Справа № 357/6033/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Цуранова А. Ю. ,

при секретарі Севериненко Д. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби,

В С Т А Н О В И В :

17.08.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, з урахуванням заяви про уточнення вимог від 28.09.2020 року, на бездіяльність державного виконавця Білоцерківського міського відділу ДВС Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо нерозгляду клопотання ОСОБА_1 , зареєстрованого 22.07.2020 року за вхідним № 38208/18-24-37 у виконавчому провадженні № 60975895 при примусовому виконанні виконавчого листа Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.12.2019 року у справі № 357/6033/19 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Екобуд» про стягнення коштів у розмірі 1 473 181,89 грн.

В обґрунтування вимог скарги вказувала, що 10.07.2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулась до вказаного органу ДВС з клопотанням про вжиття заходів примусового виконання рішення суду у виконавчому провадженні № 60975895. Просила здійснити опис та арешт об`єктів незавершеного будівництва секцій А і Б багатоквартирного житлового будинку в АДРЕСА_1 , належного ТОВ «Екобуд» та в подальшому передати їх на реалізацію з прилюдних торгів; здійснити реалізацію з прилюдних торгів заставленого майна ТОВ «Екобуд» - нежилого приміщення площею 588,8 кв. м. в житловому будинку, адреса: АДРЕСА_2 для того, щоб за рахунок залишку коштів після погашення вимог забезпечених кредиторів задовольнити її вимоги; накласти арешт та вжити заходів примусової реалізації щодо наступних об`єктів майна ТОВ «Екобуд»: квартира в житловому будинку за адресою АДРЕСА_3 ; кімната в житловому будинку АДРЕСА_4 . Вказувала, що державний виконавець не здійснив жодних дій щодо виконання вказаного клопотання. Вважає, що відповідні дії державного виконавця є неправомірними та такими, що порушують її права, як стягувача.

19.08.2020 року ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області скаргу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 357/6033/19, 4-с/357/63/20.

28.09.2020 року ухвалою суду задоволено заяву заявника (скаржника) та витребувано від Білоцерківського міського відділу ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 60975895.

28.10.2020 року на електронну адресу суду від Білоцерківського міського відділу ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) надійшли копії матеріалів зведеного виконавчого провадження № 63430705 про стягнення з ТОВ «Екобуд» на користь ОСОБА_1 боргу на загальну суму 2 171 626,89 грн.

В судове засіданні заявник, його представник, представник боржника та державний виконавець не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.11.2019 року у справі № 357/6033/19 задоволено позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Екобуд», третя особа ОСОБА_2 та стягнуто з ТОВ «Екобуд» на користь ОСОБА_1 заборгованість - 1 463 576,89 грн. та судовий збір - 9 605 грн., а всього 1 473 181,89 грн.

23.12.2019 року за вказаним рішенням видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання в Білоцерківський міський відділ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ).

Постановою державного виконавця Білоцерківського міського відділу ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) Лінецькою О.В. від 16.01.2020 року відкрито виконавче провадження № 60975895 з примусового виконання вказаного виконавчого документа.

Відповідно до інформаційного витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.07.2020 року № 215544745за боржником зареєстровано низку нерухомого майна.

10.07.2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулась до вказаного органу ДВС з клопотаннями про вжиття заходів примусового виконання рішення суду у виконавчому провадженні № 60975895. Повідомила виконавця про наявності на балансі ТОВ «Екобуд» іпотечного та недобудованого нерухомого майна, на яке можливо звернути стягнення. Просила здійснити опис та арешт об`єктів незавершеного будівництва секцій А і Б багатоквартирного житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , належного ТОВ «Екобуд», та в подальшому - передати їх на реалізацію з прилюдних торгів; здійснити реалізацію з прилюдних торгів заставленого майна ТОВ «Екобуд» - нежилого приміщення площею 588,8 кв.м. в житловому будинку, адреса: АДРЕСА_2 для того, щоб за рахунок залишку коштів після погашення вимог забезпечених кредиторів задовольнити її вимоги; накласти арешт та вжити заходів примусової реалізації щодо наступних об`єктів майна ТОВ «Екобуд»: квартира в житловому будинку за адресою АДРЕСА_3 ; кімната в житловому будинку АДРЕСА_4 .

Не отримавши відповіді, 17.08.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Білоцерківського міського відділу ДВС Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні № 60975895 щодо нерозгляду її клопотання.

17.10.2020 року державний виконавець Білоцерківського міського відділу ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) Лінецька О.В. направила на адресу ПАТ «Альфа-Банк» вимогу № 128396 надати письмову згоду для звернення стягнення на заставлене майно боржника, а саме: приміщення АДРЕСА_5 , що зареєстровано на праві власності за ТОВ «Екобуд».

28.10.2020 року державний виконавець Білоцерківського міського відділу ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) Лінецька О.В. сформувала інформаційну довідку з ДРРПНМ № 230024538 щодо перевірки майнового стану боржника ТОВ «Екобуд», відповідно до якої у боржника у власності є приміщення площею 588,8 кв.м. в житловому будинку, адреса: АДРЕСА_2 .

При вирішенні вимог скарги суд виходить з наступного.

Організаційно-правові засади примусового виконання судових рішень та рішень інших органів визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону № 1404 сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону № 1404 під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Положеннями ч. 2 ст. 18 Закону № 1404 визначено, що виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Отже, сам Закон № 1404 зобов`язує державного виконавця вживати усіх необхідних дій щодо належного примусового виконання виконавчого провадження.

Однак, державним виконавцем органу ДВС порушено вказані норми та право стягувача на належне примусове виконання рішення суду.

З матеріалів зведеного виконавчого провадження вбачається, що державний виконавець Лінецька О.В. лише 28.10.2020 року сформувала інформаційну довідку з ДРРПНМ № 230024538 щодо перевірки майнового стану боржника ТОВ «Екобуд». З даної довідки вбачається, що у боржника у власності є приміщення площею 588,8 кв.м. в житловому будинку, адреса: АДРЕСА_2 .

Вказане приміщення перебуває у іпотеці банку, є нежилим та має значну площу - 588,8 кв.м. За ринковими цінами воно може бути реалізоване як комерційна нерухомість. Тобто, потенційно за рахунок реалізації іпотечного майна можуть бути задоволені вимоги не лише банку, але і скаржника.

Іпотечне майно і досі може використовуватись у господарській діяльності ТОВ «Екобуд», але державний виконавець не перевіряв цього факту, не виходив за місцем знаходження майна для перевірки того, чи є там будь-яке рухоме майно боржника, що може бути реалізоване на торгах.

Вказане свідчить, що державний виконавець не вжив усіх можливих заходів щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 та щодо перевірки наданої стягувачем інформації, що свідчить про його бездіяльність.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Статтею 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Підставою для задоволення скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця за змістом ст. 451 ЦПК України є сукупність таких складових, як встановлена судом неправомірність рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця і порушення права сторони виконавчого провадження цими рішеннями, діями чи бездіяльністю.

Враховуючи викладене, зміст ч. 2 ст. 451 ЦПК України, суд дійшов висновку про необхідність визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця Білоцерківського міського відділу ДВС щодо нерозгляду клопотання ОСОБА_1 про здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 60975895, оскільки наведені заявником обставини знайшли своє підтвердження в межах розгляду даної скарги.

Заявником також заявлені вимоги про зобов`язання державного виконавця вжити заходів для примусового виконання виконавчих проваджень шляхом зобов`язання останнього здійснити опис та арешт майна боржника, передачу на реалізацію та реалізацію з прилюдних торгів вказаного майна боржника.

Проте, вимоги заявника до державного виконавця перераховані у скарзі, законом визначені як право, а не його обов`язок.

Як передбачено ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 року № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Тобто здійснення органом державної влади дискреційних повноважень може, в деяких випадках, передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

При цьому, як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд, розглядаючи справу щодо правомірності дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Аналогічне роз`яснення надане судам в п. 18 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.05.2012, яке зводиться до того, що суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що при вирішенні питання щодо зобов`язання державного виконавця вжити заходів для примусового виконання виконавчих проваджень шляхом зобов`язання останнього здійснити опис та арешт майна боржника, передачу на реалізацію та провести реалізацію з прилюдних торгів вказаного майна боржника, слід виходити з того, що суд не вправі підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження державного виконавця (державної виконавчої служби) щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до їх компетенції, тому у задоволенні вказаних вимог необхідно відмовити.

Разом з цим, враховуючи наявність встановленої бездіяльності державного виконавця, суд вважає за необхідне зобов`язати державного виконавця Білоцерківського міського відділу ДВС Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) розглянути і вирішити вказане заявником клопотання по суті.

Звертаючись до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, одночасно в прохальній частині скарги ОСОБА_1 просила суд поновити строк на звернення до суду, посилаючись на те, що вона звертається вдруге, оскільки ухвалами Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.08.2020 року її скарги повернуті.

Оскільки строк звернення із скаргою на бездіяльність державного виконавця не був порушений, тому поновленню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 18, 81, 89, 259, 263, 448-451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби - задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Білоцерківського міського відділу ДВС Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо нерозгляду клопотання ОСОБА_1 про здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 60975895 та зобов`язати державного виконавця Білоцерківського міського відділу ДВС Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) розглянути і вирішити вказане клопотання по суті.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

СуддяА. Ю. Цуранов