Справа № 459/425/20
Провадження № 2/459/645/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2020 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі головуючого судді Новосада М.Д.

з участю секретаря судових засідань Канюки В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Червонограді цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Червоноградської міської ради, з участю третьої особи Державної архітектурно-будівельної інспекції України, про визнання добудованих балконів приналежністю квартири,-

ВСТАНОВИВ :

28.12.2020 позивачка звернулась із даним позовом до суду, в кому просить визнати добудовані балкони площею 4,2 м.кв. та 4,5 м.кв. після реконструкції приналежністю квартири АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову послалась на те, що їм на праві власності належить дана квартира, в якій було добудовано балкони. Вказала, що згідно із технічним висновком приміщення квартири із добудованими балконами в подальшому може надійно та безпечно експлуатуватись. Згідно із висновком проектно-виробничого архітектурно-планувального бюро реконструкція квартири з добудовою балконів відповідає вимогам державних будівельних норм. Місцева комісія по плануванню і забудові населених пунктів надала згоду на легалізацію самочинно проведеної реконструкції квартири, застережень немає. Зазначила, що спірні балкони не порушують права та інтереси інших осіб, відповідають будівельним та пожежно-санітарним нормам та правилам, перебувають в задовільному стані та можуть безпечно експлуатуватись.

Ухвалою від 14.02.2020 відкрито провадження у справі.

25.02.2020 представник третьої особи надав пояснення щодо позову, в який вказав, що порушене позивачами питання не було предметом розгляду компетентного органу, позивачі не звертались до інспекції архбудконтролю для із заявами при прийняття об`єкта експлуатації, та оформлення своїх прав на вказане майно. Вважає, що позивачами не використано усіх законодавчо визначених способів врегулювання спору в позасудовому порядку. Просив відмовити у задоволенні позову за безпідставністю.

04.06.2020 позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Ухвалою судового засідання від 18.06.2020 у справі залучено в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Державну архітектурно-будівельну інспекцію України замість Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області в особі Інспекції архітектурно-будівельного контролю у Львівській області.

18.09.2020 підготовче провадження було закрито, справа призначалась до судового розгляду на 14.12.2020.

14.12.2020 представник відповідача подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, що при вирішенні справи покладається на думку суду. Відзиву не подали.

Інші учасники у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були належно повідомлені.

Позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Представник третьої особи про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань не подавав, свою правову позицію щодо спору виклав у письмових поясненнях.

Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до висновку, що такий не підлягає до задоволення з наступних підстав:

Позивачка є власником квартири по АДРЕСА_2 , що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 21).

Як вказано у технічному паспорті на дану квартиру від 27.07.2009 у квартирі побудовано балкон (прим. ІІ) та збільшено розміри балкону (прим. І) без дозвільних документів (а.с. 10-13).

Згідно із технічним висновком ФОП ОСОБА_2 від 20.09.2019 №64 несучі конструкції цієї квартири знаходяться у задовільному стані, стан несучих конструкцій приміщень квартири з добудованими балконами дозволяє подальшу надійну та безпечну їх експлуатацію (а.с.6-9).

Відповідно до висновку ОП Львівське обласне проектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро від 20.09.2019 архітектурно-планувальні рішення реконструкції квартири АДРЕСА_1 відповідає вимогам ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», санітарним та пожежним нормам і правилам. Враховуючи фактичні розміри балконів дозволяють легалізувати їх добудову (а.с. 3-5).

Як вбачається із протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку по АДРЕСА_3 , співвласники житлового будинку погодили легалізацію самовільно побудованих балконів до квартири АДРЕСА_4 житлового будинку.

За правилами ст. 55 Конституції України, ст. 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

За приписами ст.ст. 264-265 ЦПК України під час ухвалення рішення суд має вирішити та зазначити у своєму рішення чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, законодавством визначено три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права.

Зміст зазначених у ст. 15 ЦК України підстав для захисту не розкривається, але він відображений у відповідних нормах статей, що регулюють ту чи іншу категорію правовідносин.

Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у створенні власнику перешкод у здійсненні права користування чи розпорядження своїм майном. Невизнання цивільного права полягає у пасивному запереченні наявності в особи суб`єктивного цивільного права, яке безпосередньо не завдає шкоди суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб`єктивного права. Оспорювання суб`єктивного цивільного права відображає такий стан правовідносин, коли суб`єктивне цивільне право заперечується в юрисдикційному органі.

Аналогічні підходи до тлумачення понять ст. 16 ЦК України про порушення, невизнання, оспорювання цивільного права були викладені Верховним Судом України у 2014 році в Аналізі практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України, судових рішеннях ВССУ, а також у постановах КЦС ВС від 07.11.2018 р. у справі № 643/18355/15-ц, від 21.02.2018 р. у справі 216/1910/15-ц.

Викладене дозволяє стверджувати про наявність усталеної судової практики щодо тлумачення й застосування понять та категорій, сформульованих у ст.16 ЦК України.

У свою чергу, за вимогами процесуального закону, факт порушення, невизнання чи оспорювання цивільного права є предметом доказування у справі і у відповідності до правил ст.ст. 12, 76, 81 ЦПК України обов`язок доведення цього факту покладено на позивача.

Як передбачено ст.152 Житлового кодексу України та п.19 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів за відповідними проектами та без обмежень інтересів інших громадян, які проживають у цьому будинку.

Відповідно до ч.2 ст.383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

В силу ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормою ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права (постанова ВП ВС від 18 грудня 2019 року в справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19).

Враховуючи, що відповідно до статті 328 цього Кодексу набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 Цивільного кодексу України.

Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.

Не може бути застосовано правила статті 376 ЦК України при вирішенні справ за позовами:

- про визнання права власності на самочинно переобладнані квартири в багатоквартирних будинках різних житлових фондів, оскільки такі правовідносини врегульовано іншими нормами законодавства, зокрема статтею 383 ЦК та відповідними нормами Житлового кодексу України щодо власників квартир;

- про визнання права власності на самочинно збудовані тимчасові споруди;

- про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо). Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеній в постанові від 18 квітня 2020 року по справі № 306/2140/17.

Узаконення реконструкції як будівництва регулюється чинним містобудівним законодавством України, в якому встановлені правила введення в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.

Повноваження щодо введення в експлуатацію об`єктів будівництва належить Державній архітектурно-будівельній інспекції.

Жодного доказу на підтвердження звернення позивачки до Державної архітектурно-будівельної інспекції чи відповіді - відмови в узаконенні реконструкції балконів матеріали справи не містять.

У позовній заяві позивачка підтверджує факт здійснення нею реконструкції та добудови балконів у квартирі, а також наводить аргументи й докази, що стосуються оцінки безпечності експлуатації цих балконів. Ці факти й обставини по суті стороною відповідача не оспорюються.

Однак у позові не вказано у чому полягає порушення, не визнання або оспорення відповідачами цивільного права позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду.

На підтвердження таких обставин позивачка не надала жодного доказу.

Більше того, як зазначила позивачка у позовній заяві, «реконструйовані балкони у квартирі не порушують прав третіх осіб».

Відтак обставини справи, наявні докази та пояснення сторін дають суду підстави встановити відсутність порушення, невизнання чи оспорення відповідачем цивільного права позивача, за захистом якого мало місце звернення до суду.

Оформлення права власності на добудовані балкони здійснюється за адміністративною процедурою, визначеною законодавством. За відсутності порушення, оспорення чи невизнання права власності на етапі її здійснення, звернення до суду є передчасним та безпідставним.

За таких обставин і міркувань позов є необґрунтованим і безпідставним, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 12,13, 81, 141, 200, 206, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до Червоноградської міської ради (26269722, пр.Шевченка,19, м.Червоноград), Державної архітектурно-будівельної інспекції України (, бульвар Лесі Українки, 26, м.Київ) про визнання добудованих балконів приналежністю квартири відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Червоноградський міський суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 14.12.2020.

Суддя: М. Д. Новосад