Справа 633/437/20
Провадження 2/633/121/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року смт. Печеніги

Печенізький районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Цимбалістенко О.В.,

за участю секретаря судового засідання Панченко С.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт. Печеніги Харківської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 633/437/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Печенізької районної державної адміністрації Харківської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, -

в с т а н о в и в:

03 вересня 2020 року позивачка подала до Печенізького районного суду Харківської області позовну заяву до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Печенізької районної державної адміністрації Харківської області, в якому просила визнати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , такими що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову, позивач зазначила, що їй на праві власності належить однокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором дарування квартири серія ВАК №580358 від 14.07.2003 року. В квартирі, яка належить позивачу на праві власності, зареєстровані відповідач з дитиною, які фактично не проживають з 2018 року, особистих речей в ній немає, жодної участі в сплаті комунальних послуг, а також в поліпшенні стану квартири з 2018 року не приймають.

Ухвалою Печенізького районного суду Харківської області від 15.09.2020 року було відкрито провадження у справі, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Печенізького районного суду Харківської області від 27.10.2020 року було змінено порядок розгляду справи та призначено справу в порядку загального позовного провадження.

В судове засідання позивач не з`явилась, подала через канцелярію суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 ., яка діє від свого імені та від імені малолітнього сина ОСОБА_3 , у судове засідання не з`явилась, 10.11.2020 року на адресу суду направила клопотання про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти розгляду справи у її відсутність.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Печенізької районної державної адміністрації Харківської області - Мозгова Л.А., яка діє на підставі службового посвідчення, в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи мається заява про розгляд справи за її відсутності, у заяві також зазначено, що орган опіки та піклування позовні вимоги підтримує та не заперечує проти задоволення позовних вимог щодо дитини.

Фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які приймають участь у розгляді даної справи.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що позивачу на праві власності на підставі договору дарування № 580358 від 14.07.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Печенізької державної нотаріальної контори Кормільцем М.П., належить однокімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 . в якій зареєстрована відповідач ОСОБА_2 зі своїм малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 03.09.2020р. № 794 в належній ОСОБА_1 квартирі по АДРЕСА_2 зареєстровані: відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно з актом від 03 вересня 2020 року, складеним депутатом Мартівської сільської ради Зайцевою Лесею Володимиріною в присутності двох сусідів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , про те, що відповідач ОСОБА_2 зі своєю дитиною ОСОБА_3 , свідоцтво про народження НОМЕР_1 18.07.2010 року, дійсно зареєстровані в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , але за вказаною адресою з 2018 року і по теперішній час не проживають.

Згідно посвідки на постійне проживання виданої ОСОБА_3 останній з 23 жовтня 2018 року постійно мешкає на теріторії Польської республіки, зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 .

Реєстрація відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 порушує права позивача ОСОБА_1 , як власника квартири, у зв`язку з чим є підстави для усунення перешкод у здійсненні позивачем права власності на вказане нерухоме майно шляхом позбавлення відповідача ОСОБА_2 яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 права користування вказаним житлом.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

В положеннях ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Так, згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном.

При цьому частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до абз. 2 п. 34 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї.

Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Тому право члена сім`ї власника квартири користування цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це житло. Таким чином, лише члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з тих підстав, що позивач є власником майна (квартири), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

В силу ст. 391 ЦК України, як власник майна ОСОБА_1 має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 не є власником майна, бажанням використовувати його для проживання не має.

Згідно Постанови ВСУ від 16 листопада 2016 р. у справі № 6-709цс16, згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Отже, позивач на власний розсуд може визначити яким шляхом необхідно усунути її порушене право, обравши усунення перешкод шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування.

Суд вважає, що реєстрація відповідачки з дитиною у квартирі, яка належить позивачу на праві власності, порушує права останньої, оскільки перешкоджає здійсненню нею права користування та розпорядження своїм майном, як складовими частинами права власності.

Разом з тим, Суд вважає, що визнання неповнолітнього ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 не призведе до порушення його прав, інтересів та не спричинить негативних наслідків з огляду на те, що неповнолітній з 23 жовтня 2018 року має офіційно зареєстроване та підтверджене місце проживання та не зацікавлений у користуванні вищезазначеною квартирою.

Таким чином, враховуючи те, що позивач є власником квартири, відповідачка з дитиною є членами сім`ї позивача, про те, відповідачі не бажають користуватися квартирою в якій ОСОБА_2 мешкала зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_3 , то суд вважає можливим усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом визнання ОСОБА_2 та її неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41, 129 Конституції України, ст. ст. 15, 319, 321, 391, 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 258, 263-265, 268, 280-289, п. 15.5) розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Печенізької районної державної адміністрації Харківської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 та її неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Дворічанський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 ( місце реєстрації: АДРЕСА_5 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( місце реєстрації: АДРЕСА_4 ), яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 ;

Третя особа: Служба у справах дітей Печенізької районної державної адміністрації Харківської області (місце знаходження: вул. Незалежності, б. 48, смт. Печеніги, Печенізький район, Харківська область, 62801).

Повний текст рішення складено та підписано 30.11.2020 року.

Суддя О. В. Цимбалістенко