ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2020 року

м. Харків

справа № 953/7141/20

провадження № 22-ц/818/4220/20

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Кругової С.С., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря судового засідання - Супрун Я.С.,

учасники справи:

заявник - Акціонерне товарство «Харківобленерго»,

боржник - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 3 червня 2020 року, постановлену у складі судді Божко В.В.,

УСТАНОВИВ:

Четвертого травня 2020 року Яценко Анастасія Олександрівна, діючи в інтересах Акціонерного товариства «Харківобленерго» (надалі АТ), звернулася до суду із заявою, у якій просила видати судовий наказ, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожиту електроенергію у розмірі 4130 грн 77 коп. та 210 грн 20 коп. і 83 грн 51 коп. судових витрат.

Сьомого травня 2020 року Київським районним судом м. Харкова виданий судовий наказ за заявою АТ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за спожиту електроенергію в розмірі 4130 грн 77 коп., судовий збір в розмірі 210 грн 20 коп. та витрати на отримання інформаційної довідки в розмірі 83 грн 51 коп.

Першого червня 2020 року ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з заявою, у якій просив скасувати судовий наказ від 07.05.2020 та стягнути з АТ 4309 грн 10 коп. судових витрат. В обгрунтування заяви послався на не відповідність дійсності суми заборгованості та неправильне використання АТ показань лічильника електричної енергії при розрахунку заборгованості. Крім того, ОСОБА_1 при подачі дійсної заяви сплатив судовий збір у розмірі 105 грн 10 коп. та витртив 4204 грн на правничу допомогу.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 3 червня 2020 року заява ОСОБА_1 задоволена частково - скасований судовий наказ від 07.05.2020, відмовлено в задоволенні інших вимог.

Ухвала суду мотивована тим, що ОСОБА_1 заперечує проти вимог АТ, вважає їх необґрунтованими у повному обсязі, тобто існує спір про право і судовий наказ підлягає скасуванню. У стягненні судових витрат відмовлено, оскільки заявник не позбавлений права звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, у спосіб, визначений діючим законодавством України.

Не погодившись з цією ухвалою ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду в частині відмови у стягненні судових витрат, ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити його вимогу і стягнути з .

Апеляційна скарга мотивовоана тим, що відмова у стягненні судових витрат судом належним чином не мотивована, суд не встановив наявність чи відсутність фактів для відмови у задоволенні цією вимоги. Пряме законодавче регулювання стягнення судових витрат у наказному провадженні не врегульоване, тому застовуванню підлягають норми, що застосовуються у позовному провадженні. Оскільки суд першої інстанції задовольнив вимоги ОСОБА_1 щодо скасування судового наказу, з АТ на його користь належить стягнути розмір сплаченого судового збору та витрати на правову допомогу.

ОСОБА_3 , діючи в інтересах АТ, у відзиві проти задоволення апеляційної скарги заперечила. Послалася на те, що суд скасував судовй наказ з огляду на те, що між АТ та ОСОБА_1 існує спір про право. Отже, ОСОБА_1 не позбавлений права захистити свої права в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач на підтвердження своїх витрат на професійну правничу допомогу не надав суду доказів укладення договору про надання правничої допомоги з зазначенням розміру гонорару адвоката, яий підлягає сплаті; детальний опис та розрахунок наданих послуг; копії квитанцій або книгу доходів і витрат, які ведуть фізичні особи , що провадять незалежну професійну діяльність адвоката, з яких би вбачалося, що сплачені адвокату кошти була прийнята адвокатом; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ч.4 ст.376 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 367 ЦПК України).

Оскільки ухвала суду оскаржується ОСОБА_1 лише в частині відмови у відшкодуванні судових витрат, колегія суддів переглядає ухвалу суду від 03.06.2020 лише в указаній частині.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судовим розглядом, представник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, у якій просив стягнути з АТ 4309 грн 10 коп. судових витрат, понесених ОСОБА_1 під час розгляду його заяви про скасування судового наказу (а.с. 21-24). Вказана сума складалається з судового збору за подачу заяви про скасування судового наказу у розмірі 105 грн 10 коп. та 4204 грн на правничу допомогу.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України).

За змістом положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відмовляючи ОСОБА_1 у стягненні витрат на правничу допомогу з роз`ясненням права звернутися до суду з позовом, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України сторони є учасниками справи у справах позовного провадження, тоді як справа, у якій постановлена оскаржувана ухвала, розглянута в порядку наказного провадження.

У справах наказного провадження учасниками справи є заявник та боржник (частина друга статті 42 ЦПК України).

Порядок розгляду справ наказного провадження визначений розділом ІІ ЦПК України «Наказне провадження». Указаний розділ ЦПК України окремо не встановлює порядку відшкодування витрат, пов`язаних із розглядом справи, які понесені боржником.

При цьому частина друга статті 164 ЦПК України визначає, що в разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що у задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки зі змісту норм ЦПК України вбачається, що відшкодування витрат на правничу допомогу можливе лише у справах позовного провадження, а у справах наказного провадження такі судові витрати не відшкодовуються. У стягненні судового збору, сплаченого при подачі заяви про скасування судового наказу, слід відмовити, тому що відшкодування суми судового збору, сплаченого у наказному провадженні, підлягає відшкодуванню лише на користь заявника у разі пред`явлення ним позову до боржника.

Тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, змінивши ухвалу суду від 03.06.2020 в частині мотивів відмови у задоволенні заяви про стягнення судових витрат.

Керуючись статтями ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 3 червня 2020 року змінити, виклавши мотивувальну частину ухвали про відмову у стягненні судових витрат у редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 11 грудня 2020 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук