Апеляційне провадження № 22-ц/824/1885/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи 752/146/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Шахової О.В., суддів Андрієнко А.М., Саліхова В.В., за участю секретарів судового засідання Пащенко О.П., Дячук І.М.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , подану її представником ОСОБА_3 ,

на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року, ухваленого в приміщенні суду під головуванням судді Шевченко Т.М., -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів і свої вимоги обґрунтовував тим, що 5 грудня 2013 року між ним та ФОП ОСОБА_4 був укладений договір підряду № 1 на розробку проектної документації, відповідно до п. 1.1 якого за його (замовника) завданням, відповідач ( підрядник) зобов`язувався розробити проектну документацію на будівництво приватного будинку та здійснити авторський нагляд за реалізацією будівельно-оздоблювальних робіт і за результатами робіт підрядник зобов`язався передати замовнику документацію (п. 1.2 договору).

На виконання умов договору 15 лютого 2013 року, він передав,а відповідач отримала від нього 14 250 доларів США авансу. При цьому ними було погоджено, що підготовка завдання на проектування здійснюється підрядником протягом 3 днів з моменту підписання вказаної угоди, а затвердження замовником завдання на виконання дизайн-проекту здійснюється замовником протягом 3 днів з моменту подання його на затвердження підрядником (п. 2.4 договору).

Проте, станом на 08.02.2013 в порушення взятих на себе зобов`язань,відповідачем завдання на проектування так і не було передано.

З огляду на викладені обставини,позивач просив розірвати договір підряду від 05.02.2013 № 1 на розробку проектної документації, укладений між ним та ФОП ОСОБА_2 та стягнути з неї на його користь 383 182,50 грн., що станом на 29.12.2016. еквівалентно 14 250 доларів США.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Розірвано договір підряду № 1 на розробку проектної документації, укладений 5 лютого 2013 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 383 182 грн.50 коп. на відшкодування майнової шкоди.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ФОП ОСОБА_2 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій вказуючи на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, зокрема, що вона була позбавлена захистити свої права в судовому засіданні, оскільки належним чином не повідомлялася судом про час та місце розгляду справи та не приймала в ній участі.

Не дивлячись на це, під час перегляду заочного рішення суд безпідставно на порушення вимог закону не прийняв подані докази, які підтверджують факт виконання договору та передачі замовнику завдання на проектування та не надав м належної правової оцінки.

Крім того, факт виконаних робіт та передачі завдання на проектування замовнику могли підтвердити свідки, яким вона доручала виконання певного об`єму робіт за договором підряду.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ФОП ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, з підстав в ній викладених та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_5 проти апеляційної скарги заперечувала, пояснила що відповідачка не надала належних та достатніх доказів на підтвердження виконання нею зобов`язань за договором підряду від 5 лютого 2013 року, з огляду на що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог закону.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Вирішуючи спір та ухвалюючи заочне рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, а тому суд розглядав справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Також суд першої інстанції вважав доведеними доводи позивача стосовно не виконання відповідачкою умов договору підряду та не передачі позивачу як замовнику проектної документації на будівництво житлового будинку укладеного 5 лютого 2013 року.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можливо, з огляду на що рішення суду не є законним та обґрунтованим.

Згідно частини 3 статті 122 ЦПК України 2004 року (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) у разі якщо позивачем у позовній заяві, поданій і оформленій у порядку, встановленому цим Кодексом, вказана фізична особа, що не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом трьох днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.

За змістом частини 5 статті 74 ЦПК України 2004 року (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) у разі не надання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається, зокрема, фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

У відповідності до вимог статті 224 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) уразі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Повідомлення сторін про час та місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог ст. ст. 74, 75, 76 ЦПК. Якщо ж в матеріалах справи немає доказів інформування відповідача про час та місце розгляду справи, то він не може вважатися повідомленим належним чином. У цих випадках не буде підстав для заочного розгляду цивільної справи.

Як убачається з матеріалів, зворотне повідомлення про вручення судової повістки, копії ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками відповідачки матеріали справи не містять, напроти, поштове відправлення повернуто на адресу суду за закінчення терміну зберігання (а.с.23,36).

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (частина четверта стаття 169 ЦПК України у вказаній редакції).

Отже, на момент ухвалення судом першої інстанції заочного рішення процесуальний закон передбачав, що заочний розгляд справи може відбуватися у випадку повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 14-507цс18.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, а саме розглянуто справу за відсутності відповідача щодо якого відсутні відомості про належне повідомлення останнього.

За приписами п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце судового засідання суду, якщо такий учасник обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

За вказаних обставин, апеляційний суд приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду та ухвалення по суті нового судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 05 лютого 2013 року між ОСОБА_1 (замовник) та ФОП ОСОБА_2 (підрядник) було укладено договір підряду № 1 на розробку проектної документації для будівництва житлового будинку, розташованого в смт.Козин, Київської області.

Відповідно до п. 1.1 договору за завданням замовника підрядник зобов`язався розробити проектну документацію для будівництво будинку та здійснити авторський нагляд за реалізацією будівельно-оздоблювальних робіт і за результатами робіт передати замовнику документацію (п. 1.2 договору) (а.с. 3-7).

На виконання умов договору 15 лютого 2013 року відповідачка отримала від позивача 14 250 доларів США, що нею не заперечується та підтверджується її письмовою розпискою (а.с. 8)

При цьому сторони погодили, що підготовка завдання на проектування здійснюється підрядником протягом 3 днів з моменту підписання даної угоди, а затвердження замовником завдання на виконання дизайн-проекту здійснюється замовником протягом 3 днів з моменту подання його на затвердження підрядником (п. 2.4 договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Звертаючись до суду з позовом позивач ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовував тим, що за умовами договору підряду вони визначили, що за його завданням як замовника, відповідач (підрядник) зобов`язується виконати наступні роботи: розробити проектну документацію для будівництва приватного будинку та в обсязі згідно графіку виконання робіт та складу проектної документації, здійснити авторський нагляд за реалізацією будівельно- оздоблювальних робіт і за результатами робіт відповідач передає йому документацію, що передбачена Додатком № 2 до договору.

При цьому та в цілому, вони погодили,що відповідно до умов договору завдання на проектування повинно було бути передане йому (позивачеві) до 08 лютого 2013 року. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підтвердження своїх доводів,заявлених в позові, позивач ОСОБА_1 надав відповідні докази,а саме: безпосередньо сам договір підряду № 1 від 5 лютого 2013 року, якому відсутня інформація щодо місця розташування об`єкту проектування (будинку),а поряд з підписом ОСОБА_1 міститься дата 10.02.14 року. Представник позивача зазначену обставину в судовому засіданні пояснити не змогла,сам же відповідач викликаний для особистих пояснень, з причин занятості в судове засідання не з`явився.

До договору підряду позивачем надано також ксерокопію додатку №2, який позивачем взагалі не підписаний.

Окрім цього, позивачем до позову надана ксерокопія розписки про отримання 14 250 дол. США 15.02.13. Інформації хто, кому і за що передав ці кошти розписка не містить.

Оскільки відповідачка визнала факт укладення зазначеного договору та факт отримання нею авансу, зазначені обставини згідно ст.82 ЦПК не підлягають доказуванню.

Інших, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження доводів саме про невиконання ФОП ОСОБА_2 умов договору підряду, позивач ОСОБА_1 ні в суді першої, а ні в суді апеляційної інстанції не надав.

Оцінивши за законом приведені докази, неможливо встановити які саме конкретно права та інтереси позивача порушено.

Згідно ст. 89 ЦПК, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням,що ґрунтується на всебічному,повному,об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів),який міститься у справі,мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказами, за положеннями ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За положеннями ч.ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За статтею 79 ЦПК достовірними доказами є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Звертаючись до суду з позовом, позивач значених вимог закону не виконав.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на встановлене, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розглянувши справу в порядку заочного розгляду та не повідомивши відповідачку належним чином про час і місце розгляду справи, суд першої інстанції на зазначені порушення не звернув увагу, а відмовляючи відповідачці в перегляді заочного рішення фактично позбавив останню права на подання доказів ,в тому числі заяви про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення по суті спору.

Внаслідок цього, порушені принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

Поряд з цим, апеляційний суд не приймає докази сторони відповідача про виконання зобов`язань за договором підряду від 5 лютого 2013 року,оскільки ці докази є не що інше як електронне листування, що неможливо визнати належними доказами.

Згідно ст. 95 ЦПК, учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Закон України "Про електронні документи і електронний документообіг" в статтях 5 і 6 передбачає що: електронний документ - це документ, який містить електронні дані та обов`язкові реквізити. Обов`язковим реквізитом є також і електронний підпис (ст. 5, 6 ЗУ), електронний документ вважається отриманим адресатом з моменту отримання автором електронного повідомлення про те, що такий адресат його отримав., якщо нема домовленості про інший момент (ст. 11 Закону)

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами представника позивача, про те, що надані представником відповідача «роздруківки листування» не відповідають вимогам Закону України "Про електронні документи і електронний документообіг'',з їх змісту незрозуміло чи стосується ця переписка питань передбачених договором підряду від 05.02.13 року укладеного з позивачем,переписка здійснювалась поза межами строків виконання договору - з квітня 2013 по жовтень 2014року. З зазначених підстав суд також критично оцінює і пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , надані в суді апеляційної інстанції. Щодо заяви представника відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Верховний Суд роз`яснив, що за змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Разом з тим, створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Верховний Суд вказав, що той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції (постанова від 24.10.2018 у справі № 317/3698/15-ц).

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись із заявою про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12.04.2017 представник відповідача не вказував про застосування строків позовної давності, як і не заявляв такої вимоги в апеляційній скарзі, поданій 19.06.2019.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а саме в судових засіданнях, які відбулися 25.09.2019, 23.10.2019, 13.11.2019, 20.11.2019 представником відповідача - ОСОБА_3 не заявлялося клопотання про застосування строків позовної давності. І лише 11.12.2019 ОСОБА_3 в інтересах ФОП ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з заявою про застосування строків позовної давності, в якій зазначив, що строк звернення до суду із вказаним позовом закінчився 08.02.2016.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Виходячи з викладеного вище, враховуючи, що заява про застосування строків позовної давності не містить підстав поновлення строків для її задоволення, а також те, що представник відповідача, маючи об`єктивну можливість звернутися до суду з нею не вживав заходів щодо своєчасної її подачі, не вбачає підстав для її задоволення.

Враховуючи викладене вище та відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У відповідності до ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 підлягають до стягнення на користь ФОП ОСОБА_2 понесені останньою витрати по сплаті судового збору в сумі 4 592,40 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , подану її представником ОСОБА_3 , задовольнити.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) 4 592 (чотири тисячі п`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 січня 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді: