Справа № 676/3470/20
Номер провадження 2/676/1646/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ(заочне)

09 грудня 2020 р. Кам`янець-Подільський міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючого судді Вдовичинського А.В.,

секретаря судового засідання Мазуркевич О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кам`янець-Подільський справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

встановив:

ОСОБА_1 , звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 12.07.2017 р. між ним та відповідачем було укладено договір позики грошей у письмовій формі згідно з яким позичив відповідачу кошти в 1000,00 доларів США. Відповідно до умов договору позичальник зобов`язувався до 12 липня 2018 р. повернути суму отриманих коштів, а також сплатити за кожний місяць користування відсотки 5 % від отриманої суми. 25.08.2017 р. та 22.09.2017 р. між ним та відповідачем укладено ще два договори позики грошей на суму в розмірі 600,00 доларів США кожний. Також ці договори передбачали сплату 5 % від отриманої суми за кожний місяць користування грошима. Повернути зазначені відповідач зобов`язувався 25.08.2018 р. та 22.09.2018 р. На момент звернення до суду відповідач борг не повернув. Своїх зобов`язань, передбачених договором відповідач зовсім не виконав, при чому від виконання своїх зобов`язань за договором не відмовлявся, але не вчинив жодних юридично значущих. Підтвердженням цього є той факт, що всі три розписки знаходяться у нього як кредитора. Сума основного боргу за трьома договорами становить 2200,00 доларів в еквіваленті до гривні України за офіційним курсом продажу банку України доларів США на момент подання позовної заяви становить 59253,70 грн. Відповідно до п. 1.2. укладених Договорів позики позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю (не пізніше 25 числа наступного місяця) 5% від позиченої суми. Протягом строку дії договору (1 рік) відповідач своїх зобов`язань не виконав, чим заборгував ще 2200,00 х 5% = 110,00 доларів щомісячно, річна сума становить 1320 доларів США, що еквівалентно 35552,22 грн. Крім цього відповідно до ст. 625 ЦК України відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідачем не виконувались зобов`язання протягом тривалого строку просить стягнути з відповідача, по кожному договору, 3 % річних на загальну суму 3393,68 грн.та інфляційні збитки на суму 6097,67 грн. Позивач просить суд винести рішення яким: стягнути з відповідача на свою користь 59253,70 грн. основного боргу; 35552,22 грн. відсотків, передбачених договором; 3 393,68 грн. 3% річних за прострочений період; 6 097,67 грн. компенсації враховуючи індекс інфляції; витрати по сплаті судового збору. Під час розгляд справи в суді позивач позовні вимоги збільшив, просить суд винести рішення яким стягнути з відповідача на свою користь: 62183,00 грн. основного боргу; 115038,55 грн. відсотків, передбачених договором(за період 3 роки і один місяць: 110,00 дол. США х 37 = 4070,00 доларів США, що еквівалентно 115038,55 грн.); 4096,67 грн. 3% річних за прострочений період; 6534,30 грн. компенсації враховуючи індекс інфляції; витрати по сплаті судового збору. В судове засідання позивач не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав. Суд вважає за можливе розгляд справи провести без його участі, на підставі наявних в справі доказів, із винесенням заочного рішення по справі оскільки відносно цього не заперечив позивач в своїй заяві до суду.

Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч.2ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.

12.07.2017 р. між сторонами було укладено договір позики №1 грошей у письмовій формі згідно з яким позивач позичив відповідачу кошти в 1000,00 доларів США строком на один рік. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язувався до 12 липня 2018 р. повернути позивачу таку ж суму грошових коштів за офіційним валютним(обмінним) курсом НБУ, встановленим на момент повернення грошей, а також сплатити за кожний місяць користування відсотки 5 % від отриманої суми.

25.08.2017 р. між сторонами було укладено договір позики грошей у письмовій формі згідно з яким позивач позичив відповідачу кошти в 600,00 доларів США строком на один пік. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язувався до 25 серпня 2018 р. повернути позивачу таку ж суму грошових коштів за офіційним валютним(обмінним) курсом НБУ, встановленим на момент повернення грошей, а також сплатити за кожний місяць користування відсотки 5 % від отриманої суми.

22.09.2017 р. між сторонами також було укладено договір позики грошей у письмовій формі згідно з яким позивач позичив відповідачу кошти в 600,00 доларів США строком на один рік. Відповідно до умов договору позичальник зобов`язувався до 22 вересня 2018 р. повернути позивачу таку ж суму грошових коштів за офіційним валютним(обмінним) курсом НБУ, встановленим на момент повернення грошей, а також сплатити за кожний місяць користування відсотки 5 % від отриманої суми.

Вказані обставини підтверджуються копіями договорів та оригіналами розписок про отримання коштів позичальником.

Проте, у встановлений строк, відповідач не повернув позивачу запозичені суми та відсотки за користування ними, чим порушив взяті на себе зобов`язання. Вимоги позивача про повернення коштів залишені без реагування. Розмір заборгованості відповідачем не оспорено.

Ч. 1 ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року N 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (далі - Декрет N 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Умовами договору передбачено, що позичальник повертає суму боргу в національній валюті по курс на дату сплати заборгованості(п.1.1 договорів позики).

Оскільки загальний розмір заборгованості по укладеним договорам позики складає 2200 доларів США(1000,00 дол. США + 600,00 дол. США + 600,00 дол. США = 2200,00 дол. США), враховуючи, що на день винесення рішення офіційний курс 1 долара США еквівалентний 28,0828 грн., а тому вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за позиками з відповідача в сумі 62183,00 грн. основного боргу підлягають до часткового задоволення в сумі 61782,16 грн.(2200 дол.США х 28,0828 грн. = 61782,16 грн.).

Ч.1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Укладеними договорами передбачено, що позичальник сплачує позикодавцю проценти в розмірі 5% від суми позики.(п.1.2 договорів). Вказані зобов`язання відповідач також не виконував.

Враховуючи, що строк договорів позики сторони обумовили в один рік, а тому саме протягом року відповідач зобов`язаний був сплачувати відсотки по договорам позики в обумовленими них розмірі - 5 % в місяць. В подальшому, права та інтереси позивача підлягають захисту згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. В зв`язку цим вимоги позивача в частині стягнення відсотків підлягають частковому задоволенню.

На думку суду, заборгованість відповідача перед позивачем по відсоткам яка підлягає до стягнення складає 1320 доларів США, що еквівалентно на день винесення рішення 37069,30 грн.(з врахуванням офіційного курсу 1 долара США еквівалентного 28,0828 грн. на день винесення рішення):

по договору позики від 12.07.2017 р. - 1000 дол. США х 5% х 12 місяців = 600 дол. США, що еквівалентно 16 849,68 грн.;

по договору позики від 25.08.2017 р. - 600 дол. США х 5% Х 12 місяців = 360 дол.США, що еквівалентно 10109,81 грн.;

по договору позики від 22.09.2017 р. - 600 дол. США х 5% Х 12 місяців = 360 дол.США, що еквівалентно 10109,81 грн.;

16 849,68 грн. + 10109,81 грн. + 10109,81 грн. = 37069,30 грн.

З врахуванням наведеного вимоги позивача в частині стягнення відсотків підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року N 2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Отже, 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу по кожному договору позики, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання.

Таким чином 3% річних фактично становить 6518,86 грн.:

по договору позики від 12.07.2017 р. - 1600 дол.США х 3% : 365 днів х 834 дні = 109,68 дол. США, що еквівалентно 3080,12 грн.;

по договору позики від 25.08.2017 р. 960 дол. США х 3% : 365 дні х 790 днів = 60,12 дол. США, що еквівалентно 1750,40 грн.;

по договору позики від 22.09.2017 р. - 960 дол. США х 3% : 365 дні х 762 дні = 62,33 дол. США, що еквівалентно 1688,34 грн.;

3080,12 грн. + 1750,40 грн. + 1688,34 грн. = 6518,86 грн.

Враховуючи вимоги ст. 13 ЦПК України вимоги позивача стягнути з відповідача відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України 3% річних в сумі 4096,67 грн. підлягають до задоволення в повному обсязі.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі за № 6-771цс15.

В зв`язку з цим вимоги позивача стягнути з відповідача в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати в розмірі 6 534,30 грн. задоволенню не підлягають оскільки предметом договорів позики була іноземна валюта.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 610, 629, 1046-1051 ЦК України, ст.ст. 13, 76, 81, 141, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ): заборгованість за договорами позики в розмірі 61782,16 грн.; відсотки за договорами позики в розмірі 37069,30 грн; 3% річних за ст. 625 ЦК України в розмірі 4096,67 грн.; 460,34 грн.. судового збору.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 6534,30 грн. компенсації, враховуючи індекс інфляції відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь держави 189,48 грн. судового збору.

Відповідач має право подати до суду заяву про перегляд заочного рішення в порядку встановленому ст.284-285 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

На рішення позивачем може бути подано апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 14.12.2020 р.

Суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Вдовичинський А.В