Справа № 182/6745/19
Провадження № 2/0182/718/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21.01.2020 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Багрової А.Г.

розглянув у м. Нікополя за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Український страховий стандарт до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Приватне підприємство „Агрофірма „Славутич, про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.

Представник позивача адвокат Андрієнко Юлія Анатоліївна, що діє на підставі довіреності №78/19 від 12.12.2018 року (а.с.75).

Заяви по суті справи.

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 та просить суд стягнути на свою користь грошові кошти в розмірі 476590,45 грн., оскільки страховиком було виплачено страхове відшкодування страхувальнику у визначеній сумі на підставі договору добровільного страхування, а відповідач є відповідальним за завдані збитки внаслідок ДТП , що сталось 12.06.2018 року. Таким чином, Приватне акціонерне товариство „Страхова компанія „Український страховий стандарт одержало право вимоги в межах фактичних затрат до особи, відповідальної за заподіяний збиток. (а.с.1-3).

Відповідач подав відзив на позов та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки він є неналежним відповідачем, так як на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди він керував транспортним засобом, що належить ПП „Агрофірма „Славутич, перебуваючи з останнім в трудових відносинах . Окрім того, вважає, що позивачем не доведено у передбачений законодавством спосіб розмір завданої внаслідок ДТП шкоди (а.с.85-90) .

Представник ПП „Агрофірма „Славутич подав письмові пояснення проти позову, просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 є неналежним відповідачем, бо шкоди було ним завдано при виконання своїх трудових обов`язків у ПП „Агрофірма „Славутич та на автомобілі, який також належить підприємству. Окрім того, зазначає, що позивачем не доведено у передбачений законодавством спосіб розмір завданої внаслідок ДТП шкоди (а.с. 101-103)

Інших заяв та клопотань по суті справи сторони не подавали.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 09.10.2019 року по справі відкрито провадження та постановлено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення(виклику) сторін)(а.с.81)

28.11.2019 року ухвалою суду постановлено відмовити ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін(а.с.96)

28.11.2019 року ухвалою суду постановлено залучити до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Приватне Підприємство „Агрофірма „Славутич(а.с.97)

Інших заяв та клопотань з процесуальних питань учасники справи не подавали.

Судом встановлено.

12.06.2018 року в місті Дніпро сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Peugeot реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля TOYOTA реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Унаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, пасажиру Peugeot спричинені тілесні ушкодження . (а.с.7-8)

Дорожньо-транспортна пригода сталась з вини водія автомобіля TOYOTA реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 (а.с. 7-10)

Автомобіль Peugeot реєстраційний номер НОМЕР_1 був застрахований на підставі договору №0112-000748 добровільного страхування транспортного засобу, що був укладений між ПрАТ „СК „Український страховий стандарт та ТОВ „АІС Авто центр Дніпро(а.с.14-24).

Цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля TOYOTA реєстраційний номер НОМЕР_2 застрахована в ПрАТ „СК „ПЗУ Україна, відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ № АК/9837394, ліміт відповідальності становить 100000 грн.(а.с.11)

Приватне акціонерне товариство „Страхова компанія „Український страховий стандарт на підставі заяви ТОВ „АІС Авто центр Дніпро здійснило виплату відшкодування за договором страхування в розмірі 576590,45 грн (а.с.58-69)

Автомобіль TOYOTA реєстраційний номер НОМЕР_2 був зареєстрований на праві власності за ПП „Агрофірма „Славутич з 23.03.2017 року по 17.07.2018 рік (а.с.104).

ОСОБА_1 та ПП „Агрофірма „Славутич надано суду копії письмових доказів, що підтверджують викладені у відзиві відповідача обставини, що відповідач по справі ОСОБА_1 є працівником ПП „Агрофірма „Славутич та 12.06.2018 року використовував автомобіль TOYOTA реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить підприємству, при виконанні ним своїх трудових обов`язків пов`язаних із господарською діяльністю ПП „Агрофірма „Славутич (а.с.91,104,106).

Відповідно до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Тобто нормами частини другої статті 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець.

Згідно із частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічний правовий висновок викладено в Постанові від 05.12.2018 по справі № 426/16825/16-ц Верховного Суду Великої Палати, постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа N 6-108цс13).

Виняток із загального правила, визначеного частиною другою статті 1187 ЦК України, викладено у частинах третій та четвертій цієї статті, відповідно до яких особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах; якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Зі свого боку, фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України).

Таким чином, на підставі наданих сторонами письмових доказів судом встановлено, що ОСОБА_1 12.06.2018 року, на час скоєння ДТП, керував транспортним засобом TOYOTA реєстраційний номер НОМЕР_2 у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків, тому саме ПП „Агрофірма „Славутич як володілець транспортного засобу має нести обов`язок з відшкодування шкоди, завданої її працівником.

Відповідно до правової позиції викладеної в Постанові від 27.03.2019 № 295/2557/17 Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду зазначено, що відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 4 частини третьої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України).

Позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки (стаття 50 ЦПК України).

За правилами частин першої, другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

ЦПК України саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку про те, що ОСОБА_1 не є належним відповідачем у справі, а тому в задоволенні позовної заяви Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Український страховий стандарт слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10-12, 76-81, 83, 89, 258, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Український страховий стандарт відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду (м. Кривий Ріг) протягом тридцяти днів з дня його повного складення через Нікопольський міськрайонний суд.

Повне рішення складено 21.01.2020 року.

Дані про учасників справи.

Позивач Приватне акціонерне товариство „Страхова компанія „Український страховий стандарт (, місце знаходження: 04073, м. Київ, пров. Балтійський,20)

Відповідач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 )

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Приватне підприємство „Агрофірма „Славутич (, місце знаходження: 53283, Дніпропетровська область, Нікопольський район, смт. Червоногригорівка, вул. Кооперативна, буд. 1)

Суддя: А. Г. Багрова