ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року м.Суми

Справа №585/1354/19

Номер провадження № 22-ц/816/116/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Орлова І. В.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 жовтня 2019 року, ухвалене у складі судді Машини І.М. в приміщенні Роменського міськрайонного суду Сумської області, повний текст рішення складено 30 жовтня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Свої вимоги мотивує тим, що 21 липня 2016 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 , який раніше перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , який було розірвано рішенням суду від 23 липня 2015 року.

ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та їх доньці ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності по 1/3 частині кожному належить квартира АДРЕСА_1 та по 6,75 частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:030:0122 за вказаною адресою.

У листопаді 2016 року позивач і ОСОБА_3 з однієї сторони та відповідач з іншої сторони, за участю ОСОБА_4 досягли домовленості про придбання позивачем у ОСОБА_2 належної їй 1/3 частки у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 та 6,75 часток у праві власності на земельну ділянку за вказаною адресою. На виконання досягнутої домовленості позивач сплатила відповідачу 3300 дол. США, про що остання 18 листопада 2016 року підписала розписку, текст якої написаний ОСОБА_4 . Після отримання вказаних коштів з`ясувалось, що на час підписання вказаної розписки та отримання коштів вона вже знялась з реєстрації з 02 вересня 2016 року та зареєструвалась у жилому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , на придбання якого вона брала гроші, та яке вона в подальшому придбала за договором купівлі-продажу.

В подальшому ОСОБА_2 відмовилась з`явитися до нотаріальної контори з приводу нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу належної їй 1/3 частки у праві власності на квартиру та 6,75 часток у праві власності на земельну ділянку, у зв`язку з чим позивач разом з ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідача про припинення права власності, який Роменський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 21 грудня 2018 року задовольнив, проте Сумський апеляційний суд постановою від 26 березня 2019 року вказане рішення та додаткове рішення від 16 січня 2019 року скасував та ухвалив нове про відмову у задоволенні позову.

Зазначає, що фактично між нею та відповідачем малась домовленість про купівлю-продаж належних їй вищезазначених 1/3 частини квартири та земельної ділянки, в рахунок оплати вартості яких вона отримала від позивача 3300 дол. США.

Просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь 3300 дол. США сплаченого авансу та судові витрати по сплаті судового збору і оплати правничої допомоги.

Роменський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 21 жовтня 2019 в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на те, що суд не надав належної оцінки доказам та неправильно застосував до спірних правовідносин норми права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити та вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов суперечливого висновку, що нею не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують факт передачі коштів 18 листопада 2016 року саме ОСОБА_2 , та що розписка не відповідає вимогам чинного законодавства.

Зазначає, що оскільки договір купівлі-продажу частини квартири та земельної ділянки, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, то передані нею кошти у розмірі 3300 доларів США є авансом, тому вони підлягають поверненню їй, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 25 вересня 2013 року у справі № 6-82цс13 та 13 лютого 2016 року у справі № 6-176цс12.

Суд першої інстанції не врахував, що розписка від 18 листопада 2016 року підписана відповідачем особисто в присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , зі змісту вказаної розписки можливо встановити, що відбулася передача 3300 дол. США. Дослідивши вказану розписку, суд не дав належної оцінки справжній правовій природі правовідносин сторін та, залежно від установлених результатів, не зробив відповідного правового висновку.

Зазначає, що суд безпідставно послався у рішенні на те, що не приймає до увагу дану розписку, оскільки вона не підписана позивачем.

Посилання відповідача на те, що ОСОБА_4 писала розписку під диктовку ОСОБА_3 та передала її маршрутним таксі «Суми-Ромни», не відповідає дійсності, належними та допустимими доказами не підтверджуються. Саме по собі те, що ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні з 14 листопада 2016 року по 18 листопада 2016 року включно, не свідчить про її неможливість після виписки з лікарні 18 листопада 2016 року приїхати до м. Ромни та бути присутньою при передачі коштів відповідачу. Крім того, її присутність підтверджена підписом на розписці, проте суд належної оцінки вказаним обставинам не дав, дійшов невмотивованого висновку про неможливість приїзду ОСОБА_4 до м. Ромни для участі в передачі її матері грошових коштів.

Зазначає, що на час підписання розписки відповідач вже знялася з реєстрації за місцем проживання в спірній квартирі, а саме з 02 вересня 2016 року, що свідчить про реальність домовленостей щодо купівлі-продажу належних відповідачу частини квартири та земельної ділянки.

Вказує на те, що за змістом підписаної відповідачем розписки вона посвідчила дію, яка відбулась на час її підписання, а саме, що вона «бере», а не «братиме» гроші в сумі 3300 дол. США.

Суд не врахував, що пояснення свідка ОСОБА_4 , згідно яких вона присутньою при передачі грошей не була, слід оцінювати критично, оскільки вона є дочкою відповідача, а тому зацікавлена у вирішенні справи на користь матері.

Місцевий суд не навів жодних мотивів, з яких він не прийняв до уваги покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Також не погоджується з покладенням на неї будь-яких судових витрат.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін, стягнути з ОСОБА_1 на її користь 10 000 грн витрат на правову допомогу адвоката в апеляційній інстанції. Зазначає, що спірна розписка не може слугувати підтвердженням існування будь-яких договірних відносин між позивачем та відповідачем, оскільки не містить обов`язкових реквізитів, зазначення яких надає документу статусу розписки, зокрема в ній відсутні підтвердження факту отримання грошей, дати отримання грошей та дата їх повернення. Написання такої розписки було своєрідною «декларацією про наміри» відповідача продати в майбутньому позивачу свою квартиру. Дана розписка з огляду на її зміст не є доказом факту передачі грошової суми відповідачу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника адвоката Менька Д.Д., які підтримали апеляційну скаргу, відповідача та її представника адвоката Семеген Н.Б., які заперечують проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що розписка не відповідає вимогам чинного законодавства та позивачем не доведено факту передачі грошових коштів за розпискою відповідачу. Крім того, суд дійшов висновку, що попередній договір стосовно нерухомого майна має бути укладений у письмовій формі та посвідчений нотаріально, чого не вбачається з наданої стороною відповідача розписки, предметом якої є нерухоме майно.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками місцевого суду, оскільки вони не відповідають обставинам справи та суд дійшов їх з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності належить по 1/3 частині двокімнатної квартири АДРЕСА_1 та по 6,75 частин земельної ділянки кадастровий номер :02:030:0122 за вказаною адресою, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0999 га.

21 квітня 2017 року між ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_1 зареєстровано шлюб (а. с. 8).

Згідно тексту розписки від 18 листопада 2016 року ОСОБА_4 на прохання своєї матері написала розписку з її слів про те, що відповідач дає дану розписку ОСОБА_1 в тім, що бере у неї гроші в сумі 3300 дол. США, в рахунок цієї суми віддає 1/3 частину приватизованого майна та земельної ділянки по АДРЕСА_3 , власником якого вона є. Після отримання зазначеної суми коштів, вона зобов`язуться знятися з місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , та не чинити перешкод в оформленні документів. Всі витрати по переоформленню документів 1/3 частини приватизованого майна та земельної ділянки за рахунок ОСОБА_1 . Зміст цієї розписки прочитано нею в голос та підписано особисто в присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а. с. 7).

10 лютого 2017 року за відповідачем було зареєстровано право власності на кімнату АДРЕСА_4 , загальною площею 18,7 кв. м (а. с. 12).

ОСОБА_2 знято з реєстрації по АДРЕСА_3 02 вересня 2016 року.

У липні 2017 року ОСОБА_3 , ОСОБА_1 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 , а якому ставили питання про припинення права власності ОСОБА_2 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 та на 6,75 частин земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0999 га по АДРЕСА_5 , кадастровий номер :02:030:0122, визнавши за позивачами в рівних частках - по 1/2 за кожним, право власності на зазначену 1/3 частину вказаної квартири та 6,75 земельної ділянки, зарахувавши в рахунок належної ОСОБА_2 компенсації за вказані 1/3 частину квартири та 6,75 частин земельної ділянки 76 842 грн, отриманих відповідачем згідно з її розпискою від 18 листопада 2016 року про одержання 3300 дол. США за її частку у спірній квартирі та земельній ділянці.

Роменський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 21 грудня 2018 року вказаний позов задовольнив.

Сумський апеляційний суд постановою від 26 березня 2019 року рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 грудня 2018 року та додаткове рішення від 16 січня 2019 року в даній справі скасував та ухвалив нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільній частковій власності відмовив. (а. с. 9-12).

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч.1, ч. 3 ст.635 ЦК попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно положень ст. 570 ЦК завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Постановою Сумського апеляційного суду від 26 березня 2019 року у справі № 585/2814/17 встановлено, що дійсно ОСОБА_1 , ОСОБА_3 домовлялись з відповідачем про продаж їм належної їй частки квартири та земельної ділянки. Проте в подальшому відповідач відмовилась укладати договір купівлі-продаж.

З тесту розписки від 18 листопада 2016 року вбачається, що ОСОБА_2 бере у ОСОБА_1 гроші в сумі 3300 дол. США, в рахунок цієї суми віддає 1/3 частину приватизованого майна та земельної ділянки.

Відповідач не заперечує факту підписання вказаної розписки.

З її змісту не вбачається, що вказані кошти будуть передані ОСОБА_2 в майбутньому.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_4 не мала доручення на написання тексту розписки. Проте вказана обставина не має правового значення для вирішення спору, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Колегія суддів не може погодитись з твердженнями ОСОБА_2 про те, що вона не отримувала вказані у розписці кошти та написання такої розписки було лише своєрідною «декларацією про наміри» відповідача продати в майбутньому позивачу частку у праві власності на квартиру та земельну ділянку. Своїм підписом у розписці відповідач засвідчила, що бере спірні грошові кошти у позивача за належну їй 1/3 частину приватизованого майна та земельної ділянки по АДРЕСА_3 . Про намір отримати кошти в майбутньому за наявності яких-небудь певних умов у розписці не йдеться.

Висновок суду, що свідок ОСОБА_4 фактично не могла приймати участі у передачі коштів 18 листопада 2016 року у м. Ромни, оскільки в період з 14 листопада 2016 року по 18 листопада 2016 року знаходилась на стаціонарному лікуванні в Сумській обласній клінічній інфекційній лікарні імені З.Й. Красовицького, ґрунтується на припущеннях, оскільки ОСОБА_4 18 листопада 2016 року після виписки з лікарні фізично мала змогу приїхати до м. Ромни та бути присутньою при здійсненні передачі коштів. Своїм підписом у розписці ОСОБА_4 також засвідчила факт отримання ОСОБА_2 від позивача спірних грошових коштів.

Суд першої інстанції, при вирішенні спору взяв до уваги показання свідка ОСОБА_4 про те, що вона не була присутня під час передачі коштів її матері, але не надав у рішенні правової оцінки показанням свідка ОСОБА_5 про те, що в телефонній розмові з нею відповідач підтвердила факт отримання 3300 доларів США на придбання кімнати в гуртожитку.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ще до підписання спірної розписки, відповідач 02 вересня 2016 року знялася з реєстрації по АДРЕСА_3 , що свідчить про її намір щодо відчуження належної їй частки в квартирі, від якого вона в подальшому відмовилась. Факт отримання коштів відповідачем також підтверджується тією обставиною, що 10 лютого 2017 року, після підписання розписки від 18 листопада 2016 року, відповідач придбала у власність кімнату АДРЕСА_4 . В судовому засіданні апеляційного суду відповідач пояснила, що придбала зазначене житлове приміщення за 3700 доларів США. При цьому посилається на те, що це були її власні грошові кошти, які вона заробила в м. Києві, доглядаючи останні два роки за особою похилого віку. В той же час будь-яких належних та достовірних доказів на підтвердження вказаної обставини відповідач суду не надала.

Оскільки договір купівлі-продажу частини квартири та земельної ділянки між сторонами у встановленому діючим законодавством порядку не було укладено, передані позивачем відповідачу кошти у розмірі 3300 дол. США за своєю суттю є авансом та підлягають поверненню позивачу.

За таких обставин рішення суду на підставі пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову та з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3300 доларів США сплаченого авансу.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 883,25 грн та в сумі 1324,88 грн за подання апеляційної скарги.

Позивачем також були заявлені вимоги щодо відшкодування витрат, понесених нею на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 правнича допомога надавалась адвокатом Меньком Д.Д. за угодою про надання правничої допомоги від 04 квітня 2019 року (а. с. 14). Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 14 від 04 квітня 2019 року (а. с. 19) вона сплатила адвокату 8800 грн. Також представником позивача надано розрахунок розміру понесених витрат на правничу допомогу, який містить детальний опис робіт та наданих послуг (а. с. 97). Суду апеляційної інстанції був наданий додаток № 1 від 05 листопада 2019 року до договору про надання правничої допомоги від 04 квітня 2019 року; відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру позивач сплатила адвокату Менько Д.Д. 3200 грн за підготовку апеляційної скарги та здійснення представництва її інтересів при розгляді справи в Сумському апеляційному суді; також був наданий розрахунок розміру понесених витрат на правничу допомогу адвоката при апеляційному розгляді справи, який містить детальний опис робіт та наданих послуг (а. с. 122-124).

З урахуванням викладеного, враховуючи складність справи та обсяг необхідних послуг, наданих адвокатом, час, витрачений адвокатом на надання відповідних послуг, що підтверджується належними та допустимими доказами, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12 000 грн (8800 грн + 3200 грн) судових витрат, понесених нею на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відносяться до малозначних справ.

Враховуючи, що ціна позову складає 3300 дол. США (станом на день подання позову за курсом НБУ становить еквівалент 88 341 грн), дана справа є малозначною, а тому касаційному оскарженню відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 3, 4; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 жовтня 2019 року скасувати та ухвалите нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3300 доларів США сплаченого авансу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 883 гривні 25 копійок за розгляд справи в суді першої інстанції та 1324 гривні 88 копійок за подання апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12000 гривень 00 копійок судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 22 січня 2020 року.

Головуючий Т.А. Левченко

Судді: О.І. Собина

І.В. Орлов