Справа № 431/3337/20
Провадження № 2/431/780/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2020 року Старобільський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Форощука О.В.,

з участю секретаря с/з Хорольської І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у м. Старобільськ Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу дитині на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави України разом із матір`ю, без згоди та супроводу батька,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить суд надати дозвіл ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасові неодноразові поїздки за межі України, в зону АТО Донецької та Луганської областей разом із матір`ю без згоди і супроводу батька ОСОБА_2 .

В обґрунтування позову вказала, що з29 липня 2006 року по 30 листопада 2010 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюб між ними було розірвано 30.11.2010 року рішенням суду Артемівського районного суду м. Луганськ. Від шлюбу є спільна дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу, позивач ОСОБА_1 з ОСОБА_3 практично не спілкується, відповідач не допомагає та матеріально сім`ю не забезпечує. Син ОСОБА_3 проживає разом з позивачем, заходиться на її повному матеріальному утриманні. Позивачеві відомо, що відповідач без реєстрації мешкає в м. Антрацит, не працює та веде аморальний спосіб життя. Позивач не має можливості виїхати зі своїм сином на відпочинок чи провідати своїх рідних, без дозволу та супроводу батька, тому в телефонному режимі звернулася до свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 , для надання дозволу в нотаріуса, але останній відмовив. Вважала, що відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Зокрема, в телефонному режимі відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд дитини ОСОБА_3 на тимчасові в межах України виїзди та в`їзди з постійного місця проживання та за кордон для відпочинку та оздоровлення останнього. Водночас, за рекомендаціями лікарів, дитині необхідне періодичне перебування на морі. Але не зважаючи на це, ОСОБА_2 , безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за на підконтрольну Україні територію та за її межі. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить. Вважала, що така позиція колишнього чоловіка і батька малолітнього ОСОБА_3 , шкодить інтересам дитини та не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами.

Позивач в судове засідання не з`явилась, у позові просила суд здійснити розгляд справи без її участі та участі її представника ОСОБА_5 .

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, визнав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і підлеглим задоволенню по наступним підставах:

У судовому засіданні встановлено, що позивач перебували у шлюбі з відповідачем з29 липня 2006 року по 30 листопада 2010 року. Шлюб було розірвано 30.11.2010 року рішенням суду Артемівського районного суду м. Луганськ. Від шлюбу є спільна дитина - ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Як вбачається з позову, позивач, зареєстрована на тимчасово окупованій території в АДРЕСА_1 , взята на облік та фактично проживає як тимчасово переміщена особа в АДРЕСА_2 .

Відповідач мешкає та зареєстрований окремо АДРЕСА_3 . Сімейні відносини між сторонами припинено.

Позивач не має можливості без дозволу відповідача виїхати зі своїм сином на відпочинок чи провідати своїх рідних, без дозволу та супроводу батька, у встановленому законодавством порядку відповідач не надає згоду на це.

Задовольняючи позов, суд виходить з такого.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 р. передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а тому на підставі ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Згідно п. 2 ст. 4 Постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», № 57 від 27 січня 1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16- річного віку, в супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно із п.п. 2-4 п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду із України та в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли би їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Як вбачається з позову неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час проживає разом з матір`ю. Батько дитини ухиляється від надання дозволу через нотаріальну контору на виїзд дитини за межі України. Тобто через немотивоване ухилення відповідача від надання дозволу на виїзд дитини за межі України, позивач не має можливості оформити необхідні документи для виїзду разом з дитиною через лінію розмежування до зони проведення АТО Донецької та Луганської областей та за межі державного кордону України.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням як найвищих інтересів дитини суд, вважає, можливим задовольнити позов ОСОБА_1 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон України та через лінію розмежування в зони АТО Донецької та Луганської областей, без згоди та супроводу батька.

На підставі ст. 313 ЦК України, ст. 150 СК України, ст. ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», керуючись ст.ст. 12, 81, 200, 206, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу дитині на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави України разом із матір`ю, без згоди та супроводу батька -задовольнити.

Надати дозвіл дитині - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на тимчасові, неодноразові поїздки в межах України незалежно від того куди саме та з якою метою прямуватиме, виїзди та в`їзд з постійного місця проживання та з правом перетину будь-яких пропускних пунктів, постів, кордонів та на поїздки із зони/ в зону АТО Донецької та Луганської областей і за межі держави України разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на строк до досягнення ОСОБА_3 шістнадцятирічного віку.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Старобільський районний суд Луганської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Форощук