ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/877/20 Справа № 210/962/19 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 червня 2019 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2019 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом до ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на те, що 21 листопада 2007 року між сторонами було підписано кредитний договір №1 , за яким вона мала отримати кредит у розмірі 115 000 доларів США.

Зазначений Договір укладений сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої банком для будь-яких клієнтів-фізичних осіб.

На час укладання кредитного Договору вона надала банку достовірну інформацію про її фінансово-майновий стан та відповідно до умов надання кредитних коштів надала довідку про отримання доходу у національній валюті України за шість місяців, що передували місяцю отримання кредиту.

Вважає, що використання іноземної валюти для розрахунків за кредитним договором не відповідало нормам діючого законодавства, а тому подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час є порушенням одного із принципів цивільно-правових відносин, які закріплені у статті 3 ЦК України - принципу справедливості. Такі умови кредитного договору є несправедливими, так як всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на її шкоду, споживача кредитних послуг.

Несправедливістю є умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, що згідно умов кредитного договору передбачає погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом саме у доларах США, і це є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України банк покладає виключно на позичальника за кредитним договором та споживача кредитних послуг, що є грубим порушенням ч.3 ст. 13 ЦК України. Таким чином, використання банком долара США, як предмету кредитування за споживчим кредитом, є по суті внесення в кредитний договір умов, що значно погіршують становище позичальника порівняно з банком. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

На підставі викладеного, просить визнати недійсним кредитний договір №0 від 21.11.2007 року, що укладений між сторонами та застосувати наслідки недійсності договору.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 червня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу мотивовано, зокрема, тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позову, оскільки на підтвердження отримання позичальником відповідної суми кредитних коштів, наявність або відсутність заборгованості зі сплати кредитних коштів банк не надав жодних документів, які відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» можуть бути виключно документами первинної бухгалтерської документації. Оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення операцій та складені під час здійснення операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Порядок видачі коштів в готівковій та безготівковій формі регламентовано Постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337 «Про затвердження Інструкції про касові операції в банках України». Оскільки банк не надав до суду належних доказів, які б відповідали вимогам зазначених норм, тому немає підстав вважати, що кредит було надано взагалі.

Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року затверджено Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Відповідно до цих Правил, банки зобов`язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту; інформація про платежі споживача надається з обов`язковим зазначенням бази їх розрахунку (зазначається сума, на підставі якої робиться розрахунок, зокрема сума наданого кредиту, сума непогашеного кредиту, фіксована сума тощо); якщо окремі умови кредитування діятимуть протягом не всього строку користування кредитом, банки мають обов`язково ознайомити споживача з умовами, а також зі строком, протягом якого діятимуть такі умови, та з порядком інформування споживача про їх зміну; банк зобов`язаний отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з зазначеною інформацією.

Жодної письмової інформації, яка передбачена Правилами перед підписанням договору їй надано не було.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що 21 грудня 2001 року Національним банком України видана банківська ліцензія за № 75 Акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк» та 19 листопада 2005 року Національним банком України видано дозвіл № 75-2 та додаток до дозволу, згідно з якими банку було надано право на здійснення операцій з валютними цінностями.

21 листопада 2007 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 відповідно до умов якого остання отримала кредит в іноземній валюті в сумі 115 000,00 доларів США. Кредит надано шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 у банку для подальшого їх використання за цільовим призначенням, а саме: придбання нерухомості.

Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі, здійснивши зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника.

За рахунок кредитних коштів останньою придбано нерухомість, а саме: трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яку позичальник передала в іпотеку банку за Договором іпотеки № 70527 від 21.11.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Марченко О.І. за реєстровим № 4709.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. ОСОБА_1 особисто звернулась до банку із заявою про кредитування саме в іноземній валюті для придбання нерухомості, надала кредитору перелік документів необхідних для кредитування та підтвердила, що повністю розуміє всі умови договору, свої права та обов`язки за договором і погоджується з ними. Позичальник при належній завбачливості могла, виходячи з динаміки зміни курсів валют та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, враховуючи і можливість отримання кредиту в національній валюті.

Перед підписанням кредитного договору позичальником отримано інформаційний лист, в якому надана інформація, зокрема, про переваги та недоліки програм кредитування, попередження позичальника про існування валютних ризиків, які покладаються на позичальника під час виконання зобов`язань за кредитним договором, якщо позичальником обрано кредитування в іноземній валюті, попередження про можливу зміну процентної ставки по кредиту.

Змістом додатку до Кредитного договору «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту», підтверджено факт обізнаності позичальника про дату платежу, суму платежу за розрахунковий період в доларах США, в тому числі: погашення основної суми кредиту в доларах США, проценти за користування кредитом в доларах США, комісію за надання кредиту в гривнях, платежі за надані супутні послуги на користь третіх осіб, пов`язані із: страхуванням, сплатою державного мита за посвідчення договору іпотеки, послугами нотаріусів, сплатою вартості послуг за проведення незалежної експертної оцінки предмету забезпечення в гривнях.

Таким чином, позивач отримала усю необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про кредит, вартість всіх супутніх послуг, що забезпечило можливість її свідомого і правильного вибору. Тому вважає що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про недобросовісність банківської установи при укладенні кредитного договору, невідповідності змісту правочину цивільному законодавству, які потягнули б за собою визнання договору кредиту недійсним.

Крім того, 16 серпня 2017 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу у цивільній справі № 210/4065/15-ц за позовом ОСОБА_1 до АТ «УкрСиббанк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним та за зустрічним позовом АТ «УкриСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту було винесено ухвалу, якою позов ОСОБА_1 залишено без розгляду, а позовні вимоги банку до ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі. 18.10.2017 року рішення набрало чинності, 08.12.2017 року звернуто до виконання.

На підставі викладеного, просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21.11.2007 року між сторонами було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 115 000,00 доларів США, а позичальник зі свого боку зобов`язалася прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі (а.с. 9-14).

Відповідно до п. 1.4, 1.5. Договору сторони погодили, що банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 , для подальшого їх використання за цільовим призначенням - придбання нерухомості.

Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі, здійснивши зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника.

За рахунок кредитних коштів позичальником 21 листопада 2007 року було придбано нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, за адресою - АДРЕСА_1 , на підставі Договору купівлі-продажу квартири.

Того ж дня, вищевказана квартира була передана в іпотеку АТ «УкрСиббанк» на підставі Договору іпотеки № 70527 від 21.11.2007 року (а.с. 15-18).

З письмових матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 особисто звернулась до банку із заявою про кредитування саме в іноземній валюті для придбання нерухомості, надала кредитору перелік документів необхідних для кредитування та підтвердила, що повністю розуміє всі умови договору, свої права та обов`язки за договором і погоджується з ними, що вбачається із заповненої заяви про надання кредиту та випливає зі змісту самої позовної заяви.

Як вбачається з підписаного договору про надання споживчого кредиту сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, договір укладено у письмовій формі.

Немає жодних підстав вважати, що волевиявлення сторін не було вільним в момент підписання договору, оскільки позивач не заперечує вказану обставину та підтверджує наявність внутрішньої волі щодо укладення вказаного договору з відповідачем. Крім того, на момент укладення оспорюваного кредитного договору позичальник не заявляла додаткових умов, щодо яких повинно бути досягнуто згоди. Таким чином, істотними умовами даного договору відповідно до чинного законодавства являються лише ті, які сторони визначили за взаємною згодою, укладаючи договір. Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує, що нею були підписані стандартні умови договору, самостійно надані довідки щодо її доходу. Крім того, банком було виконано вимоги у повному обсязі у строки, зазначені в договорі та належним чином, що не заперечується позивачем, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що умови кредитного договору не відповідають загальним засадам цивільного законодавства.

Факт підписання ОСОБА_1 кредитного договору та подальше його виконання свідчить про згоду останньої з його умовами, в тому числі про отримання кредиту в доларах США. Крім того не було будь-яких умов, які б перешкоджали позивачу отримати кредит у національній валюті.

Також з рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.08.2017 року, що вступило в законну силу 18.10.2017 року (а.с.61-66) вбачається, що позивачка частково виконувала умови спірного договору.

21 грудня 2001 року Національним банком України видана банківська ліцензія за № 75 Акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк» та 19 листопада 2005 року Національним банком України видано дозвіл № 75-2 та додаток до дозволу, згідно з якими банку було надано право на здійснення операцій з валютними цінностями.

Виходячи з положень ст.ст. 76, 81 ЦПК України, на кожну зі сторін покладається процесуальний обов`язок довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про недобросовісність банківської установи при укладенні кредитного договору невідповідності змісту правочину цивільному законодавству, які потягнули б за собою визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.ст. 192, 202, 203, 205, 207, 215, 533, 626, 627, 628, 638, 1054, 1055 ЦК України, ст. 99 Конституції України, ст.ст. 19, 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що під час укладення кредитного договору банк не надав позичальнику достатньої інформації про порядок та умови надання кредитних коштів в іноземній валюті, що банком не надано належних доказів отримання позичальником відповідної суми кредитних коштів, наявність або відсутність заборгованості зі сплати кредитних коштів, а отже немає підстав вважати, що кредит було надано взагалі, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки спростовуються: Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 21.11.2007 року, який власноруч підписаний позичальником; Договором іпотеки № 70527 від 21.11.2007 року, за яким позичальник передала в іпотеку банку нерухоме майно: трикімнатну квартиру, за адресою АДРЕСА_1 , придбане за кредитні кошти; рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 16 серпня 2017 року у цивільній справі № 210/4065/15-ц, яким встановлено, що ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 115 000,00 доларів США за Договором № 0 від 21.11.2008 року, сторони під час укладення договору досягли всіх істотних умов та присуджено до стягнення з позичальника на користь банку заборгованість за кредитом, заборгованість за відсотками, пені.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення банком положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» під час укладення кредитного договору, що є підставою для визнання його недійсним, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи. Крім того, позивачем не було надано доказів на підтвердження того, що кредитний договір укладений на умовах, що обмежують її права як споживача.

Відповідно до ч.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Таким правом позивач не скористалася, а тому, відповідно, погодилася зі всіма його умовами, про що також свідчить часткове виконання договору.

Інші доводи апеляційної скарги позивача про те, що судове рішення є незаконним, таким, що порушує її права та законні інтереси і підлягає скасуванню також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовують висновки суду першої інстанції та встановлені ним обставини, а зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова