Постанова

Іменем України

02 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 2-о-47/2007

провадження № 61-186св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник - прокурор Хмільницької міжрайонної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Вишеньківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області,

особа, яка подала апеляційну та касаційну скарги, - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Повознюком Борисом Миколайовичем, на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 26 листопада 2018 року у складі судді Матківської М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заяви

У червні 2007 року прокурор Хмільницької міжрайонної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Вишеньківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області звернувся до суду з заявою, в якій просив визнати відумерлою спадщину у вигляді земельної частки (паю), що залишилась після померлої ОСОБА_2 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 , та передати у комунальну власність територіальної громади Вишенської сільської ради Хмільницького району Вінницької області земельну частку (пай) померлої ОСОБА_2 , площею 4,22 га, вартістю 52 018,36 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 27 червня 2007 року у складі судді Вельгуса В. О. визнано відумерлою спадщину у вигляді земельної частки (паю), що залишилась після померлої ОСОБА_2 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

Передано у комунальну власність територіальної громади Вишенської сільської ради Хмільницького району Вінницької області земельну частку (пай) померлої ОСОБА_2 , площею 4,22 га, вартістю 52 018,36 грн.

Не погодившись із рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 27 червня 2007 року, ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі, подала 31 жовтня 2018 року апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 листопада 2018 року відмовлено у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_1 , поданої адвокатом Повознюком Б. М., на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 27 червня 2007 року у цій справі.

Відмовляючи у прийнятті апеляційної скарги та повертаючи її ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції виходив із того, що вона не має права апеляційного оскарження, оскільки рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 27 червня 2007 року її права не порушено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У січні 2019 року ОСОБА_1 в особі адвоката Повознюка Б. М. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу апеляційного суду, справу направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційний суд дійшов передчасного висновку про те, що рішенням суду першої інстанції не порушено її права, не врахував, що суд першої інстанції, за наявності спадкоємця першої черги, який постійно проживав та був зареєстрованим із спадкодавцем, визнав спадщину відумерлою.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у прийнятті апеляційної скарги, допустив порушення норм процесуального права та фактично позбавив її права на апеляційне оскарження судового рішення.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 січня 2019 року у складі судді Касаційного цивільного суду Журавель В. І. відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 листопада 2020 року справу призначено колегії суддів у складі: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду від 23 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі - у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Цим вимогам оскаржена ухвала апеляційного суду не відповідає.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суд з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Звертаючись до апеляційного суду із апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилалась на те, що оскаржуваним рішенням порушуються її права щодо спадкування.

Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції якщо вона подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.

Відмовляючи у прийнятті апеляційної скарги та повертаючи її ОСОБА_1 , апеляційний суд не врахував, що вона звернулась до суду як особа, яка не брала участі у справі, вважаючи, що суд вирішив питання про її права та інтереси (частина перша статті 352 ЦПК України).

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу після спливу річного строку з дня складання повного тексту судового рішення. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Такий правовий висновок висловлений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18).

Отже, суд апеляційної інстанції повинен був відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , а в разі з`ясування, що судовим рішенням питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося, - закрити апеляційне провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Разом із тим суд апеляційної інстанції наведеного не врахував і помилково відмовив у прийнятті та повернув ОСОБА_1 її апеляційну скаргу відповідно до положень статей 352, 357 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції зробив передчасний висновок про те, що оскаржуваним рішенням місцевого суду не порушено права ОСОБА_1 , фактично надав оцінку доводам апеляційної скарги по суті, що можливо лише в межах відкритого апеляційного провадження, з дослідженням усіх обставин справи та оцінкою доказів на підтвердження чи спростування доводів ОСОБА_1 про порушення її прав оскаржуваним судовим рішенням. Доводи апеляційної скарги мають бути перевірені та оцінені під час розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні.

З огляду на зазначене Верховний Суд вважає доводи касаційної скарги обґрунтованими, тому ухвала суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає провадженню у справі, підлягає скасуванню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої та апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Частиною четвертою статті 411 ЦПК України встановлено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Верховний Суд вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, а справу передати на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Повознюком Борисом Миколайовичем, задовольнити.

Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 26 листопада 2018 року скасувати, справу передати на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: І. А. Воробйова Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Ю. В. Черняк