Справа № 466/9769/20
У Х В А Л А

про відмову у забезпечені позову

10 грудня 2020 року м. Львів

Суддя Шевченківського районного суду м. Львов Федорова О.Ф., розглянувши заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про забезпечення позову, -

встановив:

До Шевченківського районного суду м. Львова звернулась ОСОБА_1 до ОСОБА_2 із заявою про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначає, що звернулась із позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна до Шевченківського районного суду м. Львова, а саме за місцезнаходженням нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , вартістю на даний час орієнтовно 870 000 гривень та про поділ автомобіля марки «Тойота Авенсіс», загальний, легковий Седан В, реєстраційні знаки, якого НОМЕР_1 , вартістю на даний час орієнтовно 203 000 гривень, який був придбаний за час перебування у шлюбі з 2004 року за спільні кошти подружжя. Вартість спільно нажитого майна подружжя 1 073 000 гривень.

Зазначає, що відповідач погрожує, що перепише дану спірну квартиру на іншу жінку, з якою на даний час підтримує стосунки, не бажає добровільно поділити майно. В квітні 2020 року спонукав заявника підписати заяву у нотаріуса м. Львова, що дану квартиру відповідач купив за свої особисті заощадження, що не відповідає дійсності, таку заяву заявник підписала, не читаючи під психологічним тиском та погрозами зі сторони відповідача і на даний час звернулась до суду із позовною заявою про визнання недійсною заяву від 27.04.2020 року.

З метою забезпечення даного позову та недопущення відчуження спірного майна заявник звертається до суду із заявою про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд приходить наступного висновку.

Відповідно до ч. 6 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову в забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається у письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Нормою ч. 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, тобто повинні бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В даному випадку, обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову заявник повідомляє, що відносно неї протягом декілька років чинилося психологічне насильство, проте жодного належного та обґрунтованого доказу на підтвердження не надає. Також зазначає, що відповідач ОСОБА_2 погрожує про відчуження квартири, однак не надає підтвердження цьому, не вказує чим саме погрожує.

Оцінивши заяву про забезпечення позову, після всебічного та повного дослідження кожного наведеного пояснення (доказу) окремо та в їхній сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних пояснень

( доказів ) у заяві, суд вважає, що заява подана без належного обгрунтування,

відсутні належні підтвердженя, які б вказували на існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого (майбутнього) рішення суду.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам частини 2 статті 247 ЦПК України.

Згідно з нормами статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Також суд зазначає, що вирішуючи питання про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, заявник не обґрунтовує, яким чином невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання у подальшому потенційного рішення суду. Жодних обґрунтованих причин, у зв`язку з якими необхідно забезпечувати позов та будь-яких належних доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, позивачем не надається.

Тому лише посилання на чинення тиску з боку відповідача ОСОБА_2 , та його погрози про відчуження майна жодним чином не підтверджено. Відсутня інформацію про реалізацію майна відповідачем

На думку суду наведене заявником у заяві про забезпечення позову не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, суд дійшов висновку, що подана заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності термінового забезпечення позову.

Таким чином, в розумінні статті 151 ЦПК України, заявником не доведені обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Судом звертається увага, на те що оскільки позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, містить позовну вимогу про визнання недійсною заяву ОСОБА_1 від 27 квітня 2020 року, посвідченною приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Матвіїв Л.І. на день розгляду заяви про забезпечення позову, провадження не відкрито в силу виконання ст. 187 ЦПК України, на думку суду недоведенно ефективності обраного способу для поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що заявником не доведено що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись: ст.ст. 149-153 ЦПК України, -

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Копію ухвали надіслати заявнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд м. Львова.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України -

http://sh.lv.court.gov.ua/sud1328/.

Суддя: О. Ф. Федорова