Ухвала

17 січня 2020 року

м. Київ

справа № 158/1644/19

провадження № 61-256ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 04 вересня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовувало тим, що 22 вересня 2011 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_1 було укладено угоду № 370301 та підписано додатки № 1, 2, які є невід`ємними частинами цієї угоди, з метою придбання останнім автомобіля марки «Chevrolet Aveo» через систему надання послуг з придбання автомобілів АвтоТак. Угода укладена в рамках створеної ТОВ «Авто Просто» в Україні системи надання послуг з придбання автомобілів АвтоТак. Дана система полягає у створенні групи покупців, які бажають придбати товар високої вартості (автомобіль) та через механізми, встановлені угодою, забезпечують придбання кожним учасником автомобіля шляхом сплати його вартості та вартості наданих послуг щомісячними внесками протягом декількох років. При виконанні умов угод, укладених з учасниками в рамках системи АвтоТак, ТОВ «Авто Просто» надає учасникам послуги, спрямовані на придбання ними автомобіля через систему АвтоТак. Ці послуги полягають у формуванні груп учасників, організації та створенні умов для придбання автомобілів учасниками, на підставі угоди, забезпечення отримання учасником автомобіля, а також наданні інших послуг, передбачених угодою, які забезпечують придбання автомобіля кожним учасником системи АвтоТак, який належним чином виконує зобов`язання за угодою.

Позивач вказував, що 26 квітня 2012 року дистриб`ютор автомобіля марки «Chevrolet Aveo» листом № 688 повідомив ТОВ «Авто Просто» про припинення виробництва вищевказаного автомобіля. Керуючись положенням пункту 9.1 статті 9 додатку № 2 до угоди у червні 2012 року ним було здійснено заміну автомобіля марки «Chevrolet Aveo» на автомобіль марки «ЗАЗ Vida». Листом від 31 жовтня 2017 року № 297 дистриб`ютор автомобіля марки «ЗАЗ Vida» повідомив ТОВ «Авто Просто» про припинення виробництва вказаного автомобіля. Керуючись положенням пункту 9.1 статті 9 додатку № 2 до угоди у листопаді 2017 року ним було здійснено заміну автомобіля марки «ЗАЗ Vida» на автомобіль марки «Ravon». Листом від 27 вересня 2018 року № 37 дистриб`ютор автомобіля марки «Ravon» повідомив ТОВ «Авто Просто» про припинення виробництва вказаного автомобіля. Керуючись положенням пункту 9.1 статті 9 додатку № 2 до угоди у листопаді 2018 року ним було здійснено заміну автомобіля марки «Ravon» на автомобіль марки «Jас». Станом на червень 2019 року остання відома поточна ціна автомобіля марки «Jас» становила 329 900 грн; «Ravon» - 298 935 грн; «ЗАЗ Vida» - 256 526,10 грн; «Chevrolet Aveo» - 256 526,10 грн.

10 червня 2013 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було укладено договір поруки, згідно умов якого поручителі зобов`язалися відповідати перед кредитором як боржники у разі невиконання зобов`язань ОСОБА_1 за угодою № 370301 від 22 вересня 2011 року.

19 червня 2013 року відповідач ОСОБА_1 отримав автомобіль марки «ЗАЗ Forza», кузов № НОМЕР_1 , 2012 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 . За умовами угоди відповідач ОСОБА_1 за період з вересня 2011 року по вересень 2016 року сплачував щомісячні внески, однак свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на травень 2019 року складає 159 689,44 грн, з яких: 93 505,56 грн - членські внески; 66 183,88 грн - внески в оплату послуг.

Ураховуючи наведене, ТОВ «Авто Просто» просило суд солідарно стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на його користь заборгованість за угодою № 370301 від 22 вересня 2011 року в розмірі 159 689,44 грн та солідарно понесені судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 04 вересня 2019 року, яке залишено без змін постановою Волинського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року, позов ТОВ «Авто Просто» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ТОВ «Авто Просто» заборгованість за угодою № 370301 від 22 вересня 2011 року в розмірі 159 689,44 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ТОВ «Авто Просто» судові витрати в розмірі 3 694,34 грн.

27 грудня 2019 року ОСОБА_1 за допомогою засобів поштового зв`язку звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 04 вересня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року в указаній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 159 689,44 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 х 100 = 192 100).

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 04 вересня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. І. Грушицький