Справа № 727/5540/19
Провадження № 2/727/309/20
У Х В А Л А

І МЕНЕМ УКРАЇН И

13 січня 2020 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі

головуючого судді - Яреми Л.В.

при секретарі - Снігур З.Г.,

розглянувши в загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про знесення самочинного будівництва та приведення об`єкта будівництва у попередній стан, -

учасники справи:

представники позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5

третя особа - ОСОБА_2

представник третьої особи Шеремета І.С.,

В С Т А Н О В И В :

Позивач Чернівецька міська рада звернулась в суд із позовом до відповідачки ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , в якій просить ухвалити рішення про знесення ОСОБА_1 частини самовільно перебудованого (шляхом збільшення розмірів 3,60 м х 1,55 м) балкону квартири АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу металевих та дерев`яних конструкцій та приведення балкону до попереднього стану згідно правовстановлюючих документів (балкон відкритого типу), посилаючись на невиконання відповідачем виданих йому, Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю, приписів про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил та приведення об`єкта будівництва на проспекті АДРЕСА_2 у відповідність до вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 травня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 вересня 2019 року дану справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні суд поставив на обговорення питання про закриття провадження у справі, оскільки спір не належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Представники Чернівецької міської ради Остафійчук Я.В. Гедзь В.А., Бурдейна І.Г. заперечували проти закриття провадження у справі, вважають, що спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Третя особня ОСОБА_2 та її представник адвокат Шеремета І.С. також просили продовжити розгляд справи, оскільки як вбачається із судової практики такі позови розглядалися в цивільному судочинстві.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, до суду повернулася повістка із відміткою, що не вручена через відсутність адресата.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що належить закрити провадження по справі, оскільки невірно визначена юрисдикція: вказані позовні вимоги слід розглядати в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Згідно зістаттею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією із сторін є, як правило, фізична особа.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У частині першій статті 1 ЦК України указано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України з авданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Разом з тим за приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 КАС України к ожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб з суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядку судового провадження.

Судом встановлено, що позивач Чернівецька міська рада звернулась в суд із позовом до відповідачки ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , в якій просить знести ОСОБА_1 частини самовільно перебудованого (шляхом збільшення розмірів 3,60 м х 1,55 м) балкону квартири АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу металевих та дерев`яних конструкцій та приведення балкону до попереднього стану згідно правовстановлюючих документів (балкон відкритого типу), посилаючись на невиконання відповідачем виданих йому, Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю, приписів про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил та приведення об`єкта будівництва на проспекті АДРЕСА_2 у відповідність до вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Даний спір за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому управлінські функції стосовно виявлення факту самочинного будівництва та усунення порушень є публічно-правовим.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах зроблено Великою Палатою Верховного Суду України в постанові від 16 жовтня 2019 року у справі №522/6962/18.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Таким чином, ознаками відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є: наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства; спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Визначаючи предметну юрисдикцію справ, суди повинні виходити із суті права та інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Натомість, публічно-правовий характер спору визначається тим, що суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення публічно-правові відносини, пов`язані з реалізацією публічної влади. Крім того, публічно-правовим вважається спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку.

Як наголосила Велика Палата Верховного Суду, спірні правовідносини у справі №522/6962/18 обумовлені реалізацією позивачем повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності. Здійснення такого державного контролю означає обов`язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб`єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а відтак і публічно-правову природу таких правовідносин.

Отже, ВП ВС зробила наступний висновок: суб`єкт владних повноважень перебуває з особою, яка здійснила самочинне будівництво, в адміністративних відносинах, оскільки діє на виконання своїх владних управлінських функцій, спрямованих на захист інтересів держави.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд закриває провадження у справі якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, суд вважає, що належить закрити провадження у справі за позовом Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про знесення самочинного будівництва та приведення об`єкта будівництва у попередній стан, оскільки вказана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 255, 258-261 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Закрити провадження по цивільній справі за позовом Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про знесення самочинного будівництва та приведення об`єкта будівництва у попередній стан.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ Л.В.ЯРЕМА