Справа № 522/6832/20
Провадження № 2/522/4508/20
03 грудня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Свяченої Ю.Б.,
при секретарі судового засідання Шеян І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу, -
Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу, у розмірі 31 077 грн. 84 коп., суму сплаченого судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 грн. 00 коп.
В обґрунтування позовних вимог ФОП- ОСОБА_1 в позовній заяві зазанечено, що 28 березня 2016 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_3 укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/8077913. Відповідно до умов вказаного полісу страхування ПрАТ «УПСК» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Daewoo Sens», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 29 грудня 2016 року в м. Одеса по вул. Фонтанська дорога, 4-А, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Daewoo Sens», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «Toyota RAV4», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Toyota RAV4» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 завдано механічних пошкоджень, власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідно до Постанови Приморського районного суду м. Одеси від 30.01.2017 року по справі №522/698/17, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Toyota RAV4», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_4 - звернувся до Страховика ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №АЕ/8077913 від 28 квітня 2016 року.
На підставі страхового акта №ОЦ/123/450/17/2000 від 24 квітня 2017 року, ПрАТ «УПСК» виплачене страхове відшкодування в розмірі: 31 077 (тридцять одна тисяча сімдесят сім) грн. 48 коп., що підтверджується платіжними дорученнями №482 від 26 квітня 2017 року. Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «УПСК» склав 31 077 грн. 48 коп.
Такаож позивач заначає, що відповідачем порушено умови договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АЕ/8077913 від 28.03.2016 року та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо повідомлення ПрАТ «УПСК» про настання страхового випадку. Право регресної вимоги виникло у ПрАТ «УПСК» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 26 квітня 2017 року, що підтверджується платіжними дорученнями №482 від 26.04.2017 року. 16 квітня 2020 року, між ПрАТ «УПСК» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено Договір №13/03/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, і право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АЕ/8077913 від 28 березня 2016 року.
Ухвалою суду від 27 травня 2020 року провадження у справі відкрите, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 06 серпня 2020 року.
До суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у режимі відеоконференцзв`язку.
У судове засідання 06 серпня 2020 року належним чином сповіщені сторони не з`явились, розгляд справи відкладено на 03 грудня 2020 року з метою повторного повідомлення відповідача та забезпечення участі представник позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку.
Судове засідання 03 грудня 2020 року відбулось у режимі відеоконференцзв`язку. Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Тому у відповідності до вимог частини 11 статті 128 ЦПК України відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню, на підставі наступного.
Судом встановлено, що 28 березня 2016 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_3 укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/8077913.
Відповідно до умов вказаного полісу страхування ПрАТ «УПСК» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Daewoo Sens», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам.
29 грудня 2016 року в м. Одеса по вул. Фонтанська дорога, 4-А, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Daewoo Sens», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «Toyota RAV4», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 .
Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Toyota RAV4» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 завдано механічних пошкоджень, власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку.
Відповідно до Постанови Приморського районного суду м. Одеси від 30.01.2017 року по справі №522/698/17, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню.
Власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Toyota RAV4», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_4 - звернувся до Страховика ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №АЕ/8077913 від 28 березня 2016 року, що підтверджується заявою ОСОБА_4 від 29 грудня 2016 року.
На підставі страхового акта №ОЦ/123/450/17/2000 від 24.04.2017 року, ПрАТ «УПСК» виплачене страхове відшкодування в розмірі: 31 077 (тридцять одна тисяча сімдесят сім) грн. 48 коп., що підтверджується платіжними дорученнями №482 від 26 квітня 2017 року.
Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «УПСК» склав 31 077 грн. 48 коп.
Відповідачем порушено умови договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АЕ/8077913 від 28.03.2016 року та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо повідомлення ПрАТ «УПСК» про настання страхового випадку.
Право регресної вимоги виникло у ПрАТ «УПСК» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 26 квітня 2017 року, що підтверджується платіжними дорученнями №482 від 26.04.2017 року.
Виходячи з вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно частини другої ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).
Нормами статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин містить Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
16 березня 2020 року, між ПрАТ «УПСК» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено Договір №13/03/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору.
В тому числі, ФОП - ОСОБА_1 отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АЕ/8077913 від 28 березня 2016 року.
За п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.
Згідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Таким чином, з урахуванням встановленої вини з боку відповідача у ДТП та здійснення виплати, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 у повному розмірі.
Згідно з положеннями статей 137 ЦПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає розподілу між сторонами за результатом розгляду справи, визначається відповідно до умов договору про надання правничої допомоги та встановлюється на підставі наступних доказів: детального опису робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках надання правничої допомоги по певній справі; доказів вартості робіт (послуг) адвоката, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; детального опису витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги витрат адвоката; доказів здійснення витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому, відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постанові КАС ВС від 11.06.2020 по справі №821/227/17, а також у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.
Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи).
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.
Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
Аналогічні критерії застосовуються Європейським судом з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід ілюструється у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§95).
Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.
На підтвердження наявності витрат на професійну правничу допомогу позивач надає орієнтовний розрахунок суми судових витрат у розмірі 2000 грн, договір про надання правової допомоги та додаткову угоду до нього, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30 січня 2019 року та платіжним дорученням від 08 квітня 2020 року у розмірі 2000 грн., тож, суд доходить до висновку про доцільність задоволення вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн.
Також, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню виплати по оплаті суми судового збору у розмірі 840.80 грн.
Керуючись , ст. ст. 2, 5, 10, 12, 82, 200, 206, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 грн., 80 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга подається через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Повний текст заочного рішення суду виготовлено 11 грудня 2020 року.
Суддя: Ю.Б. Свячена