ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 670/330/19
Провадження № 22-ц/4820/82/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Журбіцький В.О.

за участю учасників справи: апелянта ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 30 серпня 2019 року (Волкова О.М. ) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про захист честі, гідності та ділової репутації,

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що у червні 2018 року, під час ознайомлення із матеріалами кримінального провадження по справі № 1-кп/670/55/17 вона виявила сім письмових пояснень мешканців с. Нетечинці, наданих Віньковецькому районному суду із супровідною заявою жителя с. Нетечинці ОСОБА_4 і зареєстрованих судом 23 жовтня 2017 року за № 4323, а саме пояснення ОСОБА_4 від 23 жовтня 2017 року, ОСОБА_5 від 18 жовтня 2017 року, ОСОБА_6 від 18 жовтня 2017 року, ОСОБА_7 від 18 жовтня 2017 року, ОСОБА_8 від 18 жовтня 2017 року, ОСОБА_9 від 21 жовтня 2017 року та ОСОБА_10 від 18 жовтня 2017 року. У цих поясненнях, спеціально зібраних ОСОБА_4 для передачі на судовий розгляд, вказані мешканці с. Нетечинці з метою сплюндрування репутації, авторитету та доброго імені позивача висловили про неї неправдиву, відверто цинічну, брехливу та нічим не підтверджену інформацію.

Запиту чи вимоги від Віньковецького районного суду на написання подібних пояснень не було, оскільки жодне із них окремо не реєструвалося канцелярією суду, а зареєстрована лише заява гр. ОСОБА_4 з проханням «долучити до кримінального провадження № 1-кп/670/55/17 його і пояснення інших жителів с. Нетечинці про поведінку і характер ОСОБА_1 . Із тексту пояснень видно, що вони написані практично «під диктовку» ОСОБА_4 і практично в один день. Це свідчить про те, що пояснення писалися і незаконно збиралися та поширювалися на його особисту вимогу, та вказана негативна інформація порушує немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , та потребує від неї вжиття додаткових зусиль для організації свого життя, нормальної праці й відпочинку. Оскільки діями відповідачів їй завдано моральної шкоди, то позивач оцінює її в 17000 грн, і вважає цю суму мінімальною для відшкодування душевних страждань.

Крім того позивач зазначила, що згідно з ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Поширення недостовірної інформація відповідачем було здійснене шляхом написання пояснень до Віньковецького районного суду, тому спростування зазначеної інформації можливо здійснити шляхом відкликання авторами своїх пояснень.

У зв`язку з цим позивач просила суд визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації, інформацію, зазначеною у поясненнях ОСОБА_4 від 23 жовтня 2017 року, ОСОБА_5 від 18 жовтня 2017 року, ОСОБА_6 від 18 жовтня 2017 року, ОСОБА_7 від 18 жовтня 2017 року, ОСОБА_8 від 18 жовтня 2017 року, ОСОБА_9 від 21 жовтня 2017 року та ОСОБА_10 від 18 жовтня 2017 року та поширену ОСОБА_4 ;

зобов`язати ОСОБА_4 спростувати поширену відносно ОСОБА_1 недостовірну інформацію, шляхом надсилання до Віньковецького районного суду листа наступного змісту: «Відзиваю своє пояснення до Віньковецького районного суду від 23 жовтня 2017 року»;

зобов`язати ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 спростувати поширену відносно ОСОБА_1 недостовірну інформацію, шляхом надсилання до Віньковецького районного суду листа наступного змісту: «Відзиваю своє пояснення до Віньковецького районного суду від 18 жовтня 2017 року»;

зобов`язати ОСОБА_9 спростувати поширену відносно ОСОБА_1 недостовірну інформацію, шляхом надсилання до Віньковецького районного суду листа наступного змісту: «Відзиваю своє пояснення до Віньковецького районного суду від 21 жовтня 2017 року»;

стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування моральної шкоди за збирання та поширення недостовірної інформації в розмірі 5000,00 грн;

стягнути на відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_5 , з ОСОБА_6 , з ОСОБА_7 , з ОСОБА_8 , з ОСОБА_9 , з ОСОБА_10 - на користь ОСОБА_1 за поширення недостовірної інформації по 2000,00 грн.

Рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 30 серпня 2019 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Вважає вказане рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм процесуального права.

Посилається на те, що судом не було встановлено правдивість та достовірність поширеної відповідачами інформації.

Крім того, судом було допущено неповне з`ясування обставин справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що на розгляді у Віньковецькому районному суді перебувало кримінальне провадження відносно позивача ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 310 та ч. 2 ст. 309 КК України, відомості про яке внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000207 від 8 серпня 2017 року (а. с. 133).

23 жовтня 2017 року житель с. Нетечинці ОСОБА_4 подав до суду заяву, у якій просив долучити до кримінального провадження його пояснення та пояснення інших жителів села про поведінку і характер жительки с. Нетечинці ОСОБА_1 (а. с. 8).

У наданих письмових поясненнях ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 охарактеризували позивача як скандальну, брехливу, агресивну, конфліктну людину, яка судиться із сусідами, порушує громадський порядок, нецензурно лається, та просили суд врахувати це при розгляді кримінального провадження (а. с. 8-11).

Позивач, вважаючи поширену відповідачами інформацію негативною, недостовірною, яка за змістом є образою та наклепом, ганьбить її як особистість, принижує честь та гідність, просила визнати її недостовірною та негативною, зобов`язавши відповідачів спростувати поширену ними інформацію шляхом відкликання своїх пояснень і просила стягнути із відповідачів моральну шкоду загальною сумою 17000 грн. (а. с. 7).

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що висловлювання відповідачів у їхніх письмових заявах, поданих ОСОБА_4 23 жовтня 2017 року до суду для долучення до матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_1 , що вони хоч містять некоректні висловлювання на адресу позивача, але не підлягають спростуванню, а отже і задоволення заявлених позовних вимог, оскільки чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків, не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності та дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів). Крім того, висловлення відповідачів, які досліджувалися судом, не містять в собі брутальних, принизливих чи непристойних виразів. Крім того, доказів про порушення відповідачами особистих немайнових прав позивача не здобуто, отже законних підстав для стягнення моральної шкоди на користь позивача ОСОБА_1 немає.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Так, відповідно до статей 28, 68 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно зі ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Частиною 4 ст. 32 Конституції України визначено,що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, відповідно до ст. 277 ЦК України, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

За змістом вимог ст. 277 ЦК України, а також п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) (пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи »).

При вирішенні питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Згідно із роз`ясненнями, що містяться в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду», суди застосовують при розгляді справ Європейську конвенцію з прав людини і практику суду як джерело права.

Згідно зі ст. 10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 4 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і свобод людини» від 11 вересня 1997 року, кожна людина має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів.

Європейський суд з прав людини (справи Лінгенса, Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік, Хендісайд) у своїх рішеннях зазначає, що свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

За змістом ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Позивач просить визнати недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію інформацію поширену відповідачами у суді під час розгляду відносно неї кримінального провадження.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, у позивача по справі із своїми односельцями дійсно існують спори, а саме із сусідкою ОСОБА_7 за гноївку та межі земельних ділянок; із ОСОБА_5 щодо приватизації присадибної земельної ділянки та за криницю; із ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 за пошкоджені плодові дерева на межі земельних ділянок; із ОСОБА_10 щодо розпаювання майна колишнього КСП «Поділля» с. Нетечинці, що були предметом неодноразового розгляду у поліції та суді за заявами ОСОБА_1 (а. с. 27, 48-50, 56-59).

Крім того, за змістом вироку, ухваленого Віньковецьким районним судом 25 жовтня 2018 року про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 310 та ч. 2 ст. 309 КК України, ОСОБА_1 посередньо характеризується за місцем проживання, сільською радою, а окремими жителями с. Нетечинці, позицію яких під присягою повідомив суду свідок ОСОБА_4 - сугубо негативно.

Із даного вироку також слідує, що відповідачі по справі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , будучи допитані у кримінальному провадженні як свідки, також давали негативну характеристику відповідачу ОСОБА_1 , аналогічну тій, що викладена ними у письмових поясненнях (а. с. 133).

Таким чином, суд першої інстанції проаналізувавши висловлювання відповідачів у їхніх письмових заявах, поданих ОСОБА_4 23 жовтня 2017 року до суду для долучення до матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_1 , на думку Хмельницького апеляційного суду обґрунтовано прийшов до висновку, що вони хоч містять некоректні висловлювання на адресу позивача, але не підлягають спростуванню, а отже і задоволення заявлених позовних вимог, оскільки чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків, не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів). Крім того, висловлення відповідачів, які досліджувалися судом, не містять в собі брутальних, принизливих чи непристойних виразів.

Щодо стягнення моральної шкоди з відповідачів у сумі 17000 гривень, то відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 засади та сутність інституту моральної шкоди розкриваються в Цивільному кодексі України.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до роз`яснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди не надала.

Крім того, за роз`ясненнями п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» на підставі статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Проаналізувавши норми Конституції України, цивільного законодавства та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, з врахуванням обставин справи та вимог позовної заяви слід прийти до висновку, що надання відповідачами до суду пояснень, є реалізацією конституційного права кожної особи, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації відносно ОСОБА_1 .

Крім того, ОСОБА_1 не надано доказів про порушення відповідачами її особистих немайнових прав, тому законних підстав для стягнення моральної шкоди на користь позивача немає.

Посилання апелянта, що судом не було встановлено правдивість та достовірність поширеної відповідачами інформації є безпідставними та фактично зводяться до переоцінки доказів і незгодою позивача із висновками суду по їх оцінці.

При цьому, доказів того, що про існування зазначених пояснень дізнались інші особи крім суду, якому було надано цю інформацію, ОСОБА_1 не надала.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про обґрунтованість позову, а стосуються переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 30 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне судове рішення складено 20 січня 2020 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк