Справа № 638/6367/19
Провадження № 2/638/1310/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Аркатової К.В.,

секретаря Подосокорської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харитонова Яна Михайлівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, яка розташова за адресою: АДРЕСА_1 . Свої позовні вимоги аргументує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що був власником зазначеної квартири. Після смерті останнього позивачем відкрита спадкова справа №182/2018 у Першій Харківській державній нотаріальній конторі. 14.02.2019 року зазначена квартира відчужена на користь ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу. На день продажу квартира, майно належало до спадкового майна, чим порушено права позивача.

Сторони у судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись, надали заяви про слухання справи за їх відсутності, представник позивача надав суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, відповідач надав нотаріально посвідчену заяву про визнання позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

У відповідності до ст.ст. 13,81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Зі свідоцтва про право власності вбачаться, що квартира АДРЕСА_2 з 12.07.1993 року належала на праві власності ОСОБА_3 , останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після померлого заведено спадкову справу № 62370739 у Першій Харківській державній нотаріальній конторі 04.05.2018 року. За договором купівлі-продажу від 14.02.2019 року ОСОБА_4 передав у власність вищевказану квартиру ОСОБА_2 . З наданих копії матеріалів кримінального провадження №0000063 вбачається, що за договором купівлі продажу Н7-675 від 15.04.1996 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 передали у власність ОСОБА_4 вищевказану квартиру.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. № 9, судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 нього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, оспорювати правочин може також заінтересована особа, яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав (правова позиція Верховного суду України, викладена в постанові від 25 травня 2016 року у справі за № 6-605цс16).

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Згідно з ст. 317 ЦК України зміст права власності становлять три складові - право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Володіння майном - це юридично закріплена можливість фактично мати майно, впливати на нього в будь-який момент, здійснювати щодо такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, мати з цього певний зиск та вигоду. Право розпорядження - це можливість власника установлювати, змінювати та припиняти юридичне існування майна.

Відповідно до вимог ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Тобто, положення статті 204 ЦК України закріплюють презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі спростування презумпції правомірності договору (в даному випадку, у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, не можуть здійснюватись та породжувати будь-які правові наслідки.

Враховуючи викладене, дослідженими матеріалами справи, підтверджується, що договір купівлі-продажу 14.2.2019 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 суперечить законодавству України, що відповідно до ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним.

Спірними договором беззаперечно порушуються права та інтереси позивача, які випливають з встановленого права на спадкування.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст..ст. 203,215,216,316,317,319,328 ЦК України, ст.ст.12,13,81,141,263-265,268,273,354,355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харитонова Яна Михайлівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу - задовольнити.

Визнати недійсним договору купівлі-продажу квартири, яка розташова за адресою: АДРЕСА_1 , укладений ОСОБА_2 , що посвідчений 14.02.2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Харитоновою Яною Михайлівною, реєстраційний номер 445.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Головуючий