Гусятинський районний суд Тернопільської області
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" січня 2020 р. Справа № 607/23977/13-ц

Провадження №6/596/2/2020

Гусятинський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Митражик Е.М.,

за участю: секретаря судового засідання Стасюк О.Д.,

заступника начальника Навроцької М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Гусятин подання заступника начальника Гусятинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Навроцької М.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 ,-

В С Т А Н О В И В :

08 січня 2020 року до Гусятинського районного суду надійшло подання заступника начальника Гусятинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Навроцької М.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 . В обґрунтування подання посилається на те, що на виконанні у Гусятинському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області знаходиться виконавче провадження № 50598486 з виконання: виконавчого листа № 607/23977/13-ц, виданого 04.04.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 боргу за договором позики в сумі 21569,06 грн. та 229,40 грн. судового збору. За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідно до ст.ст. 3,4, 24-26 Закону України «Про виконавче провадження, виконавцем 22.03.2019 року, 23.07.2019 року, 21.11.2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобо`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

Рішення боржником не виконане, будь-яких дій, спрямованих на його виконання, не вчинено, декларацію про доходи та майно він не надав, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Під час виконання рішення на сьогоднішній день виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої на запити № 19931/19-30/2 від 28.12.2018 року) за боржником зареєстровано транспортний засіб, який оголошено в розшук згідно постанови про розшук майна боржника.

Виконавцем 28.12.2018 року на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_1 на виклики не з`явився, про причини неявки не повідомив виконавця.

Вжитими виконавцем заходами встановлено, що боржнику належать на праві власності (транспортний засіб - AUDI 100, номерний знак НОМЕР_2 , чорного кольору, № двигуна: НОМЕР_3 , № кузова: НОМЕР_4 , 1987 року випуску), однак ОСОБА_1 рішення не виконує. ОСОБА_1 одержує доходи в ФОП ОСОБА_3 , однак кошти по рішенню суду не сплачує. На запит виконавця Державною прикордонною службою України листом від 02.12.2019 року повідомлено про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , неодноразово перетинав державний кордон України. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_5 . Враховуючи викладене, рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів. Отже, боржником рішення виконано не було, що призвело до вжиття відносно нього вищевказаних заходів примусового виконання.

У зв`язку з невиконанням боржником рішення, ухиленням від його виконання, необхідно обмежити його в праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон - до виконання зобов`язань за рішенням суду.

Наявність у боржника зобов`язань, покладених на нього рішенням, є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України.

В судовому засіданні заступник начальника Гусятинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Навроцька М.М. подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника підтримала з підстав, викладених в поданні. Пояснила, що ОСОБА_1 в 2019 році з`явився і подав декларацію, що має транспортний засіб, який відчужив. 11.12.2019 року було виявлено, що боржник працює і інформацію про те, що в ФОП ОСОБА_4 та було направлено йому постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Вважає, що він ухиляється від виконання зобов`язань. Кошти від ОСОБА_1 не надходили.

Суд, заслухавши пояснення заступника начальника Гусятинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), дослідивши матеріали справи приходить до висновку про відмову у задоволенні подання, виходячи з наступного.

Із досліджених доказів доданих до подання, які на думку заявника свідчать про необхідність його задоволення вбачається, що на примусовому виконанні у Гусятинському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області знаходиться зведене виконавче провадження № 50598486 з примусового виконання: виконавчого листа № 607/23977/13-ц, виданого 04.04.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 боргу за договором позики в сумі 21569,06 грн. та 229,40 грн. судового збору. За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» наведені підстави тимчасової відмови у виїзді за кордон, зокрема якщо є неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання; боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи); щодо нього подано цивільний позов до суду.

Частиною 2 цієї ж статті даного Закону передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

Законом не передбачене обов`язкове обмеження в праві виїзду за межі України за наявності невиконаних зобов`язань, а встановлена лише така можливість при наявності відповідних підстав.

Згідно ч.3 ст. 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно узагальнень, наданих Верховним судом України (Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року), наголошується на тому, що ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, та на думку Верховного Суду України, особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Таким чином, на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Необхідною умовою для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України є наявність встановленого факту про те, що боржнику відомо про рішення, яким на нього покладені відповідні зобов`язання, примусове виконання якого здійснюється державною виконавчою службою.

Закон уповноважує суд обмежити вже існуюче право особи на виїзд за кордон, коли останній має намір чи вчинив такі дії і вже отримав дозвіл про це від уповноваженого державного органу.

Наявність лише самої заборгованості за рішенням не є свідченням умисного ухилення боржника від виконання рішення.

Крім того, суду не надано та в матеріалах справи відсутні докази того, боржник має намір виїхати за кордон, а насамперед, з метою невиконання зобов`язання, які саме дії буде неможливо вчинити державному виконавцю при виїзді останнього за кордон.

З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що необхідність застосування по відношенню до боржника обмеження у праві виїзду за межі України не доведена, так-як відсутні докази зміни, або наміру змінити постійне місце проживання.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

При розгляді питання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон необхідно враховувати той факт, що заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, оскільки вона пов`язана з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання. Судові рішення у зазначеній категорії справ мають бути постановлені з ретельним вивченням та обґрунтуванням наданих державним виконавцем доказів навмисного ухилення боржника від виконання рішення суду.

Згідно ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У зв`язку з цим суд приходить до висновку про відсутність достатніх законних підстав для задоволення подання заступника начальника Гусятинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Навроцької М.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Таке подання може здійснюватись тільки у рамках цивільної юрисдикції, і таке обмеження можливо застосувати у разі умисного ухилення від виконання рішення суду, доказів яких не містять матеріали подання. Крім того, державним виконавцем не був складений акт про неможливість виконання рішення суду у зв`язку із перебуванням боржника за межами України.

Таким чином, твердження заступника начальника Гусятинського районного відділу ДВС про наявність підстав вважати, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, суд вважає передчасними та такими, що не підтверджуються поданням та доданими до нього матеріалами.

Одночасно суд зауважує на те, що в статті 2 «Свобода пересування» Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, наголошено, що кожен є вільним залишати будь яку країну, включно із своєю власною, й обмеження може бути встановлено законом в разі крайньої необхідності в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину й захисту здоров`я чи моралі, й якщо це виправдано суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

В поданні заступником начальника Гусятинського районного відділу ДВС не обґрунтовано, в чому є крайня необхідність, в розумінні статті 2 «Свобода пересування» Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосування обмеження виїзду боржника за кордон, і яким чином це сприятиме погашенню існуючої заборгованості.

Тому за наведених обставин суд вважає у задоволенні подання слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 441 ЦПК України, Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні подання заступника начальника Гусятинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Навроцької М.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Гусятинського районного суду

Тернопільської області Е.М. Митражик