Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.01.2020 Справа №607/13067/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді - Сливки Л.М.

за участі секретаря судового засідання - Хамелко О.Ю.,

представника позивача - адвоката Магдич Ольги Олександрівни, відповідача - ОСОБА_1 та його представника - адвоката Бочан Івана Павловича , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 пред`явив до суду позов до відповідача ОСОБА_1 у якому просить визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_4 , посвідчений 22 липня 2015 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Кошанською Марією Іванівною, зареєстрований в реєстрі за №522. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 серпня 2017 року ОСОБА_4 було визнано недієздатною, а його ( ОСОБА_2 ) призначено опікуном недієздатної ОСОБА_4 . Недієздатність ОСОБА_4 встановлена висновком №167 амбулаторної судово-психіатричної експертизи Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні від 10 квітня 2017 року, яким установлено, що ОСОБА_4 страждає на розлади особистості і поведінки внаслідок органічного ушкодження головного мозку складного ґенезу, виражений синдром, змішаний варіант перебігу з соціально-трудовою дезадаптацією, внаслідок чого не може віддавати звіт своїм діям та керувати ними. Звернувшись, після смерті матері, до нотаріальної контори для прийняття спадщини, позивачу стало відомо, що за життя, а саме у липні 2015 року його матір`ю ОСОБА_4 було складено заповіт на ім`я відповідача ОСОБА_1 , який посвідчений 22 липня 2015 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Кошанською Марією Іванівною. Позивач вважає вказаний заповіт недійсним, оскільки, на момент вчинення оскаржуваного заповіту його матір ОСОБА_4 , в силу свого стану здоров`я, не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, оскільки ще до моменту визнання її судом недієздатною, у неї спостерігався нестабільний емоційний та психічний стан, зокрема вона не впізнавала рідних і близьких, не розуміла, де вона знаходиться, виходила з дому та не змогла знайти дорогу назад. У зв`язку із цим у грудні 2015 року ОСОБА_4 проходила курс лікування у Тернопільській обласній комунальній клінічній психоневрологічній лікарні, де у неї встановили діагноз органічного ушкодження головного мозку складного ґенезу, виражений синдром змішаний варіант перебігу з соціально-трудовою дезадаптацією. Відтак, позивач стверджує, що незважаючи на те, що на момент складення спірного заповіту у липні 2015 року його матір ОСОБА_4 ще не була визнана судом недієздатною, проте не той час, вона вже не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. При цьому, позивач зазначає, що спірний заповіт порушує його права як спадкоємця першої черги спадкування за законом після померлої матері ОСОБА_4 . Разом із цим позивач вказує, що при складанні заповіту не було вільного волевиявлення ОСОБА_4 яке б відповідало її внутрішній волі на розпорядження своїм майном. Покликаючись на вказані обставини позивач просить позов задовольнити.

23 жовтня 2017 року судом відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду.

Також ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2017 року задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення доказів у вказаній цивільній справі та витребувано із Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні оригінали медичних документів, що містять інформацію про проходження лікування ОСОБА_4 у Тернопільській обласній комунальній клінічній психоневрологічній лікарні.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 вересня 2018 року за клопотанням представника позивача у вказаній цивільній справі судом призначено посмертну медичну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні. На вирішення експертизи поставити наступні питання: чи хворіла померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 станом на липень місяць 2015 року психічним захворюванням ? Якщо так то яким саме ? Чи впливало захворювання ОСОБА_4 на її здатність у повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними станом на липень 2015 року? Чи могла ОСОБА_4 у повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час посвідчення 22 липня 2015 року заповіту за реєстру №522? На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 листопада 2018 року поновлено провадження у вказаній цивільній справі, у зв`язку із необхідністю вирішення клопотання голови амбулаторної судово-психіатричної експертної комісії про допит у судовому засіданні свідків.

Протокольною ухвалою суду від 10 грудня 2018 року скеровано матеріали цивільної справи експертам Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні для проведення експертизи.

28 грудня 2018 року на адресу суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта №583 за результатами проведення посмертної медичну судово-психіатричну експертизу.

За клопотанням позивача судом залучено у якості співвідповідача ОСОБА_3 .

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Магдич О.О. позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. При цьому, зазначили, що в матеріалах справи наявні достатні та беззаперечні докази стану здоров`я спадкодавця ОСОБА_4 . Проведена експертиза встановила, що психічна хвороба померлої істотно впливала на її здатність розуміти значення своїх дій і керувати ними, а відтак наявні достатні підстави для визнання оспорюваного заповіту недійсним.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Бочан І.П. у судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог повному обсязі. При цьому представник позивача вказав, що висновок експертів №583 від 18 грудня 2018 року, на його думку, є завідомо неправдивим, оскільки у ньому відсутні посилання на будь-які науково підтверджені дослідження в області психіатрії, які б давали можливість експертам у минулому піврічному часі з моменту першого поступлення (09 грудня 2015 року) ОСОБА_4 на стаціонарне лікування у психіатричне відділення Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні, зробити висновок про її нездатність усвідомлювати значення своїх дій при складанні 22 липня 2015 року спірного заповіту.

Відповідач ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, клопотань про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Відзиву на позов від відповідача ОСОБА_3 до суду не надходило.

Судом установлено.

Як убачається із свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_1 виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції 07 жовтня 2015 року, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Тернопіль, про що складено актовий запис №561. Батьками позивача ОСОБА_2 у вказаному свідоцтві про народження зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Згідно реєстраційного посвідчення виданого 08 квітня 2005 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-прожажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А. 14 березня 2005 року за реєстром №2193 і записано в реєстрову книгу за №18131.

Довідкою №312/2803 виданою 06 грудня 2016 року Відділом реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради стверджується, що позивач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 23 квітня 2005 року.

Як убачається із Будинкової книги для прописки громадян, які проживають в будинку по АДРЕСА_2 , разом із позивачем ОСОБА_2 за вказаною адресою до моменту смерті у даній квартирі була також зареєстрована ОСОБА_4 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 серпня 2017 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнано недієздатною та призначено її опікуном ОСОБА_2 .

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено актовий запис №395 Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, яким 11 серпня 2017 року видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 .

22 липня 2015 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповіла ОСОБА_3 належний їй на праві власності гараж № НОМЕР_3 , який розташований в гаражному кооперативі АДРЕСА_6 та належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , а також все інше належне їй майно заповіла ОСОБА_1 з правом довічного проживання у вказаній квартирі ОСОБА_2 . Вказаний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Кашанською Марією Іванівною 22 липня 2015 року та зареєстровано в реєстрі за №522.

Як убачається із наданих Тернопільською обласною комунальною клінічною психоневрологічною лікарнею оригіналів медичних документів, а саме медичних карт стаціонарного хворого ОСОБА_4 , вперше на стаціонарне лікування у Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню ОСОБА_4 поступила 09 грудня 2015 року та знаходилась на стаціонарному лікуванні у четвертому психіатричному відділенні ТОККПНЛ з 09 грудня 2015 року по 28 грудня 2015 року з діагнозом: розлади особистості та поведінки внаслідок ураження головного мозку.

Із виписки з історії хвороби №11042, яка міститься у карті стаціонарного хворого від 09 грудня 2015 року слідує, що ОСОБА_4 змінилась в поведінці близько 2,5 років, коли рідні почали замічати дивакуватість у поведінці, декілька разів могла повторювати сказане, забувалась виконувати буденну роботу, за призначенням дільничого психіатра приймає ліки, однак стан не покращується, періодично не впізнає рідних, забувається закривати крани з водою.

Із медичних карт стаціонарного хворого №10716 від 29 листопада 2016 року убачається, що ОСОБА_4 знаходилась на стаціонарному лікуванні в четвертому психіатричному відділенні ТОККПНЛ з 29 листопада 2016 року по 28 грудня 2016 року з діагнозом: розлади особистості та поведінки внаслідок дисфункції, хвороби та ушкодження головного мозку судинного ґенезу із стійким зниженням інтелектуально-мнестичних функцій.

Також, 07 лютого 2017 року ОСОБА_4 поступила на стаціонарне лікування у четверте психіатричне відділення ТОККПНЛ з діагнозом розлади особистості та поведінки внаслідок дисфункції, хвороби та ушкодження головного мозку судинного ґенезу.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №583 від 18 грудня 2018 року проведеної експертами Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні, ОСОБА_4 на період часу 22 липня 2015 року страждала на розлади особистості і поведінки внаслідок ушкодження головного мозку судинного ґенезу психоорганічний синдром із зниженням інтелектуально-мнестичних функцій. Означений психічний розлад у ОСОБА_4 позбавляв її здатності усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними на час складання заповіту 22 липня 2015 року.

Зокрема у вказаному висновку зазначено, що відповідно до записів у медичній документації від 09 грудня 2015 року встановлено, що ОСОБА_4 змінилася у поведінці близько 2,5 років назад, коли рідні почали замічати дивакуватістьу поведінці ОСОБА_4

Експерт Бондаренко О . М . вказаний висновок повністю підтримав у судовому засіданні , пояснив, що при проведенні посмертної судово-психіатричної експертизи судовими експертами були дотримані всі вимоги чинного законодавства, в межах їх компетенції, висновок судово-психіатричної експертизи №583 від 18 грудня 2018 року повністю відповідає вимогам закону та є достовірним. При здійсненні дослідження експертами використовувалася медична документація та матеріали справи..

Ставлячи під сумнів висновок судово-психіатричної експертизи, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Бочан І.П. звернувся із адвокатським запитом у Державну установу «Науково-дослідний інститут психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», у якому просив надати інформацію про те, чи можливо під час проведення посмертної судово-психіатричної експертизи робити висновок у минулому, майже піврічному часі, з моменту першого поступлення особи на стаціонарне лікування у психіатричне відділення Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні про її нездатність усвідомлювати значення своїх дій при складанні заповіту 22 липня 2015 року при тому, що до 09 грудня 2015 року ніяких розладів в даної особи зафіксовано не було.

25 вересня 2019 року Державною установою «Науково-дослідний інститут психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» надано відповідь за №04-05/163 на адвокатський запит, у якому повідомлено, що інститут немає у своєму розпорядженні інформаційних джерел (документованих або публічно оголошених відомостей), які б містили у готовому вигляді однозначні відповіді на поставлене питання. Також зазначено, що наведені представником відповідача у запиті обставини в силу своєї фрагментарності не можуть бути підставою для оцінки наукової обґрунтованості судово-психіатричного експертного рішення.

Зазначену у відповіді на адвокатський запит інформацію про те, що інститут немає у своєму розпорядженні інформаційних джерел (документованих або публічно оголошених відомостей), які б містили у готовому вигляді однозначні відповіді на поставлене питання представник відповідача адвокат Бочан І.П. розцінює як доказ того, що висновок експертів №583 від 18 грудня 2018 року, наданий за результатами проведеної судово-психіатричної експертизи є завідомо неправдивим та незаконним.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши та оцінивши всі наявні у справі докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За вимогами ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 1248 ЦК України передбачено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253цього Кодексу).

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 321 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК).

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Згідно із ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Зокрема свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у судовому засіданні вказали, що є колишніми сватами померлої ОСОБА_4 , зміни у її психічному стані помітили ще у квітні 2015 року, коли були на похороні чоловіка ОСОБА_4 , зокрема зауважили, що ОСОБА_4 поводила себе неадекватно, не приймала участі у похоронах чоловіка, проводила час із своїм котом та виглядала дуже дивною у своїй поведінці.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 вказав, що добре знав померлу ОСОБА_4 , часто проводив її додому, оскільки вона виходила з дому та не пам`ятала дороги назад, не орієнтувалася у просторі, не розуміла, де знаходиться і де її дім.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що також помічав дивну поведінку ОСОБА_4, яка не орієнтувалася у часі , місці де вона знаходиться.

Твердження сторони відповідача про те, що висновок судових експертів не може бути прийняти судом, оскільки він є завідомо неправдивим, суд до уваги не приймає, оскільки судом встановлено, що при проведенні посмертної судово-психіатричної експертизи судовими експертами були додержані всі вимоги чинного законодавства, в межах їх компетенції та повноважень, на підставі інформації та документів, наявних на час проведення експертизи, висновок містить викладені повні відповіді на поставлені питання щодо того, чи хворіла померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 станом на липень місяць 2015 року психічним захворюванням? Якщо так то яким саме? Чи впливало захворювання ОСОБА_4 на її здатність у повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними станом на липень 2015 року? Чи могла ОСОБА_4 у повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час посвідчення 22 липня 2015 року заповіту за реєстру №522? Дослідницька частина узгоджена з підсумковою частиною висновку, висновок експертизи обґрунтований та узгоджений з іншими матеріалами справи.

Крім цього, вказаний висновок повністю узгоджується із наданими у судовому засіданні показаннями свідків щодо того, що на момент складання спірного заповіту, а саме 22 липня 2015 року ОСОБА_4 перебувала у психічному стані, у якому вже не могла усвідомлювати значення своїх дій, що виражалось у її поведінці.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що інших доказів, які б ставили під сумнів висновок експертизи, або спростовували його висновки та підтверджували здатність ОСОБА_4 розуміти значення своїх дій станом на 22 липня 2015 року стороною відповідача в ході розгляд справи суду не надано.

При цьому, суд критично сприймає доводи представника відповідача про те, що висновок експертів не можна вважати достовірним, оскільки під час проведення посмертної судово-психіатричної експертизи неможливо робити висновок про психічний стан особи, який був у неї у минулому часі, зокрема за період пів року назад, а надана 25 вересня 2019 року Державною установою «Науково-дослідний інститут психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» відповідь за №04-05/163 на адвокатський запит, у якій зазначено, що інститут немає у своєму розпорядженні інформаційних джерел (документованих або публічно оголошених відомостей), які б містили у готовому вигляді однозначні відповіді підтверджує те, що висновок експертів №583 від 18 грудня 2018 року, наданий за результатами проведеної судово-психіатричної експертизи є завідомо неправдивим та незаконним.

Вказане трактування зазначеної відповіді є суто суб`єктивною думкою представника відповідача, оскільки зазначена у ній інформація розцінена на його власний розсуд. При цьому, зазначена у даній відповіді інформація є недостатньою для того, щоб надати відповідь на поставлені представником відповідача питання в інформаційному запиті, або ж підтвердити недійсність висновку експертів.

Крім того, приймаючи до уваги п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, відповідно до якого зазначено, що згідно статей 215 та 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину, - суд вважає, що в ході розгляду справи стороною позивача доведено факт порушення його прав, оскільки, позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після померлої ОСОБА_4 та міг би успадкувати нерухомість, яка належала померлій, а оспорованим заповітом коло спадкоємців було змінено, відтак, вчиненням відповідного правочину порушено права та законні інтереси позивача.

Аналізуючи всі зібрані у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що на час складення спірного заповіту - 22 липня 2015 року ОСОБА_4 страждала психічним розладом, який позбавляв її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Зазначене повністю підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами у їх сукупності.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача поза розумним сумнівом доведено наявність законних підстав для визнання заповіту недійсним, а стороною відповідача достатніми доказами ці обставини не спростовані, суд приходить до висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 141 , 259, 263, 265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , посвідчений 22 липня 2015 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Кашанською Марією Іванівною, зареєстрований в реєстрі за №522.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640 гривень , в рівних частках по 320 гривень .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Дата складення повного судового рішення 20 січня 2020 року.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідачі: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 .

Головуючий суддяЛ. М. Сливка