Справа №207/2267/19
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

22 січня 2020 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області у складі головуючого судді Бородавки К.П., за участю секретаря судового засідання Єрмоленко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Адміністрації Південного району Кам`янської міської ради, про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди батька, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви (а.с.62-63), просить надати їй дозвіл на виїзд малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в Туреччину, Російську Федерацію, країни-членів Європейського Союзу та на тимчасово непідконтрольну Україні (окуповану) територію Автономної Республіки Крим, у її супроводі без письмової згоди та без супроводу батька дітей ОСОБА_2 (далі - відповідач), з 01 січня 2020 року по 01 січня 2023 року.

В обґрунтування позову зазначено, що діти знаходяться на утриманні позивача, вона не має можливості залишити дітей для того, щоб виїхати до місця проживання відповідача. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за синами не бере, розвитком дітей не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, безпідставно чинить позивачу перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Також позивач зауважує, що майже протягом всього сумісного проживання, відповідач зловживав спиртними напоями, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, він у присутності дітей чинив вдома сварки, скандали, постійно ображав позивача, на їх очах і влаштовував бійки. Домовитися з відповідачем про надання нотаріально засвідченого документу на виїзд дітей за кордон - неможливо, так як це буде ще одна можливість для нього познущатися над почуттями дітей.

Необхідність оформлення документу на виїзд дітей за кордон без згоди батька пов`язана з тим, що позивач має родичів, які проживають на окупованій території АР Крим та позбавлені можливості виїхати для підтримання сімейних відносин з дитиною. Також позивач має можливість оздоровити дітей за кордоном, однак не може реалізувати таке право. Крім того, виїзд дітей за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дітей та добре позначиться на їх духовному та інтелектуальному розвитку.

Правом участі в судовому засіданні позивач не скористалась, до суду не прибула, надала заяву про розгляд справи без неї, на позові наполягає, проти заочного рішення не заперечує.

Відповідач про дату час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до приписів ст.128 ЦПК України, в тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України; в судове засідання не прибув, відзив не позов не надав.

Третя особа - орган опіки та піклування Адміністрації Південного району Кам`янської міської ради свого представника до суду не направила, надіслала письмові пояснення, за змістом яких, враховуючи наявність у відповідача заборгованості зі сплати аліментів на дітей, висновок поліції та психологічний висновок діагностики дітей, факт знаходження дітей на повному утриманні позивача, а також те, що виїзд дітей за кордон сприятиме розширенню світогляду дітей та добре позначиться на їх духовному та інтелектуальному розвитку, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с.87-89).

В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутністю учасників справі.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи приписи ст.280 ЦПК України у справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів, про що постановлена ухвала від 22.01.2020.

Ухвалою суду від 30.09.2019 справи призначена до розгляду в загальному позовному провадженні (а.с.28-29).

Ухвалою суду від 22.10.2019 позивачу за її заявою дозволено приймати участь в режимі відеоконференції (а.с.40-41).

Ухвалою суду від 27.11.2019 заяву позивача з уточненими позовними вимогами прийнято до розгляду, у зв`язку з чим підготовче засідання відкладено (а.с.76).

Ухвалою суду від 23.12.2019 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с.93).

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 28.09.2016 та від якого сторони мають спільних дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4-7).

Довідкою ТОВ «ЄРЦ КП» від 24.06.2019 підтверджується, що діти проживають разом з позивачем в м. Кам`янське (а.с.9).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів відповіда, виданого відділом державної виконавчої служби, АСВП 54323110, заборгованість за виконавчим листом від 12.09.2016 №207/1827/16-ц Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська про стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей, станом на 30.04.2019 дорівнює 51 050 грн. (а.с.8).

З копій висновків Баглійського відділу поліції від 18.12.2015, 02.02.2016 та 15.03.2016 вбачається, що позивач зверталась в поліцію із заявою, в якій просить вжити заходів до відповідача, який в стані алкогольного сп`яніння її ображав; під час перевірки таких фактів опитати відповідача не виявилось можливим, оскільки він знаходився за межами м. Дніпродзержинська (а.с.64-66).

За психологічним висновком діагности практичного психолога Тріфанкіної А.В у ОСОБА_6 під час розмови про батька проявляється неконтрольована тривога та почуття страху; Адріан батька не пам`ятає; відповідач приходить до дітей рідко та в стані алкогольного сп`яніння (а.с.67).

Ухвалою слідчий суддя Зміївського районного суду Харківської області від 24.10.2018 скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Зміївського ВП ГУНП України в Харківській області - задоволено, зобов`язано уповноважену службову особу Зміївського відділу поліції ГУНП в Харківській області внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 15 серпня 2018 року за Вх. №С-171, за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України. (ЖЄО 6533) та розпочати досудове розслідування (а.с.69).

Розв`язуючи спір, суд враховує такі норми права.

За приписами статей 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою ВР від 27.02.1991 №789-ХІІ, яка в силу положень ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст.9 Конвенції про права дитини).

За змістом ст.19 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеним нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватись, зокрема при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

Порядок виїзду дітей за межі України врегульований ст.313 ЦК України, за якою фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Крім того, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27.01.1995 №57, визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують (п.3).

Одночасно п.4 вказаних Правил передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, якщо, зокрема є рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Отже, тимчасовий (одноразовий, на певний період) виїзд дитини за кордон є можливим на підставі рішення суду та має відповідати найкращим інтересам дитини.

За приписами ст.81 ЦПК України к ожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд констатує, що позивачем не зазначені та не надані докази як на підтвердження конкретної адреси місця перебування дітей закордоном, мети такої поїздки, так і на підтвердження їх повернення на територію України, що виключає можливість встановити обов`язкові обставини в даній справі, як-то, чи буде такий дозвіл відповідати найкращим інтересам дітей, та, як наслідок, створює ситуацію правової невизначеності та не прогнозованості.

Суд відмічає, що сама по собі можливість поїздки за кордон не є безумовним свідченням того, що така поїздка відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки істотне значення має країна поїздки, мета такої поїздки та період поїздки.

Також суд враховує правову позицію Верховного Суду України, за якою судом може бути ухвалена постанова на разовий виїзд дитини без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, а надання за постановою суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за межі України без згоди батька суперечить чинному законодавству, яке визначає рівність прав та обов`язків обох батьків відносно виховання дитини, унаслідок чого батько фактично позбавляється можливості брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею (постанова від 12.04.2014, справа № 6-15цс17 (№ 235/139/16-ц) http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/66327935).

Суд зазначає, що позовні вимоги позивача зводиться до прохання надати дозвіл на неодноразовий виїзд її неповнолітніх дітей за межі України в період з 01.01.2020 по 01.01.2023, при цьому позивачем не визначено конкретного періоду для разового виїзду до певної країни. Також позивачем не надано доказів на підтвердження того, що на території АРК проживають її родичі, які в свою чергу не позбавлені можливості приїхати до позивача для підтримання сімейних відносин.

Не надано позивачем і доказів звернення до відповідача із проханням надання останнім згоди на виїзд дітей за межі України із визначенням місця прямування, мети поїздки та відповідного часового проміжку перебування в такому місці до подання даного позову до суду, а також доказів відмови у наданні дозволу у встановленому законом порядку на виїзд дитини за кордон.

Зміст ухвали слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 24.10.2018, копія якої долучена до позову, взагалі не дає підстави для висновку про наявність в ній інформації щодо предмета доказування в даній справі.

З приводу доводів позивача та третьої особи щодо перебування дітей на повному утриманні позивача та наявності заборгованості зі сплати аліментів відповідача, суд зазначає, що з 28.08.2018, враховуючи зміни, внесені до п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків в тому числі у разі пред`явлення довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

Отже позивач, враховуючи наявність заборгованості зі сплати аліментів відповідача з 30.06.2016, має можливість діяти відповідно до пп.2 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995.

Враховуючи викладене, суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, а тому в позові належить відмовити.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 13, 19, 81, 141, 263-265, 280,282 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа: Орган опіки та піклування Адміністрації Південного району Кам`янської міської ради (, місцезнаходження: м. Кам`янське (попередня назва Дніпродзержинськ), вул. Затишна, 3), про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди батька.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте Зміївським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.П. Бородавка