ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1165/20 Справа № 207/1212/19 Суддя у 1-й інстанції - Подобєд О. К. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на заочне рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 липня 2019 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2019 року позивач - АТ КБ «ПриватБанк», звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 10.11.2008 року між сторонами укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 33 790,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами Банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не виконував своїх обов`язків за кредитним договором, через що, станом на 21 березня 2019 року, має заборгованість перед позивачем в сумі 105 508,27 грн, яка складається з наступного: 0,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 24 069,59 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, 73 826,38 грн - пеня за прострочене зобов`язання, 2 350,00 грн - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи відповідно договору: 250,00 грн - штраф (фіксована частина); 5012,30 грн - штраф (процентна складова). На підставі викладеного, просив стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість та судові витрати.

Заочним рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 липня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 10.11.2008 року у розмірі 24 069 (двадцять чотири тисячі шістдесят дев`ять) гривень 59 копійки, яка складає заборгованість за простроченим тілом кредиту.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у стягненні неустойки, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні неустойки та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивачем надані належні та допустимі докази по справі, в наданій Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» визначені істотні умови договору щодо розміру та порядку нарахування пені та штрафів. Відповідач своїм підписом в анкеті-заяві підтвердив ознайомлення та згоду з умовами та правилами надання банківських послуг.

Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим положеннями ст.360 ЦПК України, не скористався.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.11.2008 року сторони уклали кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 33 790,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно інформації, викладеної у вказаній заяві, ОСОБА_1 підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

На підставі вказаних Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг та самих Умов і правил надання банківських послуг, позивач нарахував відповідачу заборгованість станом на 21 березня 2019 року в сумі 105 508,27 грн, яка складається з: 0,00 грн - заборгованості за тілом кредиту, 24 069,59 грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн - заборгованості за нарахованими відсотками, 73 826,38 грн - пені за прострочене зобов`язання, 2 350,00 грн - пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також 250,00 грн - штрафу (фіксована частина); 5 012,30 грн - штрафу (процентна складова).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший частини першої статті 207 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (абзац перший частини другої статті 207 ЦК України).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, окрім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Тарифи банку, Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в оскаржуваній частині.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що позивачем надані належні та допустимі докази по справі та посилання на Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій визначені розмір та порядок нарахування неустойки не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав.

Так, у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.19) визначено порядок нарахування та розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості, а саме: ПЕНЯ - пеня (1) та пеня (2), де при нарахуванні пені (1) до уваги береться базова відсоткова ставка за кредитним договором/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно зазначеної Довідки процентна ставка за кредитним договором становить 2,5% станом на 10.11.2008 року, такий й же розмір процентної ставки зазначений і в анкеті-заяві (а.с.18), в той час як відомості з розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с.12-16) свідчать про зміну відсоткової ставки в бік збільшення, починаючи з 01.09.2014 року.

Слід зазначити, що визначена сторонами при укладенні договору процентна ставка 25% в місяць є фіксованою та не може змінюватись протягом дії кредитного договору в односторонньому порядку банком шляхом внесення змін до договору, оскільки, без дотримання вищенаведених вимог ст. 1056-1 ЦК України, така умова договору є нікчемною.

Таким чином, колегія суддів не приймає як належний та допустимий доказ розрахунок заборгованості, оскільки в ньому відсотки розраховані не за процентною ставкою, визначеною при укладені договору, і відповідно, розрахунок пені є неправильним, оскільки її розрахунок базується на показниках процентної ставки.

З зазначених підстав, у якості належного доказу не може бути прийнята і Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

Позивачем не надано інших належних доказів на підтвердження того, що відповідач поінформований та надав згоду на збільшення процентної ставки.

Позивач у позові щодо односторонньої зміни розміру процентної ставки та нарахування штрафів за невиконання договору посилається на Умови та правила надання банківських послуг, однак колегія суду не бере дані умови до уваги, оскільки вони не підписані відповідачем. Крім того, умови щодо зміни процентної ставки прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем.

Вказані обставини свідчить про суперечливість доказів у справі, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, що виключає можливість суду перевірити правильність проведеного банком розрахунку пені.

Згідно з вимогами ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексм.

За загальними положеннями ЦПК України, на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Проте, суду не надано будь-яких належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньому повному обсязі з`ясував права та обов`язки учасників спору, обставини справи та, надавши їм належну правову оцінку, постановив рішення в оскаржуваній частині, яке відповідає вимогам закону та зібраним доказам по справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не правильно тлумачить та застосовує постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки у справі, рішення якої оскаржується, відповідач як позичальник не заперечував факт ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, не можуть бути прийняти до уваги, оскільки Верховним Судом розглянуто питання щодо формування судової практики застосування норм, які регулюють правовідносини у сфері споживчого кредитування, і в тому числі поширюються на правовідносини, які виникли в даній справі.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення в оскаржуваній частині колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 липня 2019 року залишити без змін в оскаржуваній частині.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова