Справа № 165/1666/18
Провадження № 2/165/9/20
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Василюка А.В.,

за участю секретаря Навроцької М.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в місті Нововолинську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділ в натурі частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності,

встановив:

03 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про виділ в натурі частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності.

Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить Ѕ частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Вказану частину житлового будинку вона успадкувала після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Право власності на майно зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №107, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 липня 1995 року, виданого Нововолинською державною нотаріальною конторою. Іншим співвласником будинку є її сестра відповідач ОСОБА_3 . Позивач вказує, що на даний час частки кожного із співвласників в натурі не виділені, що і привело до зловживань та непорозуміння з приводу порядку користування та обслуговування будинку. Зазначала, що нерухомістю користуються виключно відповідач і члени її сім`ї і оскільки поділ будинку на два ізольовані приміщення можливий, з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд визнати за нею право приватної власності на приміщення в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: веранду І площею 3,8 кв.м., 1-4 кімнату площею 14.1 кв.м, 1-5 кімната площею 11,7 кв.м., 1-6 санвузол площею 3.1 кв.м.,1-7 коридор площею 3,0 кв.м, Ѕ частину сарая «Б-1», гараж «Г-1», вбиральню «Д», Ѕ частину огорожі «1», погріб з шийкою «Ж», припинити режим спільної часткової власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати з відповідача.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала, просила його задоволити, з підстав наведених у ньому. Зазначила, що домовленості про користування нерухомістю між нею та відповідачем досягнуто не було, будинок є подільною річчю, а тому просить виділити їй з спірного майна приміщення за І варіантом поділу зазначеному у висновку судової будівельно-технічної експертизи №10 від 14 грудня 2018 року. За дозволами на перепланування житла та здійснення добудови нікуди не зверталася, а дозвіл відділу містобудування вважає передчасним.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні просила поділити будинок за 1 варіантом, оскільки вважає його самим прийнятним як по розмірам часток так і по грошовій компенсації. Відповідно до п.5 Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року №406, необхідності подавати технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, правилам пожежної безпеки, погодження для встановлення відокремленого газо-, водо-, енергопостачання, вважає, що у даному випадку немає.

Не погоджуючись із доводами позивача, відповідач ОСОБА_3 вказала, що у спірному майні проживає з народження, раніше будинок належав її батькам і іншого нерухомого майна вона не має. За її особисті кошти в житлі було зроблено капітальний ремонт, утеплено фасад, встановлені вікна, двері, огорожа, а вже після смерті ОСОБА_5 , вона проводила до будинку центральну каналізацію та замінювала водопровід, а з північної сторони будинку добудувала веранду (1-1), відтак, приміщення веранди не може братися до уваги при виділі частки в натурі. Позивач ОСОБА_1 обробляє та користується половиною прибудинкової земельної ділянки та наступними спорудами: гаражем Г-1, частиною сараю Б-1, верандою 1, при цьому не підтримує їх в належному технічному стані. Досудового врегулювання позову позивач не здійснювала, жодних документів про технічну можливість перепланування житла не надала. А тому просить відмовити у позові.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що у висновку експерта відсутні дані щодо земельної ділянки, на якій розміщується домоволодіння, а за відсутності таких даних, неможливо в повній мірі встановити право користування самим будинком. У висновку не зазначено та не враховано рік забудови та матеріал будівлі і є всі підстави ввжати, що зруйнувавши капітальну стіну із шлаку та облаштувавши там двері, може бути зруйнований весь будинок. Крім того, позивачем не надано дозволів на підтвердження можливість влаштування комінукацій в двох ізольованих частинах будинку та не надано висновків уповноважених органів про допустимість проведення робіт з переобладнання спірного будинку. Зазначає також, що позивачу необхідно було звернутися до Державної архітектурної будівельної інспекції та зареєструвати повідомлення про початок виконання будівельних робіт, що нею не було зроблено. З цих підстав, позов вважає необґрунтованим, однак у разі коли суд дійде іншої думки, погоджується на ІІІ запропонований експертом варіант поділу майна.

Судовий експерт ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що у висновку №10 від 14 грудня 2018 року визначено варіанти поділу спірного майна. Також зазначив, що розробка проектної документації, а також погодження при необхідності її у встановленому порядку з відповідними службами і установами не відносить до діяльності судового експерта та виконується сертифікованими виконавцями.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача та його представника, пояснення судового експерта Охримчука О.О., суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджується матеріалами справи, зокрема: копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 липня 1995 року, виданого Нововолинською державною нотаріальною конторою (а.с. 9), копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 10) та копією технічного паспорту (а.с. 12).

У судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є співвласником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 , їй також належить 1/2 частина житлового будинку.

Земельна ділянка за вищевказаною адресою, на підставі рішення Виконавчого комітету Нововолинської міської ради від 25 квітня 1955 року, була виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку гр. ОСОБА_5 (а.с.34). Ним же, 25 квітня 1955 року був підписаний договір про надання земельної ділянки у безстрокове користування (а.с.33-35).

Згідно технічної документації, об`єкт нерухомого майна складається з наступних складових частин: житлового будинку «А-1», сін «а», веранди «а1», сарая «Б-1», гаража «В-1», гаража «Г-1», вбиральні «Д», огорожі «1», погріба з шийкою «Ж».

Згідно копії технічного паспорта на будинок «А-1», він складається з наступних приміщень: веранди площею 3,8 кв.м; коридора 5 кв.м; кімнати 10,2 кв.м, кімнати 9,4 кв.м, кімнати 14,1 кв.м, кімнати 11,7 кв.м, санвузла 3,1 кв.м, коридора 3 кв.м, кухні 12,1 кв.м. (в.с.12-14).

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, який передбачено у ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття і види права спільної власності визначено у ст.355 ЦК України, за змістом якої майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.

Відповідно до ст.358 ЦІК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч.2 ст.364 ЦК України).

Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається.

У ч.2 ст.364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч.2 ст.183 ЦК України).

Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч.1 ст.183).

Виходячи з аналізу змісту норм ст. 183, ст. 358, ст. 364, ст. 379, ст. 380, ст. 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Зі змісту позовної заяви, пояснень позивача та його представника вбачається, що між сторонами не було досягнуто згоди щодо порядку користування спірним майном.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи №10 від 14 грудня 2018 року, обладнання окремих ізольованих квартир та виділ сторонам приміщень з будиноковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , можливий за умови здійснення перепланувань і переобладнань житлового будинку (а.с.50-69).

Позивач, задля виділу її частки із майна, що у спільній частковій власності, за І варіантом поділу, просила виділити їй наступні приміщення у домоволодінні, а саме: веранду І площею 3,8 кв.м., 1-4 кімнату площею 14.1 кв.м, 1-5 кімната площею 11,7 кв.м., 1-6 санвузол площею 3.1 кв.м.,1-7 коридор площею 3,0 кв.м, Ѕ частину сарая «Б-1», гараж «Г-1», вбиральню «Д», Ѕ частину огорожі «1», погріб з шийкою «Ж» та припинити режим спільної часткової власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1

Судовий експерт у висновку, зазначає, що за І варіантом поділу необхідно провести наступне перепланування: ліквідувати дверний проріз між приміщеннями 1-2 та 1-5,1-7 та 1-8; влаштувати дверний проріз між приміщеннями 1-5 та 1-6; змінити розташування сантехнічних приладів в приміщення 1-6 для влаштування входу з приміщення 1-5; реконструювати приміщення 1-4 з влаштуванням кухні та коридору; виконати добудову до приміщення 1-1 з влаштуванням суміщеного санвузла, розділити сарай «Б-1» навпіл по інснуючій стіні.

Разом з цим, судовий експерт у своєму висновку (в примітках) також зазначає, що при запропонованих варінтах поділу необхідно розробити проект та виконати інженерне забезпечення кожної квартири відповідно до діючих норм та правил, технічних умов експлуатуючих організацій, а при реконструкції житлового будинку в ізольовані квартири обумовлюються відповідно до п.1 «Порядку розроблення проектної документації на будівництво об`єктів» розроблення проектної документації.

Пунктом 1.1 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, яка затверджена наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №55 від 18.06.2007 року, (далі Інструкція), визначено порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна (далі - об`єкти нерухомого майна), крім земельних ділянок, та застосовується суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна (далі суб`єкти господарювання) при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна.

Відповідно до п.1.2. Інструкції поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2).

Враховуючи, що після виділу частки із спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного майна власнику, що виділяється та власнику (власникам), що залишаються має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему водопостачання, водовідведення, тощо), тобто, складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Відтак, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

У чинній редакції статті 152 ЖК Української РСР встановлено, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт зведення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Як варіант І, так і варіант ІІ та ІІІ виділу, запропоновані в експертному висновку, передбачають проведення переобладнань будинку та господарських споруд, облаштування автономних інженерних мереж.

При розгляді справи судом заслухано роз`яснення експерта ОСОБА_6 , який повідомив суду, що при здійсненні перепланування та виконанні будівельно-технічних робіт відповідно до запропонованих варіантів виділу передбачається втручання в несучі конструкції будинку. Разом з тим, на запитання суду, чи передбачається при облаштуванні систем автономного опалення, газо-, водопостачання та водовідведення, електропостачання, втручання в інженерні системи загального користування, експерт повідомив, що відповідь на це питання можливо отримати лише після звернення власника до компетентних органів та виготовлення технічної документації для облаштування автономних інженерних мереж.

Перепланування (переобладнання) квартир та нежитлових приміщень повинно відповідати проектній документації, будівельним нормам і правилам, виконуватися згідно з Правилами користування приміщеннями житлових будинків та Державним будівельним нормам України «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт».

Згідно з цими Правилами до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

При виділі (поділі) нерухомого майна в натурі в разі необхідності його переобладнання та перепланування до ухвалення рішення суду повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки.

Частиною 1, 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не подано доказів можливості виділу частки будинку з додержанням вимог статті 152 ЖК України, статей 181, 364 ЦК України, тому виділ позивачу ОСОБА_1 належної їй частки у спільній частковій власності відповідно до запропонованого І варіанту висновку експерта №10 від 14 грудня 2018 року, на думку суду, не буде відповідати розумності та справедливості.

Доводи представника позивача та довідки ПАТ «Волиньобленерго», «Нововолинськводоканал» та ПАТ «Волиньгаз» є недостатніми та не спростовують і не дають підстав дійти висновку, що поділ майна можливий без надання таких доказів.

Повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку про відсутності підстав вважати, що виділ частки будинку з додержанням вимог статті 152 ЖК України, статей 181, 364 ЦК України можливий, а тому у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділ їй в натурі належної 1/2 частини житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та припинення спільної часткової власності на житловий будинок, суд відмовляє.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_3 в користь позивача ОСОБА_1 понесених нею судових витрат у справі, що складається з судового збору в розмірі 2360,66 грн. (а.с.1-84), та 6500 грн. на правничу допомогу адвоката (а.с.201,202), а тому в цій частині позовних вимог, суд також відмовляє, тобто залишає витрати за позивачем.

Керуючись ст.12, ст.13, ст.81, ст.137, ст.141, ст.211, ст.259, ст.263, ст.279 ЦПК України, на підставі: ст.181, ст.356, ст.364 ЦК України, ст.152 ЖК Української РСР, суд,-

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділ їй в натурі належної 1/2 (однієї другої) частини житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та припинення спільної часткової власності на житловий будинок, відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду безпосередньо або через Нововолинський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 14 грудня 2020 року.

Головуючий суддя підпис А.В. Василюк