Справа № 307/1152/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 грудня 2020 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Кондор Р.Ю., Мацунич М.В.,

з участю секретаря: Балаж Н.С..

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 27 січня 2020 року у справі № 307/1152/16-ц (Головуючий: Гримут В.І.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , Дібровського споживчого товариства, третя особа: Нижньоапшанська сільська рада про поновлення строку на оскарження договору купівлі-продажу недійсним, мотивуючи тим, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01 грудня 2015 року за реєстраційним номером 44 позивачу належить земельна ділянка площею 0,2317 га за адресою: с. Подішор б./н. Тячівського району. Однак, цю земельну ділянку перешкоджає використовувати за призначенням ОСОБА_2 , який вказує, що земельна ділянка у АДРЕСА_1 належить йому на підставі договору купівлі-продажу незакінченої будівництвом будівлі під магазин від 11 січня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського нотаріального округу Педан М.В..

Відповідно до вказаного договору Дібрівське споживче товариство продало, а покупець ОСОБА_2 купив незакінчену будівництвом будівлю (фундамент) під магазин 13 % готовності, що знаходиться у АДРЕСА_1 , та зобов`язується закінчити будівництво даного об`єкту.

Вказана будівля належала продавцю на підставі будівельного паспорту погодженого з райдержадміністрацією, державного акту на право користування землею та рішення 4-ої сесії 21 скликання Дібрівської сільської ради.

Із договору вбачається, що норма земельної ділянки не встановлена та приватизація земельної ділянки не проведена.

Фактично Дібрівським споживчим товариством продано незакінчену будівництвом будівлю (фундамент) під магазин 13 % готовності, яка не належала останньому на праві власності, як нерухоме майно, без наявності яких не-будь правовстановлюючих документів, а тому договір купівлі-продажу від 11 січня 2013 року не породжує ніяких правових наслідків.

Визнання права власності на новостворене майно в судовому порядку ЦК не передбачено, а право зводити на орендованій земельній ділянці будівлі та споруди, право давати дозвіл на будівництво на своїй земельній ділянці таких споруд іншим особам має власник земельної ділянки.

ОСОБА_1 не надавала дозволу на продовження будівництва недобудованої будівлі, разом з тим, ОСОБА_2 завезено на земельну ділянку будівельні матеріали для продовження будівельних робіт.

Пунктом 3 оскаржуваного договору на відповідача покладено обов`язок закінчити будівництво 29.12.2002 року, тобто до моменту укладення оскаржуваного договору.

Враховуючи, що земельна ділянка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності, то у відповідача не може виникнути право власності на будівлю яка буде зведена на ній.

Станом на сьогоднішній день відомостей стосовно вказаного фундаменту; реєстраційний номер об`єкта, тип (призначення) об`єкта; адресу (місцезнаходження) об`єкта; відомості про власника; підстави виникнення, переходу, чи припинення права власності; форму власності; відомості про правонабувача (правонабувачів); опис об`єкта, (дані про об`єкт незавершеного будівництва; найменування та літеровка; загальна та житлова площа; площа земельної ділянки (у разі наявності такої інформації, що формується за результатом проведеної технічної інвентаризації такого об`єкта у реєстрі прав власності на нерухоме майно - відсутні.

Предметом оскаржуваного договору є будівельні матеріали.

Таким чином, змінивши одну з суттєвих умов двостороннього письмового правочину, якою є предмет договору купівлі-продажу, можна зробити висновок, що договір купівлі-продажу нерухомого майна між ОСОБА_2 та Дібрівським споживчим товариством не укладався.

У квітні 2018 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 , Нижньоапшанської сільської ради, ДП «Хуст - Земля Карпат», третя особа Дібровське споживче товариство про визнання рішення сільської ради та свідоцтва про право власності на нерухоме майно недійсним і його скасування, мотивуючи тим, що Дібровське споживче товариство здійснило будівництво магазину в АДРЕСА_1 і 11 січня 2003 року ним куплено у цього товариства недобудовану будівлю вказаного магазину.

У 2015 році з невідомих причин Нижньоапшанська сільська рада рішенням надала дозвіл на розробку проектів із землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,2317 га у АДРЕСА_2 .

У березні 2015 року працівник ДП «Хуст - Земля Карпат» ОСОБА_3 внесла недостовірні відомості до збірного кадастрового плану земельної ділянки в АДРЕСА_2 , площею 0.2317 га. і не вказала, що на ділянці розміщена недобудована будівля магазину.

16 листопада 2015 року на підставі цього плану Нижньоапшанська сільська рада винесла рішення про затвердження проекту землеустрою про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки розташованої в АДРЕСА_2 .

Посилаючись на вказані обставини та уточнивши позовні вимоги ОСОБА_2 просив визнати недійсним рішення Нижньоапшанської сільської ради № 7 від 16 листопада 2015 року та свідоцтво про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку в АДРЕСА_2 серії СТВ № 12227 від 01.12.2015 року.

Рішенням Тячівського районного суду від 27 січня 2020 року і з врахуванням ухвали цього ж суду від 06 лютого 2020 року про виправлення описки у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено повністю.

Визнано незаконним та скасовано рішення 2-ої сесії 7-го скликання Нижньоапшанської сільської ради № 7 від 16 листопада 2015 року про затвердження проекту їз землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки розміщеної у АДРЕСА_2 , для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 .

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 01 грудня 2015 року, згідно якого ОСОБА_1 є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 580 грн. судових витрат.

Скасовано заходи забезпечення позову накладені ухвалою Тячівського районного суду від 12.04.2018 року.

Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для відмови у задоволенні первісних позовних вимогах відсутні, так як оскаржуваний договір є недійсним, при його укладенні не було проведено державної реєстрації переходу права власності до відповідача в установленому законом порядку. При продажу об`єкта незавершеного будівництвом його власником не було зареєстровано право власності на об`єкт, як зазначено в оскаржуваному договорі вказаний фундамент належить продавцю на підставі Будівельного паспорту, однак, жодний нормативний акт не вказує на факт підтвердження права власності будівельним паспортом та визнання його правовстановлюючим документом. Крім того, в договорі зазначено, що норма земельної ділянки не встановлена, приватизація не проведена, однак, вказаний фундамент належить продавцю на підставі Державного акту на користування землею.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його представників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які просять рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені та надіслали заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із завантаженістю в інших справах представника і судова колегія вважає, що справу слід розглянути у їх відсутності.

Із матеріалів справи вбачається, що справа повторно у суді апеляційної інстанції була призначена до розгляду на 15.30 к.ч. на 07 жовтня 2020 року і по заяві ОСОБА_1 відкладена у зв`язку із її поганим самопочуттям та необхідністю потреби консультації лікаря (а.с. 215 т. 2) і розгляд справи судом відкладено на 10.00 год. к.ч. на 07 грудня 2020 року. На вказану дату від ОСОБА_7 надійшли заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку з завантаженістю представника в інших справах і доказів на підтвердження цього представником не надано, а тому причину неявки слід визнати необґрунтованою.

Встановлено, що 11 січня 2003 року ОСОБА_2 купив від Дібровського СТ незакінчену будівництвом будівлю (фундамент) під магазин 13 % готовності, що знаходиться в АДРЕСА_1 і дана будівля знаходиться на земельній ділянці, що належить продавцю на підставі Державного акту на право користування землею.

23 квітня 2015 року Нижньоапшанська сільська рада винесла рішення № 5 про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проектів із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,2317 га у АДРЕСА_2 для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Нижньоапшанської сільської ради від 16 листопада 2015 року затверджено проект землеустрою та передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_2 на підставі якого 01 грудня 2015 року видано їй свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 .

Проект землеустрою був виготовлений працівником ДП «Хуст-Земля Карпат» ОСОБА_3 , яка внесла недостовірні відомості до збірного кадастрового плану земельної ділянки в АДРЕСА_2 , площею 0,2317 га і не вказана щодо розміщення на ній недобудованої будівлі магазину.

Факт внесення недостовірних відомостей у проект землеустрою підтверджується вироком Тячівського районного суду від 27.12.2006 року, яким ОСОБА_3 було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 358 ч. 2 КК України.

Згідно Державного акту на право постійного користування землею серії ЗК 011 № 00063, Дібрівському споживчому товариству Тячівської райспоживспілки села Діброва Дібрівською сільською радою народних депутатів надано у постійне користування 2.71 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування для розміщення торгових точок, зокрема комплексного магазину по АДРЕСА_1 .

Довідкою Нижньоапшанської сільської ради № 340 від 18.02.2019 року стверджується, що внаслідок перезакладки погосподарських книг Нижньоапшанської сільської ради відбулася зміна назви вулиць села та перенумерація будинків, а саме: колишнім адресам АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 дійсно відповідає теперішня адреса, АДРЕСА_2 .

Таким чином, оспорюваним рішенням Нижньоапшанська сільська рада передала у власність ОСОБА_1 земельну ділянку, яка згідно Державного акту на постійне користування належить Дібровському СТ і на якій знаходиться незакінчена будівництвом будівля (фундамент) під магазин 13% готовності, яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

Згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України, яка діяла під час укладення договору купівлі-продажу, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди.

Договір оренди земельної ділянки ОСОБА_2 ні з Дібровським СТ , ні з Дібровською сільською радою не укладав і при прийнятті оспорюваних рішень про передачу спірної земельної ділянки ОСОБА_1 .. Нижньоапшанська сільська рада у порушення вимог ч. 2 ст. 120 ЗК України, (чинній на той час), за яким у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, які розміщені на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні, до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача і відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України сільська рада не припинила право користування ОСОБА_2 земельною ділянкою в порядку визначеному законом і передала таку, на якій розміщено фундамент магазину, що є власністю ОСОБА_2 іншій особі.

Відповідно до ст. 48 ЦК України (1963 р.) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або немайнові права неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом звернення до суду за захистом наділена особі в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її права, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або ос порені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову у задоволенні.

Таким чином, у разі якщо до суду з позовом про визнання недійсним правочину звертається особа, яка не є його стороною, то вона повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів оспорюваним правочином.

ОСОБА_1 у порядку передбаченому ч. 1 ст. 81 ЦПК України не довела ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, яким чином були порушені, невизнані, або ос порені права, свободи чи інтереси позивача по первісному позову укладенням оспорюваного договору купівлі-продажу незакінченого будівництвом будівлі (фундамента) під магазин від 11 січня 2003 року між ОСОБА_10 споживчим товариством та ОСОБА_2 та у чому саме полягало таке порушення, невизнання або оспорення на момент його укладення.

За таких обставин, суд першої інстанції встановивши правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин обґрунтовано відмовив у задоволенні первісних позовних вимогах ОСОБА_1 та задовольнив зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 .

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду від 27 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено - 11 грудня 2020 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой