованості по заробітній платі за цей період, ні про відсутність такої заборгованості, в апеляційній скарзі визнає, що з 16 березня 2017 року нарахування позивачу заробітної плати припинено через відсутність первинних доку-ментів, що розрахунок з позивачем при його звільненні не проведено, суд першої інстанції при вирішенні спору обґрунтовано виходив з доказів, наданих позивачем, та дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивача заборгованості з виплати заробітної плати (сум, які належали йому від підприємства на день звільнення).

Доводи апеляційної скарги про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року є підставою для звільнення відповідача від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбаче-них законодавством України про працю при вивільнені працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), терористична загроза та загроза терито-ріальної цілісності України, у тому числі територій міста Донецьк Донецької області, міста Лу-ганськ Луганської області, що супроводжується актами тероризму, для подолання яких направ-лене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків сторонами, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами.

У зв`язку із тим, що виробничі потужності, які було закріплено за структурними підрозді-лами "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних переве-зень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", що знаходяться на територіях міста Донецька і Донецької області, міста Луганська та Луганської області, які перебувають під контролем незаконних збройних формувань, і вийшли із-під контролю роботодавця у зв`язку із злочинним їх захопленням для подальшої господарської діяльності представниками цих неза-конних збройних формувань і термін їх повернення є невідомим, термінове припинення трудо-вих відносин з усіма працівниками, що за трудовим договором виконують функціональні обов`язки на цих виробничих потужностях у зв`язку із скороченням штату, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, є вимушеним, необхідним, об`єктивним та упереджуючим заходом.

Втрата контролю і доступу ПАТ "Укрзалізниця", регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ праців-ників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням тру-дових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підроз-ділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень", коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями, позбавило можливості ПАТ "Укрзаліз-ниця", регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно статей 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме: кожному звільненому працівнику структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" видати належно оформлену трудову книжку і про-вести розрахунок.

Це свідчить про відсутність вини ПАТ "Укрзалізниця" у невиконанні своїх обов`язків (а.с. 54 - 86).

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від від-повідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Законом України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" встановлено, що сертифікат Торгово-промислової пала-ти України є єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин не-переборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної опе-рації, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань (стаття 10).

Відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні встановлена ст. 117 КЗпП України, згідно якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Тобто, форс-мажорні обставини, про існування яких йдеться у висновку, свідчать про від-сутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Проте заробітна плата, в тому числі оплата за час простою (ст. 113 КЗпП), компенсація за невикористані дні відпустки (ст. 83 КЗпП), вихідна допомога при звільненні (ст. 44 КЗпП) не є відповідальністю за порушення строків виплати заробітної плати і жодним нормативним актом про працю не передбачено звільнення роботодавця від виплати заробітної плати та цей обов`язок роботодавця не залежить від наявності або відсутності його вини.

Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період про-ведення антитерористичної операції" не скасовує обов`язків роботодавця, визначених стаття-ми 47, 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільнен-ні, встановлених ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основополож-них свобод, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифі-кацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В рішенні у справі "Кечко проти України" від 08.11.2005 року Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "власності", яке міститься в першій частині ст. 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відпові-дно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений ст. 1 Протоколу № 1 (п. 22).

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене осо-бами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Враховуючи, що позивач до 17 липня 2017 року знаходився з регіональною філією "Доне-цька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" у трудових відносинах, що в період з 20 березня 2017 року по 17 липня 2017 року на виконання наказу роботодавця про встановлення простою згідно графіку роботи виходив на своє робоче місце, майнові вимоги позивача щодо оплати йому заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року, виплати компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги, про що роботодавцем зазначено в наказі про звільнення, відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини.

Оскільки відповідач не спростував надані позивачем розрахунки заробітної плати за бере-зень - липень 2017 року, у строки, встановлені ч. 1 ст. 116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства при звільненні, не виплатив ці суми і на час розгляду справи судом першої інстанції, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задово-лення вимог позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Відповідно до ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію гро-мадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, уста-нови і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (стаття 1).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх випла-ти (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців випла-ти доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забез-печення) (стаття 2).

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплачено-го громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4).

Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію гро-мадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159 затвердив "Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати".

Відповідно до пунктів 4, 5 зазначеного Порядку сума компенсації обчислюється як добу-ток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсот-ках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс спо-живчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні інде-кси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4).

Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється випла-та заборгованості за відповідний місяць (пункт 5).

Відповідно до п. 2.2 рішення Конституційного Суду від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 кош-ти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівни-кам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпе-чення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах від 21.05.2014 року у справі № 6-43цс14, від 14.12.2016 року у справі № 428/7002/14-ц, відповід-но до статті 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці", Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність підстав для нарахування позивачу компенсації через відсутність вини відповідача у порушенні трудових прав працівників, в тому числі встановлених строків виплати заробітної плати.

Оскільки на теперішній час позивачу не виплачена заборгованість по заробітній платі за березень - липень 2017 року, компенсація за невикористану відпустку, затримка виплати цих грошових доходів складає більше одного місяця, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого ви-сновку про те, що вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати є обґрунтованими.

Доводи щодо розміру компенсації в апеляційній скарзі відсутні.

Довід апеляційної скарги щодо припинення дії довіреності від 28 жовтня 2016 року, якою було уповноважено начальника та заступника начальника Дебальцевського пасажирського ло-комотивного депо здійснювати дії пов`язані з діяльністю підрозділу, до уваги апеляційним судом не приймаються, оскільки позивачка не була працівником цього виробничого підрозділу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відо-бражає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших ор-ганів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунту-ються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`я-зує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріально-го права. Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язко-вою підставою для скасування судового рішення або призвели до неправильного вирішен-ня справи, апеляційним судом не встановлено. Отже, підстав для скасування рішення суду в ме-жах доводів апеляційної скарги не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл су-дових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та ви-трат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, а рішення суду - без змін, підстави для зміни розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, відсутні.

За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 1 153 грн. 00 коп. (а.с. 157).

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, підстави для відшкодування йому витрат по сплаті судового збору відсутні, судові витрати по сплаті відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 153 грн. 00 коп. покладаються на відповідача.

Відомості про інші судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеля-ційної інстанції, сторонами не надані.

Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міського суду Донецької області від 24 жовтня 2019 року зали-шити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бу-ти оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 січня 2020 року.

Суддя - доповідач: Ю.М. Мальований

Судді:

О.В. Агєєв

О.Д. Канурна