Ухвала

Іменем України

22 січня 2020 року

м. Київ

справа № 556/1170/19

провадження № 61-1033ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовець Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Остапенко Володимир Сергійович на ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 08 липня 2019 року у складі судді: Закревського Л. В. та постанову Рівненського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Гордійчук С. О., Боймиструка С. В., Ковальчук Н. М.

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Володимирецького районного суду Рівненської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення 60/100 частини нерухомого майна в натурі.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 08 липня 2019 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення 60/100 частини нерухомого майна в натурі.

Накладено арешт на одноповерхову будівлю (літ. Б-І) загальною площею 43,8 кв. м., двоповерхову будівлюі (літ. А-ІІ) загальною площею 325,7 кв. м. та будівлю кухні (літ. В-І) загальною площею 14,8 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що складають Базу відпочинку «Воронківське озеро».

Встановлено заборону ОСОБА_2 здавати в оренду (платне або безоплатне користування) третім особам, самостійно здійснювати підприємницьку діяльність на платній та/або безоплатній основі, а також у будь-який інший спосіб користуватися одноповерховою будівлею (літ. Б-І) загальною площею 43,8 кв. м., двоповерховою будівлею (літ. А-ІІ) загальною площею 325,7 кв. м. та будівлею кухні (літ. В-І) загальною площею 14,8 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що складають Базу відпочинку «Воронківське озеро» до завершення вирішення спору.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах якого діє адвокат Остапенко В. В. залишено без задоволення. Ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 08 липня 2019 року залишено без змін.

У січні 2020 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Остапенко В. С. звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 08 липня 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні заяви. Також, заявник просить поновити строк на касаційне оскарження, оскільки оскаржувану постанову суду було отримано 10 грудня 2019 року.

На підтвердження зазначених обставин, заявник додав копію заяви про надання копії судових рішень, з якої вбачається, що копію постанови апеляційної інстанції було отримано 10 грудня 2019 року.

Оскільки повний текст судового рішення не було вручено у день його проголошення або складення, заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, як такий, що пропущений

з поважних причин відповідно до статті 390 ЦПК України.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, заявник у розумний інтервал часу після отримання копії постанови суду апеляційної інстанції звернувся з касаційною скаргою, тому є підстави

для його поновлення.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з частиною другою статті 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Встановлено, що предметом спору у цій справі є виділення нерухомого майна в натурі, а тому даний вид забезпечення позову - накладення арешту на спірне майно та заборони вчиняти дії щодо використання цього майна є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Встановлено, що обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки спірне майно також перебуває в його користуванні.

Отже, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення, а зводяться до переоцінки доказів, що заборонено частиною першою статті 400 ЦПК України, та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Остапенко Володимир Сергійович строк на касаційне оскарження ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області від 08 липня 2019 року та постанови Рівненського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Остапенко Володимир Сергійович на ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 08 липня 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення 60/100 частини нерухомого майна в натурі.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. А. Воробйова Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк