Постанова

Іменем України

14 січня 2020 року

м. Київ

справа № 649/323/18

провадження № 61-14906св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сердюка В. В., Грушицького А. І., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Великолепетиська селищна рада Херсонської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського апеляційного суду від 09 липня 2019 року в складі колегії суддів: Майданіка В. В., Кутурланової О. В., Орловської Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Великолепетиської селищної ради Херсонської області про визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, ОСОБА_1 зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід - ОСОБА_2 , якому за життя на підставі свідоцтва про право власності на будівлю від 01 вересня 1958 року належав на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 .

21 грудня 1984 року ОСОБА_2 склав заповіт, за яким заповів йому, своєму онуку, нерухоме майно, яке складається із вказаного житлового будинку.

07 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Великолепетиського районного нотаріального округу Херсонської області Жолуденко О. О. заведено спадкову справу № 145/2016 за його заявою про фактичне прийняття спадщини за заповітом, оскільки на момент смерті спадкодавця він був неповнолітнім та вступив в управління спадковим майном.

На цей час він не може реалізувати своє право на успадкування вказаного житлового будинку та надвірних будівель через відсутність у нього оригіналу свідоцтва про право власності на будівлю від 01 вересня 1958 року, у зв`язку з чим нотаріус 17 жовтня 2016 року відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті діда ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 19 червня 2018 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті діда ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач як спадкоємець майна ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має можливості оформити право власності на спадкове майно, зокрема спірне домоволодіння, через відсутність у нього правовстановлюючого документа на це майно.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції батько позивача - ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Херсонського апеляційного суду від 09 липня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що суд вирішив питання про права і обов`язки особи, не залученої до участі у розгляді справи - ОСОБА_3 , який є батьком позивача та який заперечує прийняття позивачем спадщини і наполягає на належності йому спірного майна. Також суд не вирішив питання про заміну за клопотанням позивача первісного відповідача належним відповідачем.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У серпні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Херсонського апеляційного суду від 09 липня 2019 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що під час розгляду справи апеляційний суд повинен був встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси ОСОБА_3 , і в залежності від цього вирішити питання про задоволення апеляційної скарги або відмову в її задоволенні.

Але наявні в матеріалах справи докази не дають підстав для висновку про те, що ОСОБА_3 протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_2 вчинив будь-які дії, які б свідчили про прийняття ним спадщини шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном, зокрема житловим будинком та надвірними будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов помилкових висновків про порушення оскаржуваним рішенням суду першої інстанції прав ОСОБА_3 на спадкове майно. У свою чергу, суд першої інстанції, задовольняючи заявлені ним позовні вимоги, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню.

Відзив на касаційну скаргу

У вересні 2019 року ОСОБА_4 , яка є правонаступником ОСОБА_3 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила скаргу відхилити, рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Надходження справи до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 09 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення- без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Виклад фактичних обставин справи

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на будівлю від 01 вересня 1958 року домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 , що складається із одного житлового будинку розміром 16,00 х 6,45, прибудови розміром 3,9 х 2,5, сараю, погреба, належить ОСОБА_2 на праві власності. Свідоцтво видано на підставі рішення селищної ради від 29 липня 1957 року та довідки колгоспу ім. Петровського.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть останнього.

Згідно з довідкою КП "Каховське бюро технічної інвентаризації" від 22 березня 2018 року № 26 ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 01 вересня 1958 року станом на 31 грудня 2012 року належить домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Великолепетиської селищної ради від 06 жовтня 2016 року № 3871 ОСОБА_2 постійно та на день смерті проживав по АДРЕСА_1 . На момент смерті та протягом 6 місяців з дня його смерті за вказаною адресою разом з ним проживали та були зареєстровані його дочка - ОСОБА_5 , зять - ОСОБА_3 , онук - ОСОБА_6 , онук - ОСОБА_7 .

За заповітом від 21 грудня 1984 року, посвідченим державним нотаріусом Великолепетиської державної нотаріальної контори Тарасенко В. М., зареєстрованим у реєстрі за № 889, ОСОБА_2 заповів своєму онуку ОСОБА_1 житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 .

Згідно з наявною в матеріалах справи копією спадкової справи щодо майна ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 лише 07 жовтня 2016 року подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті свого діда ОСОБА_2 , зазначивши при цьому, що на момент смерті він був неповнолітнім та вступив в управління спадковим майном.

Проте листом приватного нотаріуса Великолепетиського районного нотаріального округу Жолуденко О. О. від 07 жовтня 2016 року № 679/02-14 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 через відсутність у нього правовстановлюючого документа на спадкове майно.

При цьому в листі нотаріусом зазначено, що після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , за заявою ОСОБА_1 заведено спадкову справу №145/2016. Інших заяв не надходило.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції про визнання за позивачем права власності на спадкове майно, ОСОБА_3 як особа, яка не приймала участі в розгляді справи, але яка вважає, що її права порушені ухваленим судовим рішенням, подав до суду апеляційну скаргу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 .

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року до участі в справі у якості правонаступників ОСОБА_3 як особи, яка подала апеляційну скаргу, залучено дружину померлого ОСОБА_4 та синів померлого ОСОБА_1 і ОСОБА_6 .

Під час апеляційного розгляду до матеріалів справи також долучена копія спадкової справи №194/2018 щодо майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За нотаріально посвідченим заповітом від 17 липня 2013 року ОСОБА_3 все своє майно заповів дружині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з довідкою Виконавчого комітету Великолепетиської селищної ради від 04 жовтня 2018 року за № 3202 на момент смерті ОСОБА_3 він проживав за адресою АДРЕСА_1 , з ним проживали та були зареєстровані його дружина ОСОБА_4 та ОСОБА_8 .

Відповідно до свідоцтва про одруження ОСОБА_3 та ОСОБА_4 одружилися 10 жовтня 2003 року, прізвище останньої після одруження - "ОСОБА_4" (а.с.101, 136).

ОСОБА_3 є батьком позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Після смерті ОСОБА_3 до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися його дружина ОСОБА_4 , син ОСОБА_1 (позивач) та син ОСОБА_6 .

Листами приватного нотаріуса Великолепетиського районного нотаріального округу від 13 та 21 березня 2019 року спадкоємцям ОСОБА_1 та ОСОБА_6 повідомлено про наявність заповіту, складеного від імені спадкодавця, який охоплює відповідне спадкове майно. Нотаріус просив їх надати документи (за їх наявності), які підтверджували б їх право на обов`язкову частку на спадщину. Крім того, спадкоємцю ОСОБА_6 роз`яснювалось необхідність подання заяви про прийняття спадщини, оформленою належним чином (заява була подано поштовим зв`язком).

14 травня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням і просив ініціювати питання про заміну неналежного відповідача та визнати саме його відповідачем у цій справі, оскільки спадкове майно, право власності на яке просить визнати за собою позивач, на даний час знаходиться у його власності відповідно до свідоцтва про право власності та технічного паспорту, за яким під літ. "К" значиться майно, на яке претендує позивач, розташоване по АДРЕСА_1 . При цьому зазначив, що Великолепетиська селищна рада до спірних правовідносин не має жодного відношення.

До зазначеного клопотання були долучені свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок (домоволодіння) від 30 грудня 1988 року та технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1 . Вказані документи судом першої інстанції були долучені до матеріалів справи.

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок (домоволодіння) від 30 грудня 1988 року в цілому житловий будинок з будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_3 на підставі рішення виконкому Великолепетиської селищної ради від 13 травня 1988 року №48. Домоволодіння складається із одного житлового будинку.

Згідно із технічним паспортом до складу домоволодіння по АДРЕСА_1 , зокрема, входять: житловий будинок літ."А", 1982 року забудови, площею 98,4кв. м; літня кухня літ."К", 1917 року забудови, розміром 16,00 х 6,45м, площею 103,2кв. м; літня кухня літ."Г", 1967 року забудови, розміром 6,30 х 4,10м, площею 25,8кв. м та інше.

Представник позивача ОСОБА_10 у судове засідання не з`явилася, але надала до суду заяви від 14 травня та 19 червня 2018 року, в яких зазначила, що заперечує проти залучення ОСОБА_3 до участі у справі в якості належного відповідача, оскільки він проживає по АДРЕСА_1 , а спадкове майно розташоване по АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Великолепетиської селищної ради від 24 березня 2000 року ОСОБА_3 надано дозвіл на переобладнання житлового будинку у господарські приміщення розміром 16,00 х 6,45м та затверджено раніше збудовані приміщення по АДРЕСА_1 , а саме: літню кухню розміром 6,30 х 4,10м, гараж 5,9 х 4,10м, сарай 5,95 х 5,05м, підвал 3,33 х 2,48м, туалет тощо.

Згідно з відомостями від 26 березня 2018 року № 2592, наданими Великолепетиською селищною радою, домоволодіння по АДРЕСА_1 , що знаходиться в користуванні ОСОБА_3 , відповідно до земельно-кадастрової книги збудовано на земельній ділянці площею 0,12га, наданій у користування для обслуговування житлового будинку. Земельна ділянка не приватизована.

До відзиву на апеляційну скаргу долучено довідку від 03 вересня 2018 року № 2918, відповідно до якої ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно та на день смерті проживав по АДРЕСА_1 . На момент смерті та протягом 6 місяців з дня його смерті за вказаною адресою разом із ним проживали та були зареєстровані: дочка - ОСОБА_5 , онук - ОСОБА_6 , онук - ОСОБА_1 , онук - ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Відповідно до листа Виконавчого комітету Великолепетиської селищної ради від 03 вересня 2018 року № 02-42/1230 в довідці, виданій 06 жовтня 2016 року помилково не вказано факт проживання та реєстрації онука ОСОБА_1 на момент смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 .

Отже, позивач ОСОБА_1 , подавши 07 жовтня 2016 року заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті свого діда ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказавши при цьому, що на момент смерті був неповнолітній та вступив в управління спадковим майном, отримав від нотаріуса відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 , через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно. З огляду на це ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Натомість його батько ОСОБА_3 , який після смерті ОСОБА_5 (матері позивача та своєї дружини) з 2003 року перебував у шлюбі з ОСОБА_4 оспорює право свого сина на зазначений будинок, оскільки вважає, що саме він є власником спірного будинку. При цьому надав документи, що свідчать про те, що вказаний житловий будинок, який раніше значився по АДРЕСА_1 , є літньою кухнею та надвірними будівлями житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , належного йому на підставі свідоцтва про право особистої власності від 30 грудня 1988 року.

Суд першої інстанції не залучив ОСОБА_3 до участі у цій справі й ухвалив рішення про задоволення позову.

ОСОБА_3 оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, однак ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Після його смерті спадщину прийняли його дружина ОСОБА_4 , його син ОСОБА_1 (позивач) та син ОСОБА_6 .

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. На відміну від позивача відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Враховуючи наведене, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що суд першої інстанції не визначився належним чином із колом учасників процесу, не залучив до участі в справі в якості відповідача ОСОБА_3 , права та інтереси якого з урахуванням вищевикладеного порушені ухваленим у справі судовим рішенням, з огляду на те, що на момент розгляду справи саме він був власником будинку АДРЕСА_1 , до складу якого входило майно, на яке позивач просив визнати право власності.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкових висновків про порушення оскаржуваним рішенням суду першої інстанції прав ОСОБА_3 на спадкове майно, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені висновки апеляційного суду підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, яким надано належну оцінку в судовому рішенні апеляційного суду.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції щодо встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення без змін із підстав, передбачених статтею 401 ЦПК України.

Керуючись статтями 401, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Херсонського апеляційного суду від 09 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк А. І. Грушицький І. М. Фаловська