Справа № 357/6800/13-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Бондаренко О. В., при секретарі Бондаренко Н. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Родовід банк» Шевченка Андрія Миколайовича на дії старшого державного виконавця Білоцерківського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Яновської Інни Миколаївни, боржник: ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В :

ПАТ «Родовід банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Родовід банк» Шевченка Андрія Миколайовича звернувся до суду зі скаргою 25.11.2019 року, шляхом направлення поштою, яка зареєстрована судом 04.12.2019 року, мотивуючи тим, що на примусовому виконанні Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебував виконавчий лист №2/357/61/14, виданий 07.11.2017 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 судового збору у розмірі 1317,00 гривень на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід банк», виконавче провадження №55443664. 14.11.2019 року на адресу АТ «Родовід банк» надійшла постанова про повернення виконавчого документу стягувачу від 26.07.2018 року, якою АТ «Родовід банк» було повернуто оригінал виконавчого листа №2/357/61/14 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, старшим державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Яновською Інною Миколаївною не виконано всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2832/5), а тому постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві винесена передчасно, з порушенням норм права та має бути скасована з наступних підстав. За положеннями в абз. 2 п. 1 розділу II Інструкції з організації примусового виконання рішень, виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення. Відповідно до ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідшеніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника. У справі виконавчих проваджень відсутні документи, що підтверджують подання запитів з метою встановлення фінансового та майнового стану боржника відповідно до положень Інструкції. Державним виконавцем не вчинялись перевірки майнового стану боржника з періодичністю, встановленою ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження». В ході виконавчого провадження № 55443664 державний виконавець не звертався з поданням до суду про примусове проникнення до житла боржника, щодо застосування приводу до боржника. Постанову разом з оригіналом виконавчого листа старший державний виконавець надіслала лише у листопаді 2019 року.Таким чином, більше року оригінал виконавчого листа перебував в Білоцерківському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області без виконання, що є неприпустимим порушенням Закону України «Про виконавче провадження». Бездіяльність старшого державного виконавця Яновської Інни Миколаївни в ході виконавчого провадження № 55443664 призвела до невиконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.09.2017 у справі № 357/6800/13-ц, 2/357/61/14.Тому, просив визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Яновської Інни Миколаївни при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.07.2018 року, виконавче провадження № 55443664 та скасувати постанову старшого державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Яновської Інни Миколаївни про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.07.2018 року, виконавче провадження № 55443664.

09.12.2019 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області прийнято скаргу до розгляду та призначено судове засідання.

ПАТ «Родовід банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Родовід банк» Шевченка Андрія Миколайовича в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до скарги додано письмове клопотання, в якій просив розгляд скарги провести без участі представника заявника на підставі поданої скарги та додатків до неї.

Старший державний виконавець Білоцерківського міського відділу ДВС Яновська Інна Миколаївнав судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, матеріали виконавчого провадження №55443664, щодо примусового виконання виконавчого листа №357/6800/13-ц, який виданий 07.11.2017 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, до суду не надала.

Боржник, ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, дослідивши матеріали скарги, вважає, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебував виконавчий лист №2/357/61/14, виданий 07.11.2017 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 судового збору у розмірі 1317,00 гривень на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід банк», виконавче провадження №55443664 було відкрито 27.12.2017 року головним державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області Прохацьким Русланом Олександровичем та 27.12.2017 року у виконавчому провадженні №55443664, була винесена постанова про звернення стягнення на майно боржника (постанова про арешт майна), що підтверджується матеріалами скарги (а.с. 15-18).

Також, судом встановлено, що 26.07.2018 року старшим державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області Яновською Інною Миколаївною винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується матеріалами справи (а.с. 11-14).

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року (заява № 18966/02) Високий суд нагадує практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1 (див. серед інших джерел, «Бурдов проти Росії», заява № 59498/00, § 40, ЄСПЛ 2002-III; «Ясіуньєне проти Латвії», заява № 41510/98, § 45, 6 березня 2003 року) - пункт 53.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду».

У рішенні від 17 травня 2005 року у справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії параграф 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Заява N 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначає, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції", від 19 березня 1997 року, п. 40, ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії").

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зі змісту оскаржуваної постанови від 26.07.2018 року вбачається, що державним виконавцем встановлено: згідно повідомлення ОДПІ та ПФУ інформація про номери рахунків відкриті у банках та інших фінансових установах не надходила, інформацію про осіб-боржників, які працюють або отримують пенсію не знайдено. Майно, на яке може бути звернено стягнення та здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна, виявилися безрезультатними. Згідно бази даних «НАІС ДЦАІ» МВС України за боржником автотранспортні засоби незареєстровано.

Відповідно до норм ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, порядок захисту прав стягувача, боржника та інших осіб у виконавчому провадженні передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України.

Так, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (пункт 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Однак, до суду не надано доказів, що державний виконавець проводив зазначені перевірки з періодичністю, встановленою частиною восьмою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» та доказів, що ним вчинено всі заходи щодо розшуку такого майна, і такі заходи виявилися безрезультатними. Крім того, копія постанови про повернення виконавчого документа стягувачу разом з оригіналом виконавчого листа була направлена рекомендованим поштовим відправленням, лише у листопаді 2019 року, отже більше року оригінал виконавчого листа перебував в Білоцерківському міському відділі державної виконавчої служби без виконання.

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін. Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, та у випадку не виконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, та здійснювалось примусове виконання рішення.

Також, суд враховує практику Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, завершальною стадією якого є виконання судового рішення. Затримання виконання судового рішення може бути виправданим лише за виняткових обставин. Проте, у будь-якому разі, таке затримання не може бути настільки довгим, аби була знищена сама сутність того права, яке захищається частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тому Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях дійшов висновку, що неспроможність держави вжити належних заходів для виконання рішення суду впродовж строку, визначеного національним законодавством, означає позбавлення частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод її корисного значення.

Тому, враховуючи вищевикладене, старшим державним виконавцем Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Яновською І.М. були вчинені лише окремі дії щодо задоволення вимог стягувача, проте в силу положень статей 10, 18 Закону України «Про виконавче провадження» була проведена не вся можлива процедура здійснення державним виконавцем дій щодо виконання рішення суду.

Таким чином, дії старшого державного виконавця Білоцерківського міського відділу ДВС

ГТУЮ в Київській області Яновської І.М. щодо повернення виконавчого документа стягувачу, є неправомірними, а постанова про повернення виконавчого документа від 26.07.2018 року підлягає скасуванню, тому суд приходить до висновку що скарга підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 447-452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Родовід банк» Шевченка Андрія Миколайовича(код ЄДПРОУ: 14349442, місцезнаходження: 04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 1-3) на дії старшого державного виконавця Білоцерківського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Яновської Інни Миколаївни (місцезнаходження: 09100, Київська область, м. Біла Церква, б-р Олександрійський, 94), боржник: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), задовольнити.

Визнати дії старшого державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Яновської Інни Миколаївни при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.07.2018 року, виконавче провадження № 55443664, неправомірними.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Яновської Інни Миколаївни про повернення виконавчого документа (виконавчого листа №2/357/61/14, виданого 07.11.2017 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 судового збору у розмірі 1317,00 гривень на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід банк») стягувачу від 26.07.2018 року, виконавче провадження № 55443664.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Ухвалу складено 21.01.2020 року.

СуддяО. В. Бондаренко