ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року

м. Харків

справа № 640/7714/17

провадження № 22-ц/818/289/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.

за участю секретаря судового засідання - Сидорчук М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Харківська міська рада, ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 26/200 частин житлового домоволодіння з надвірними будівлями, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Харківська міська рада, ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 26/200 частин житлового домоволодіння з надвірними будівлями за апеляційною скаргою Голубцова Василя Анатолійовича , який діє в інтересах ОСОБА_3 , на рішення Київського районного суду м. Харкова, ухвалене 16 вересня 2019 року о 16 годині 21 хвилина у складі судді Попрас В.О. (повний текст рішення складений 23 вересня 2019 року),

установив:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 26/200 частин житлового домоволодіння з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 3-6).

В обґрунтування посилилася на те, що вона є дружиною та спадкоємицею ОСОБА_7 , який прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . На час смерті ОСОБА_8 на праві приватної власності належало 26/100 часток у праві власності на житлове домоволодіння з надвірними будівлями, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до рішення виконкому, яким було перерозподілено ідеальні частки усіх співвласників. Після смерті ОСОБА_7 позивачка та її син ОСОБА_2 звернулися до Восьмої Харківської державної нотаріальної контори (надалі ХДНК) із письмовими заявами про прийняття спадщини, але отримати свідоцтво про право на спадщину за законом вони не змогли, оскільки свою частку ОСОБА_8 не зареєструвала.

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 26/200 частин житлового домоволодіння з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 36-40).

Позов обґрунтований тим, що він є сином та спадкоємцем ОСОБА_7 , який прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оскільки свою частку у праві власності ОСОБА_8 за життя не зареєструвала, хоча мала для цього всі законні підстави, нотаріус відмовила йому в оформленні права власності на вищезазначену частину будинку.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задоволений. Визнано за позивачем за первісним та за зустрічним позовом за кожним право власності на 26/200 частин житлового домоволодіння з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду мотивоване тим, що в судовому засіданні доведено, що ОСОБА_8 набула право власності на 26/100 частин житлового домоволодіння з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в установленому законом порядку відповідно до законодавства, яке діяло на момент виникнення цього права. За змістом рішення виконкому від 01.09.1976 після перерозподілу часток співвласників в судовому порядку, обов`язок видати свідоцтва про право власності відповідно до перерозподілених часток було покладено на райжилуправління. Обов`язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об`єкти нерухомості введено лише з 29.06.1998. Саме з цього часу набрала чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 №121. Таким чином, права, набуті (шляхом створення або придбання нерухомості) у власність до 29.06.1998 з дотриманням установленого порядку набуття, однак без держреєстрації, вважаються такими, що виникли та набуті в установленому законом порядку. ОСОБА_7 , який постійно проживав зі своєю матір`ю ОСОБА_8, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном та є спадкоємцем 26/100 частин житлового домоволодіння з надвірними будівлями розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 та відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 є спадкоємцями за законом першої черги, тому набули право власності на вищезазначену частину будинку в рівних частках.

Не погодившись із указаним судовим рішенням, Голубцов Василь Анатолійович , який діє в інтересах третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 , звернувся з апеляційною скаргою. Просив скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовити.

В обґрунтування посилався на порушення судом норм матеріального і процесуального права. А саме, що судом безпідставно встановлено, що ОСОБА_8 набула право власності на 26/100 частин спірного домоволодіння. В основу висновку про набуття останньою права власності на 26/100 частин будинку суд поклав ухвалу народного суду Київського району м. Харкова від 24.05.1968 про затвердження мирової угоди щодо перерозподілу ідеальних часток у праві власності, проте не дав належної оцінки тому факту, що зазначена мирова угода підписана ОСОБА_8 , яка на той час вже мала прізвище ОСОБА_8 . Всі інші документи, що містяться в матеріалах інвентаризаційної справи на спірне домоволодіння, записи в будинковій книзі також не містять прізвища ОСОБА_8 . Згідно з даними будинкової книги в спірному будинку проживали та були зареєстровані дві ОСОБА_8 , одна з яких змінила прізвище на ОСОБА_8 . Проте суд зазначеним обставинам належної оцінки не надав та безпідставно встановив, що ОСОБА_8 набула право власності на 26/100 частин домоволодіння і те, що зазначена частина домоволодіння входить до спадкового майна, що залишилась спершу після смерті ОСОБА_8 , а потім - ОСОБА_7 . У справі також наявний третій спадкоємець ОСОБА_5 (донька померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 ), інтереси якої не враховані судом при ухваленні рішення. Судом також не досліджено, як і у який спосіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 , зазначає, що право ОСОБА_8 на належну їй частку в розмірі 26/100 виникло на законних підставах згідно з рішенням виконкому Київської райради депутатів трудящих № 319-8 від 1 вересня 1976 року. ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є єдиним сином та спадкоємцем після ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Перешкодою для реєстрації спадщини після ОСОБА_7 є відсутність реєстрації рішення виконкому Київської райради депутатів трудящих № 319-8 від 1 вересня 1976 року. Ще один спадкоємець ОСОБА_5 знала про смерть батька, але не звернулася до нотаріуса для оформлення спадщини. Тому просить суду залишити рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2019 року без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно ст. 375 Цивільного процесуального кодексу (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як установлено судовим розглядом та вбачається із матеріалів справи, рішенням виконкому Київської райради депутатів трудящих за №44-2 від 06.02.1968 був прийнятий до експлуатації як закінчений будівництвом житловий будинок літ.Б-1 власноруч побудований ОСОБА_8 , який знаходився у складі житлового домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 ( т. 2 а.с. 74).

Ухвалою народного суду Київського району м. Харкова від 24.05.1968 була затверджена мирова угода, якою визначені ідеальні частки у житловому домоволодінні, яке розташоване по АДРЕСА_1 , які були вирахувані БТІ, і частка ОСОБА_8 у житловому домоволодінні, яке розташоване по АДРЕСА_1 , стала складати 24/100 частини ( т.2 а.с. 78).

Рішенням виконкому Київської райради депутатів трудящих за №319-8 від 01.09.1976 були перерозподілені ідеальні частки співвласників домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_1 , у зв`язку із узаконенням самочинних будівель, із зазначенням частки ОСОБА_8 - 26/100 частин замість первісної частки 24/100 частин ( т.2 а.с. 152).

Згідно з даними копії свідоцтва про одруження від 14.01.1968 ОСОБА_8 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_12 з 14.01.1968 (т.1 а.с. 48) . Після укладення шлюбу ОСОБА_8 змінила прізвище на ОСОБА_8 .

ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується даними копії свідоцтва про смерть від 06.07.1995 ( т.1 а.с. 49).

З копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_8 (т.1 а.с.15).

Відповідно до довідки КП «Харківське міське БТІ» від 27.04.2016 право власності на частку у розмірі 26/100 частин домоволодіння за ОСОБА_8 не було зареєстроване (т.1 а.с. 9).

Після смерті ОСОБА_8 її син - ОСОБА_7 (т.1 а.с.11) фактично вступив в управління та володіння 26/100 частин будинку, що підтверджується даними будинкової книги про факт його реєстрації та постійного проживання в спірному житловому приміщенні ( т.3 а.с. 19 ( зворот) - 41)).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, що підтверджується даними копії свідоцтва про смерть від 26.02.2009 ( т.1 а.с. 12).

Згідно з копією свідоцтва про шлюб від 22.04.2016 та свідоцтва про народження від 20.12.1996 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є дружиною та сином покійного ОСОБА_7 ( а.с. 10, 45).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на час смерті ОСОБА_7 постійно проживали та були зареєстровані разом зі спадкодавцем, що підтверджується даними будинкової книги ( т.3 а.с. 19 зворот - 41) , даними копій паспортів ( т.3 а.с. 16 - 17 а.с. 18 - 19) та свідчить про прийняття ними спадщини в силу положень ч.3 ст. 1268 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України).

Позивачка ОСОБА_1 та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 звернулися до Восьмої ХДНК із письмовими заявами про прийняття спадкового майна у вигляді 26/100 частин житлового домоволодіння із надвірними будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 .

Згідно з копією відповіді Восьмої ХДНК від 16.09.2016 ( т.1 а.с. 7) та матеріалами спадкової справи (т.3 а.с. 1 - 47 ) за заявами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_7 була заведена спадкова справа за № 453/2016. В матеріалах цієї спадкової справи знаходяться документи, що з безспірністю підтверджують факт смерті спадкодавця, час та місце відкриття спадщини, факт прийняття спадщини після чоловіка та батька - ОСОБА_7 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та їх родинний зв`язок зі спадкодавцем. У справі також знаходяться документи, що підтверджують факт прийняття спадщини ОСОБА_7 після його матері - ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та його родинний зв`язок із спадкодавицею. Заяви від інших спадкодаємців не надходили. Проте оформити право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 не можливо тому, що право власності на 26/100 часток у праві спільної власності на житлове домоволодіння з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_8 не зареєстровано.

При вирішенні позову суд правильно встановив спірні правовідносини та обґрунтовано застосував до них вимоги ст.ст. 529, 548,549 ЦК Української РСР, що діли на час смерті ОСОБА_8 , та вимоги ст.ст. 1216, 1261 ЦК України, що діяли на час смерті ОСОБА_2 .

Відповідно до стаття 1216 спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до стаття 1220 ЦК України Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст. 1221 ЦК України).

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ст. 1267 ЦК України)

За приписами ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Судова колегія погоджується з висновком суду про те, що на момент смерті ОСОБА_8 не було запроваджено обов`язкову державну реєстрацію права власності. Право власності ОСОБА_8 на спірну частину будинку підтверджується допустимими письмовими доказами, яким суд надав належну оцінку. Тому відсутність державної реєстрації права власності на спірну частину будинку не свідчить про відсутність у ОСОБА_8 права власності на спірний об`єкт нерухомості.

Доводи апелянта про те, що в спірному будинку були зареєстровані дві особи з прізвищем ОСОБА_8 спростовуються даними будинкової книги, оригінал якої досліджувався в судовому засіданні в суді першої та апеляційної інстанцій, а копія долучена до матеріалів справи (т. 3 а.с. 19 зворот - 41) та поясненнями сторін у справі. Та обставина, що домова книга має два записи про ОСОБА_8 , яка повернулася з Германії у 12.11.1946 та у 1946 році, не свідчить про існування двох ОСОБА_8 , оскільки на проти одного запису немає жодних відомостей про реєстрацію місця проживання, що свідчить про те, що він зроблений помилково.

Підписання ОСОБА_8 мирової угоди між співвласниками будинку АДРЕСА_1 , що була затверджена ухвалою народного суду Київського району м. Харкова від 24.05.1968, можна пояснити тим, що вона ще не змінила паспорт у зв`язку з одруженням та зміною прізвища відповідно до свідоцтва про шлюб від 14.01.1968.

Судова колегія також відхиляє доводи апелянта про порушення рішенням суду прав та інтересів ОСОБА_5 (донька померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 ), інтереси якої, на думку апелянта, не враховані судом при ухваленні рішення.

Частиною першою ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

З огляду на положення зазначених процесуальних норм, апелянт не наділений правом діяти від імені та в інтересах ОСОБА_5 та вимагати поновлення її прав.

ОСОБА_5 залучена судом до участі у справі у якості третьої особи, повідомлялася про час та місце судового розгляду в суді першої та апеляційної інстанцій, про свої права на спадщину не заявила, ухвалене судом рішення не оскаржила.

З огляду на викладене вище, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення первісного позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 , оскільки підставою для визнання права власності є спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 .

Порядок оформлення права на спадщину встановлений главою 89 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, та являє собою визначену законодавством сукупність функцій, притаманну юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року Про судову практику в справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки відсутність умов для одержання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину зумовлює відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд правильно задовольнив вимоги первісного позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Рішення суду в частині задоволення первісного позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

Враховуючи викладене вище, апеляційну скаргу третьої особи ОСОБА_3 в особи її адвоката Голубцова В.А. належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 158, 367, 368, 374, 375, ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Голубцова Василя Анатолійовича , який діє в інтересах ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст постанови складений 21 січня 2020 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний