Справа № 409/1334/16-ц
Провадження № 22-ц/810/796/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Кострицького В.В.,

суддів: Назарової М.В., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

учасники справи:

позивач публічне акціонерне товариство «Альфа-банк»,

представник позивача Дегтярьов Євген Володимирович,

відповідач ОСОБА_1 ,

представник відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічне акціонерне товариство «Альфа-банк» на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 29 липня 2019 року за позовом Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-банк»( далі ПАТ «Альфа-банк»), звернулося до Білокуракинського районного суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15.03.2007 року між ПАТ «Альфа-банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №550-3/1-000927, за умовами якого відповідач отримав від банку кредитні кошти у розмірі 20000.00 доларів США зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитними коштами - 13,00 % річних, згідно п.2.1. додаткової угоди № 1 відсоткова ставка змінена на 15,00% річних. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором у відповідача станом на 04.12.2015 року утворилася заборгованість 15 186, 12 доларів США (за курсом НБУ на дату складання розрахунку 350629,33 гривень), яка складається з наступного: 263924,00 грн - заборгованість за кредитом; 57017,35 грн - заборгованість за відсотками; 10 686,29 розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту, 19001,69 грн- розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків. Позивач, посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, просив суд стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість у розмірі 15 186, 12 доларів США (за курсом НБУ на дату складання розрахунку - 350629,33 гривень) за кредитним договором №550-3/1-000927 від 15.03.2007 року.

Рішенням Білокуракинського районного суду від 29 липня 2019 року позов ПАТ «Альфа-банк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням ПАТ «Альфа-банк», звернувся до суду з апеляційною скаргою на нього, вважає рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Банку до ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми та принципи процесуального права, а саме: рівності перед законом і судом (ст.6 ЦПК України), змагальності сторін (ч.3 ст.11 ЦПК України), диспозитивність цивільного судочинства ( ч. 1 ст. 13 ЦПК України), а також ст. ст. 81, 83, 89 ЦПК України, якими передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень . Суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На думку апелянта суд першої інстанції порушив вищезазначені норми процесуального законодавства, оскільки здійснив розгляд справи поверхнево та упереджено, не спрямував розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи. Також судом першої інстанції не застосовано ( ст.ст. 204,509,526,527, 626,629, 638, 1054 ЦК України), які підлягають обов`язковому застосуванню та через дійшов до неправильного висновку. Тому з зазначеними висновками суду, ПАТ «Альфа-банк» погодитись не може виходячи з того, що ПАТ «Альфа-банк» надано до суду копію договору, з чіткою наведеною інформацією, а саме: персональні дані, адреса проживання, предмет договору, графік сплати кредитних коштів та інші умови підписаного договору обома сторонами. З копії договору чітко вбачається , що відповідач висловив згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчив, що вона згодна з тим що зазначений договір, зіставляються між нею та банком о наданні банківських послуг, також зазначено, що клієнт ознайомлений із договором о наданні банківських послуг до його укладання та згоден з його умовами.Укладення такого кредитного договору відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Таким чином, на думку апелянта суд порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно ст. 374 ЦПК України є підставою для скасування рішення.

Доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено докази по справі, невірно витлумачено та застосовано норми матеріального права, не перевірено розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, частково виконував умови кредитного договору, частково сплачував заборгованість за договором, у тому числі відсотки, пеню та комісії, а отже визнав свої зобов`язання за угодою та розмірі встановлених обов`язкових платежів. Апелянт зазначає також на те, що судом першої інстанції враховано висновок експерта, у повному обсязі, але ж не в повному обсязі перевірено, а саме: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; - достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. В апеляційній скарзі ПАТ «Альфа-банк», просить скасувати рішення Білокуракінського районного суду Луганської області від 29 липня 2019 року по справі №409/1334/16-ц і ухвалити нове рішення яким позовну заяву задовольнити повністю.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 вересня 2019 року в даній справі визначено склад колегії суддів: Кострицький В.В. (головуючий суддя), Карташов О.Ю., Назарова М.В.

Ухвалою суду від 22 жовтня 2019 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою суду від 03 грудня 2019 року призначено судовий розгляд справи на 12 грудня 2019 року.

Ухвалою суду від 19.12.2019року замінено позивача на його правонаступника АТ "Альфа -Банк".

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Тому з урахуванням тривалості провадження по теперішній справі перебування в провадженні суду понад один рік, і з урахуванням строку зупинення провадження у справі загалом понад два місяці, з метою дотримання гарантованого позивачу як стороні цього провадження права на розгляд його справи впродовж розумного строку, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та з участю його представника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що 15 вересня 2007 року відповідач підписала договір кредиту № 550-3/1-000927 про надання банківських послуг ПАТ «Альфа-банк», в якій зазначено, що вона зобов`язується виконувати умови цього договору. А також вона ознайомлена з додатковою угодою , згідно якої у п.2.1. додаткової угоди № 1 відсоткова ставка змінена на 15,00% річних.

Відмовляючи в задоволенні позову , суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позивачем заявлених вимог та посилався на висновок еспертизи.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції в повному обсязі та вважає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а саме не перевірено розрахунок заборгованості (т.1 а.с.15-16) відповідно до яких позичальник користувався грошовими коштами, частково виконував умови кредитного договору, частково сплачував заборгованість за договором, у тому числі відсотки, пеню та комісії, а отже визнав свої зобов`язання за угодою та розмірі встановлених обов`язкових платежів. Відповідно до позиції відповідача яку висловив його представник вона не заперечувала факту укладення кредитного договору.

Рішення суду першої інстанції базується на висновку експерта, який враховано у повному обсязі, але ж на думку колегії висновки експертизи жодним чином не стосуються предмету судового розгляду (т.1 а.с.2-3) а виходять за його межі (т.1 а.с.227) і стосуються питань доведеності вимог позивача яке за своєю природою є суто юридичним питанням, а тому на думку колегії суддів зазначений висновок експерта не відповідає вимозі належності так як не містить інформацію щодо предмета доказування ст..77 ЦПК України..

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи.

У зв`язку з наведеним рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову. Ухвалюючи нове судове рішення колегія суддів виходить з положень цивільного закону про презумпцію правомірності правочину та встановлених обставин щодо наявності правочинну кредитування між сторонами.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним крім випадків визначених законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Заявляючи позовні вимоги, ПАТ «Альфа-банк» посилалося на те, що 15 вересня 2007 року між банком ПАТ «Альфа-банк» був укладений кредитний договір, відповідно до якого ПАТ «Альфа-банк» надало відповідачу грошові кошти у розмірі 20 000 долларів США у вигляді встановленого банківського рахунку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

На підтвердження умов договору ПАТ «Альфа-банк» надало суду копію договорів відповідача, копію її паспорту, розрахунок по кредитному договору. Відповідач не оскаржувала у суді умов договору кредитування (т.1 а.с.6-12 ) та додаткової угоди про внесення змін до договору кредиту (т.1 а.с.13-14 ),не заперечувала про часткове погашення відповідачкою тіла та процентів за кредитом (т.1 а.с.15-16).

Відтак, у суду першої інстанції були відсутні підстави відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Альфа-банк» в частині стягнення з відповідача кредитних коштів в сумі 263 924 грн, які вона фактично отримала на підставі договору кредитування. Крім того, колегія суддів вбачає підстави для стягнення з відповідача на користь ПАТ «Альфа-банк» процентів за договором кредиту, оскільки позивачем доведено погодження розміру процентів за користування кредитними коштами. Також слід зазначити, що ОСОБА_1 була освічена про нарахування процентів за кредитом про ,що свідчить неоднаразові транзакції з боку відповідача направлені на погашення кредиту та процентів за користування кредитом (а.с.15 т.1). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ПАТ «Альфа-банк» не повернуті, а також вимоги частини першої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, колегія суддів, зазначає про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 263 924 грн. та суми заборгованості за відсотками в розмірі 57 017,35 грн..

Колегія суддів дійшла наступного, що в частині стягнення заборгованості за пенею, необхідно відмовити за необґрунтованістю, так як пеня відповідачу нарахована після 14.04.2014 року(а.с.16 т.1), відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.На виконання зазначених вище положень закону Кабінет Міністрів України розпорядженням №1053-р від 30 жовтня 2014 року, та розпорядженням № 1275-р від 02 грудня 2015 року затвердив перелік населених пунктів, на території яких проводиться антитерористична операція (АТО). Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 14.03.2006 року має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . Згідно положень «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», затвердженого розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р м. Луганськ, Луганської області входить у перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Отже, на дані правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким банкам заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року. З матеріалів справи вбачається те, що банком нарахування штрафу здійснювалося під час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким банкам заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами. З урахуванням викладеного колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволені позову в частині стягнення пені за необґрунтованістю.

Крім того, ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 5259,44 грн, при поданні апеляційної скарги - судовий збір в сумі 7890 грн., а всього 13 149,49 грн.

Оскільки позовні вимоги ПАТ «Альфа-банк» підлягають частковому задоволенню, то судові витрати відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 12 045,98 гривень.

На підставі ст.204 ЦК України, ст.77 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.1ч.1 ст. 376, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ПАТ «Альфа-банк» на рішення Білокуракінського районного суду Луганської області від 29 липня 2019 року задовольнити частково.

Рішення Білокуракінського районного суду Луганської області від 29 липня 2019 року скасувати повністю.

У справі ухвалити нове рішення яким позовні вимоги ПАТ «Альфа-банк» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ПАТ «Альфа-банк» (, МФО 300346, п/р № НОМЕР_2 ) заборгованість за кредитним договором №550-3/1-000927 від 15.03.2007 року, яка складається із суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 263 924 грн., суми заборгованості за відсотками в розмірі 57 017,35 грн та у відшкодування судового збору 12 045,98 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог ПАТ «Альфа-банк» до ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 січня 2019 року.

Головуючий В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

О.Ю. Карташов