Справа № 628/2861/19
Провадження № 2/628/63/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2020 року Куп`янський міськрайонний суд Харківської області
в складі: головуючого - судді Коваленко .О.А.
за участю: секретаря Горбашової І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження у залі суду в місті Куп`янську цивільну справу за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
19 вересня 2019 р. позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з зазначеним позовом до відповідача ОСОБА_1 , вказавши наступне.
Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Проте, відповідач умови договору кредиту не виконала, в результаті чого, станом на 31 липня 2020 року має заборгованість перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у розмірі 884752, 73 грн. (вісімсот вісімдесят чотири тисячі сімсот п`ятдесять дві гривні 73 копійки), з якої:
- 866214, 09 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом;
- 6106, 40 грн. заборгованість за пенею та комісією;
Добровільно заборгованість відповідачем не погашається, тому позивач звернувся до суду з даним позовом.
Згодом, неодноразово уточнюючи позовні вимоги, представник позивача вказав наступне.
В судове засідання представник позивача не з`явився по заяві про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Просить винести заочне рішення.
Відповідач, у судове засідання не з`явилась, надавши відзив на позову заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, обґрунтовуючи тим, що про рішення Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 27 березня 2015 року щодо стягнення з неї на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 15 квітня 2008 року їй стало відомо під час розгляду даної справи, виконавчих листів чи постанов про виконання цього рішення не було надіслано ані за місцем роботи, ані за місцем її проживання, у зв`язку з чим вона не мала можливості виконати рішення своєчасно, тому правові підстави для стягнення боргу відсутні. Крім того, відповідач просить застосувати до вимог позивача строки спливу позовної давності, так як перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки, а не закінченням строку дії договору. Таким чином, позов було надіслано спливу строку позовної давності 19 вересня 2019 року, так як останній платіж нею було здійснено 08 липня 2014 року, а кредитна картка мала термін дії до 01/2016 року.
Суд, дослідивши докази, встановив фактичні обставини та відповідні правовідносини, які виникли між сторонами.
Судом встановлено, що 15 квітня 2008 року на підставі заяви позичальника між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н , у відповідності до якого вона отримала кредитну картку. Відповідач зобов`язалась повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, комісії та інші витрати згідно Умов та правил і виконати зобов`язання згідно з договором у повному обсязі. Банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Проте, відповідач свої зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість і позивач звернувся до третейського суду з позовом за захистом своїх порушених прав.
Згідно виписки по картковому рахунку НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 15 квітня 2008 року, та по картковому рахунку НОМЕР_2 , відкритого 05 квітня 2012 року, наданого за період з травня 2008 року по лютий 2020 року станом на 29 лютого 2020 року по даним картковим рахункам здійснюється списання нарахованих відсотків за прострочений кредит та штрафів за прострочення кредиту. Тобто, на сьогоднішній день заборгованість за кредитним договором № б/н від 15 квітня 2008 року не погашена.(т.2 а.с. 139-148).
За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України.
Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.
Згідно ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частиною п`ятою статті 11 ЦК України передбачається можливість виникнення цивільних прав та обов`язків з рішення суду. Таким чином, на підставі рішення суду можуть виникати зобов`язання, які залежно від змісту можуть бути грошовими або негрошовими.
За змістом статей 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.
При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).
Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.
Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо виконання відповідачем вищевказаного рішення суду.
Відповідачем в своїх письмових запереченнях заявлено клопотання про застосування до позовних вимог строку спливу позовної давності.
Позовна давністьце строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки (статті256та257 ЦК України).
Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Враховуючи ті обставини, що заборгованість стягнуто з ОСОБА_1 рішенням Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 27 березня 2015 року, з даним позовом позивач звернувся до суду 19 вересня 2019 року, проте просить стягнути інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми за період з 27.03.2015 року по 31.07.2019 року, суд приходить до висновку застосувати до позовних вимог строк позовної давності, стягнувши інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми за період з 31.07.2016 року по 31.07.2019 року, виходячи з наступного розрахунку.
Таким чином, загальна сума 3 % річних складає 1118,90 грн.
Таким чином, сума інфляційних збитків за час прострочення виконання грошового зобов`язання становить 4685, 95 грн.
Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню за період з 31.07.2016 року по 31.07.2020 року 3 % річних від простроченої суми в розмірі 1118, 90 грн., інфляційні витрати в розмірі 4685, 95грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольняються частково, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 482,17 грн..
Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 77, 81, 89, 263-265 ЦПК України, ст.. ст.. 256, 261, 509, 526, 625 ЦК України, суд,-
УХВАЛИВ :
Уточнений позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» суму сплаченого судового збору у розмірі 482, 17 грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Куп`янський міськрайонний суд шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» Цивільного процесуального кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Повний текст рішення складений 16 грудня 2020 року.
Головуючий Коваленко О.А.