УХВАЛА

14 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 814/1070/19

провадження № 61-11807ав20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І.,

за участю секретаря судового засідання - Кобельчука О. І.,

учасники справи (учасники третейського розгляду):

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

особа, яка подала заяву про скасування рішення третейського суду - ОСОБА_3 ,

за участі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в приміщенні Верховного Суду у місті Києві справу за заявою ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» від 27 серпня 2007 року у справі № 41/6 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання недійсною довіреності,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 22 січня 2020 року у складі судді Абрамова П. С. та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року у складі судді Абрамова П. С., повний текст якої складено 27 лютого 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст заяви

У грудні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до Полтавського апеляційного суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» від 27 серпня 2007 року у справі № 41/6 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання недійсною довіреності, бланк ВАР № 562134, реєстраційний № 2-2287 від 17 жовтня 2003 року, ухваленого у АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що ОСОБА_3 не брав участі у розгляді третейської справи № 41/6, суд вирішив питання про його права та обов`язки.

У заяві ОСОБА_3 посилається на дві підстави для скасування рішення третейського суду, а саме: справа не підвідомча третейському суду; третейський суд вирішив питання про належні йому права та обов`язки.

На підставі довіреності, яка була визнана третейським судом недійсною, вже були укладені правочини, у тому числі із ним, а саме: у грудні 2003 року ОСОБА_2 надав ОСОБА_3 нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважив здійснювати правочини, розпоряджатись майном, шляхом продажу, міни або дарування.

Зазначив, що у 2010 році він вже оскаржував рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській організації «Український правовий союз» від 30 серпня 2007 року у справі №41/8, у якій спір виник з аналогічних правовідносин. Спір між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є штучно створеним.

Короткий зміст ухвал суду першої інстанції

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 22 січня 2020 року відкрито провадження за заявою ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Український правовий союз" від 27 серпня 2007 року в справі № 41/6 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання недійсною довіреності бланк ВАР №562134, реєстраційний №2-2287 від 17 жовтня 2003 року.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року заяву ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Український правовий союз" від 27 серпня 2007 року в справі №41/6, задоволено.

Рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Український правовий союз" від 27 серпня 2007 року в справі № 41/6 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання недійсною довіреності бланк ВАР №562134, реєстраційний № 2-2287 від 17 жовтня 2003 року, скасовано.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що жодних з обставин, визначених статтею 6 Закону України «Про третейські суди», які б давали підстави для висновку, що третейський суд є некомпетентним та неналежним судом для розгляду даної справи з врахуванням предмету спору - визнання недійсним нотаріально посвідченого цивільно правового доручення не встановлено. Оскаржуване рішення третейського суду впливає на майнові права та інтереси ОСОБА_3 , який не був залучений до участі у справі, оскільки ОСОБА_2 , діючи на підставі спірного доручення в інтересах ОСОБА_5 , 29 квітня 2004 року відчужив ОСОБА_6 7/20 частини нежитлового приміщення в будівлі АДРЕСА_2 . Надалі відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 25 вересня 2006 року право власності на ці 7/20 частини перейшло до заявника ОСОБА_3 .

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

У серпні 2020 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Полтавського апеляційного суду від 22 січня 2020 року про відкриття провадження у справі та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; скасувати ухвалу Полтавського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року та ухвалити постанову, якою відмовити ОСОБА_3 у задоволенні його заяви про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» від 27 серпня 2007 року або направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. .

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 подав заяву про скасування рішення третейського суду з порушенням норм ЦПК України, не вказавши в заяві третю особу по справі - державного нотаріуса Другої Маріупольської державної нотаріальної контори Царьову І. В. та не надав суду копії заяви для неї. Полтавський апеляційний суд не залучив до розгляду заяви третю особу по справі - державного нотаріуса Царьову І. В. Таким чином, ухвала Полтавського апеляційного суду від 22 січня 2020 року була передчасною та такою, що порушувала права учасника справи - третьої особи, державного нотаріуса Другої Маріупольської державної нотаріальної контори Царьової І. В. Полтавський апеляційний суд помилково визнав ОСОБА_3 особою, чиї права та обов`язки вирішив третейський суд та яка не брала участь у справі. ОСОБА_3 стверджував, нібито на підставі спірної довіреності йому було видано довіреність по передорученню повноважень, тому спірна довіреність цілком впливає на його права та обов`язки. Однак, довіреності нібито виданої ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_3 відповідно до повноважень за визнаною недійсною рішенням третейського суду довіреності не існує, її копію ОСОБА_3 до суду не надавав. Послався на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 755/11648/15-ц, у якій зазначено, що до компетенції третейських судів входить вирішення спорів, що виникають між приватними особами, за виключенням окремих категорій, прямо передбачених Закону України «Про третейські суди», з питань, які не торкаються публічно значимих відносин. Третейський суд, враховуючи суть справи, цілком законно залучив до участі у справі лише державного нотаріуса, який реєстрував цю довіреність, оскільки саме нею було допущено деякі порушення законодавства за процедурою реєстрації довіреності. Третейський суд вирішив права та обов`язки осіб, пов`язаних з видачою та реєстрацією довіреності від 17 листопада 2003 року, яка була зареєстрована державним нотаріусом Царьовою І. В. у реєстрі довіреностей за № 2-2287. Такими особами є виключно довіритель ОСОБА_5 та за винятковими обставинами можуть бути довірена особа ОСОБА_2 та нотаріус, який реєстрував цю довіреність. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване, якщо, зокрема, третейський суд вирішив питання про права і обов`язки осіб, які не брали участь у справі, але зацікавлені особи не відносяться до їх кола. ОСОБА_3 позиціонує себе, як особу, права якої були вирішені довіреністю, але він навіть не є власником нерухомого майна. Він є тільки зацікавленою особою, а отже має право оскаржувати інші угоди, в яких прямо передбачені його права чи обов`язки. Третейський суд, вирішуючи питання про недійсність довіреності з підстав порушення законодавства при її реєстрації, вирішував виключно права ОСОБА_5 та ні яким чином не вирішив права інших осіб - власників нерухомого майна, які набули це право не за правочином, укладеним по цієї довіреності ОСОБА_2 , а з інших підстав.

Позиція інших учасників справи

У вересні 2019 року ОСОБА_5 подала відзив на апеляційну скаргу, у якій зазначає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відзив обґрунтований тим, що у ОСОБА_3 відсутнє право оскаржити рішення третейського суду згідно законодавства, діючого під час постановлення оскаржуваного рішення. Полтавський апеляційний суд не довів, чому саме визнав ОСОБА_3 особою, яка не брала участь у третейському розгляді та суд вирішив питання про її права те інтереси. Послалась на правову позицію, викладену Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського Суду у постанові від 05 березня 2019 року у справі № 873/22/18, від 15 серпня 2019 року у справі № 873/25/18, від 13 серпня 2019 року у справі № 873/27/18, від 03 грудня 2019 року у справі № 876/42/19, від 15 січня 2020 року у справі № 873/87/19, від 21 січня 2020 року у справі № 870/73/19, від 07 квітня 2020 року у справі № 973/5/20. Зазначає, що у Полтавського апеляційного суду не було підстав для відкриття провадження за скаргою ОСОБА_3 .

У жовтні 2020 року ОСОБА_3 подав відзив на касаційну скаргу за підписом представника ОСОБА_4 , у якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення.

Відзив обґрунтований тим, що положення розділу VIII ЦПК України, ані положення статті 353 ЦПК України не передбачено можливості оскарження ухвали про відкриття провадження за заявою про скасування рішення третейського суду. ОСОБА_2 брав участь в апеляційному розгляді даної справи, надавав відзив на апеляційну скаргу, тобто фактично приєднався до апеляційної скарги ОСОБА_5 , а тому жодних підстав для поновлення йому строку на апеляційне оскарження не було. Розгляд спорів про визнання недійсними угод (правочинів) відносяться до юрисдикції суду як органу судової влади, а не третейського суду. Третейським судом було грубо проігноровано та порушено майнові права ОСОБА_3 , не притягнуто його до участі у справі № 41/6 в якості третьої особи.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків для направлення до суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Після усунення недоліків, ухвалою Верховного Суду від 01 вересня 2020 року від 01 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі № 814/1070/19, витребувано справу з Полтавського апеляційного суду, зупинено дію ухвали Полтавського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року.

У вересня 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду, як суду апеляційної інстанції

У частині другій статті 24, частині другій статті 351 ЦПК України передбачено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 підтримала доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення Царьової О. с. , перевіривши доводи апеляційної скарги та наявні в справі матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у березні 2020 року ОСОБА_5 звернулася до Верховного Суду з апеляційною скаргою, у якій просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» у справі № 41/6 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання недійсною довіреності, бланк ВАР № 562134, реєстраційний № 2-2287, від 17 жовтня 2003 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що закон не передбачає скасування рішення третейського суду з тієї підстави, що рішення впливає на майнові права та інтереси особи. Вирішивши питання про недійсність довіреності з підстави порушення законодавства під час її реєстрації, третейський суд не вирішував питання про права інших осіб - власників нерухомого майна, які набули це право не за правочином, укладеного не на підставі оспорюваної довіреності ОСОБА_2 . Полтавський апеляційний суд помилково визнав ОСОБА_3 особою, чиї права та обов`язки вирішив третейський суд, та яка не брала участі у справі. Суд не звернув уваги, що на підставі вказаної довіреності нерухомість переоформлена тільки на одну особу ОСОБА_6 , з часом перереєстрована на низку інших осіб, зокрема на ОСОБА_3 ОСОБА_3 не є особою, з якою укладено правочин на підставі оспорюваної довіреності.

Постановою Верховного Суду від 09 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково.

Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року змінено, викладено її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Змінюючи мотиви, суд апеляційної інстанції виходив з того, що розгляд спорів про визнання недійсними угод (правочинів) відноситься до юрисдикції суду як органу судової влади, а не третейського суду. Отже, ОСОБА_3 обґрунтовано посилався на таку підставу скасування рішення третейського суду як: справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону, а висновок суду першої інстанції в цій частині не відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 370 ЦПК України якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.

Відповідно до частини третьої статті 370 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини четвертої статті 370 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

11 серпня 2020 року до Верховного Суду з апеляційною скаргою звернувся ОСОБА_2 .

З порівняльного аналізу змісту апеляційної скарги ОСОБА_2 та постанови Верховного Суду від 09 липня 2020 року вбачається, що доводи ОСОБА_2 в частині оскарження ухвали Полтавського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року були предметом розгляду під час апеляційного розгляду справи Верховним Судом за скаргою ОСОБА_5 .

Згідно частини п`ятої статті 370 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження за апеляційною скаргою, поданою відповідно до частини першої цієї статті, якщо суд розглянув наведені у ній доводи під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Отже, відсутні підстави для апеляційного перегляду ухвали Полтавського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року за скаргою ОСОБА_2 .

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 , оскаржуючи ухвалу Полтавського апеляційного суду від 22 січня 2020 року про відкриття провадження, послався на те, що заявник не вказав у заяві третю особу: державного нотаріуса Другої державної маріупольської нотаріальної контори Царьовою І. В., не надав для неї копії заяви, а суд першої інстанції не залучив до участі у справі державного нотаріуса Царьову І. В.

Але ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження не може бути оскаржена окремо від судового рішення, тому апеляційне провадження і в цій частині слід закрити.

Керуючись статтями 24, 351, 353, 370 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 22 січня 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року у справі за заявою ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» від 27 серпня 2007 року у справі № 41/6 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання недійсною довіреності.

Ухвала Верховного Суду набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною, оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 15 грудня 2020 року.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат