Справа № 450/1113/19 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/3093/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області в складі судді Мусієвського В.Є. від 28 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Сетам», третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», ОСОБА_4 про визнання електронних торгів недійсними,-

в с т а н о в и л а :

ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 серпня 2019 року в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Сетам», третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», ОСОБА_4 про визнання електронних торгів недійсними відмовлено.

Вказану ухвалу оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу та постановити рішення відповідно до якого задоволити заяву про забезпечення позову у вигляді накладення арешту на садовий будинок заг. пл. 154,9 кв.м. та земельну ділянку, площею 0.0554 га кад. №:08:000:0179, розташоване за адресою: Львівська обл., Пустомитівський р-н., с. АДРЕСА_1 , кооперативне-садівниче товариство Львівського автотранспортного підприємства 14606 «Джерело». Вважає, що ухвала підлягає скасуванню, оскільки при її винесенні судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи; визнані доведеними невстановлені обставини справи; висновки суду не відповідають обставинам справи; судом порушено та неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що під час позасудових переговорів стало відомо, що на Садовий будинок заг. пл. 154,9 кв.м. та земельну ділянку, площею 0.0554 га кад. №:08:000:0179, які розташовані за адресою: Львівська обл., Пустомитівський р-н., с. АДРЕСА_1 , кооперативне-садівниче товариство Львівського автотранспортного підприємства 14606 «Джерело» оформлене право власності на третю особу, яка має намір відчужувати вказане майно, в позасудовому порядку врегулювати спір відмовляється, є цілком обґрунтовані підстави вважати, що маючи можливість одноособово відчужити майно третя особа зможе цим скористатись до моменту вирішення справи по суті, що в подальшому призведе до безповоротних наслідків.

В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників),зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, причин неявки у судове засідання не повідомлено та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів заяви про забезпечення позову, позовної зави, відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.1 ст. 81, ч.2 ст. 149, ч.1 ст. 152, ч.1 ст. 153 ЦПК України, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, та відмовляючи в задоволенні заяви, виходив з того, що стороною позивача не надано належних доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в разі невжиття заходів забезпечення даного позову. З матеріалів справи не вбачалося підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення даного позову, оскільки нею не наведено достатніх правових підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно. Як зазначено позивачем у своїй заяві, їй відомо, що третя особа, яка має право власності на вищезгадане майно, має намір його відчужити. Однак позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу, які б свідчили про дійсність таких намірів власника майна. Тези позивача про її сумніви у добросовісності третіх осіб жодним чином не аргументовані та є лише її суб`єктивними судженнями. Аналогічно необґрунтовані і покликання позивача на високі ризики неможливості виконання рішення суду у разі незастосування заходів забезпечення позову. На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду відповідають обставинам, що мають значення та вимогам закону та підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, немає.

Згідно ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ст. 150 ЦПК України (в редакції чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали), позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, а також на майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних злочином. Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов`язку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обов`язку вчиняти певні дії. Не допускається забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії за позовами власників або кредиторів неплатоспроможного банку до такого банку або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Майно або грошові суми клієнта неплатоспроможного банку, на які судом накладено арешт до дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних, можуть бути передані приймаючому або перехідному банку чи спеціалізованій установі, утвореній Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передані майно або грошові суми залишаються обтяженими відповідно до ухвали суду про накладення арешту. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до змісту п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», якою роз`яснено схожі за своєю природою процесуальні правовідносини, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до змісту п. 3 цієї ж Постанови, згідно з п.1ч.1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно ж змісту п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що:

-між сторонами дійсно виник спір та

-існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову;

-з`ясувати обсяг позовних вимог,

-дані про особу відповідача, а також

-відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Колегія суддів, відповідно до вказаних вище вимог закону та роз`яснень схожих правовідносин судом касаційної інстанції, перевіряючи: чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, а також беручи до уваги інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, вважає, що підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду немає.

Як вбачається із виділених матеріалів цивільної справи, що надійшли на розгляд до апеляційного суду, 2.04.2019р. ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ДП «СЕТАМ», треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (в процесі розгляду справи судом до участі у розгляді справи залучено як третіх осіб ТзОВ «Кредитні ініціативи» та ОСОБА_4 ), у якому просила: визнати електронні торги, проведені Державним підприємством «СЕТАМ» 18 березня 2019 року із продажу/реалізації майна за лотом №332683, а саме: Садовий будинок заг. пл. 154,9 кв.м. та земельна ділянка, площею 0.0554 га кад. №:08:000:0179, розташоване за адресою: Львівська обл., Пустомитівський р-н., с. АДРЕСА_1 , кооперативне-садівниче товариство Львівського автотранспортного підприємства 14606 «Джерело» результат яких оформлено протоколом №332683 недійсними.

27.08.2019р. ОСОБА_1 подала суду заяву про забезпечення позову, у якій просила винести ухвалу про забезпечення позову у вигляді накладення арешту наСадовий будинок заг. пл. 154,9 кв.м. та земельна ділянка, площею 0.0554 га кад. №:08:000:0179, розташоване за адресою: Львівська обл., Пустомитівський р-н АДРЕСА_2 , с. АДРЕСА_1 , кооперативне-садівниче товариство Львівського автотранспортного підприємства 14606 «Джерело».

В обґрунтування заяви покликалася на те, що під час позасудових переговорів їй стало відомо, що третя особа, на яку оформлено право власності на вищезазначене майно, має намір відчужити це майно, в позасудовому порядку спір врегулювати відмовляється. Вважає, що третя особа може відчужити згадане майно, що призведе до безповоротних наслідків. Зазначає, що такий захід забезпечення позову є співмірний з заявленими позовними вимогами.

Окрім вказаних доводів позивачки та заявниці, також, і з матеріалів справи вбачається, що спірне нерухоме майно, як на час винесення оскаржуваної ухвали, так і на час подання заяви про вжиття заходів забезпечення не належало відповідачу та не належить і на даний час, а, також, відсутні і дані про те, що таке підлягає передачі відповідачу.

Крім цього, як вказано самою позивачкою, власником спірного майна є стороння особа, а не відповідач у справі ДП «СЕТАМ» та спір у неї виник саме із згаданою «третьою особою», яка відмовляється його врегулювати в позасудовому порядку.

Вказана особа («третя особа»), яка є власником спірного майна, до участі у справі як відповідач не залучалась та вимог до цієї особи заявлено не було.

Тому, у суду були відсутні підстави для вжиття заходу забезпечення, про вжиття якого просила позивачка, а саме накладення арешту на майно, що не належить відповідачу, не знаходиться в нього та не підлягає передачі йому, що могло порушити інтереси іншої особи, що не відповідає за даним позовом.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу, слід залишити без задоволення, ухвалу ж суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 січня 2020 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра