Справа № 182/6977/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 р. м. Марганець

Суддя Марганецького міського суду Дніпропетровської області Хомченко С.І., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, Державної судової адміністрації України, Управління державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, Державної судової адміністрації України, Управління державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1 . В 2011 році помер її колишній чоловік ОСОБА_2 і її син ОСОБА_3 звернувся в Нікопольський міськрайонний суд з позовом про визнання права на спадщину. Під час судового розгляду зазначеної справи з`ясувалося, що ще 29 лютого 2012 року Нікопольський міськрайонний суд ухвалив рішення за заявою ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу та належності Ѕ частини як частки спільного майна подружжя, яке торкалося питання про право на належну їй квартиру. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.11.2017 року зазначене рішення нікопольського міськрайонного суду від 29.02.2012 року було скасовано, а справа залишена без розгляду. Таким чином, нікопольським міськрайонним судом було вирішено спір про право за правилами окремого провадження, і з даного приводу вона зверталася із скаргою до ВРП, однак така була залишена без розгляду за спливом строків притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.

Наведені вище обставини позивач вважає такими, що призвели до порушення її права на доступ до правосуддя та на справедливий суд унаслідок порушення Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області процесуального законодавства.

Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути за рахунок видатків Державного бюджету України, що спрямовуються на утримання Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, розпорядниками яких є Управління Державної казначейської служби України та Державна судова Адміністрація України, на її користь 100000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.02.2012 року, ухваленому у цивільній справі за заявою ОСОБА_4 , зацікавлена особа відділ реєстрації актів цивільного стану Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення факту проживання однією сім`єю без щлюбу та належності Ѕ частини як частки спільного майна подружжя.

Відповідно до статті 15 ЦПК України 2004 року суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналогічне положення міститься у статті 19 ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 124 Конституції України (у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої й апеляційної інстанцій) правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. А відповідно до частини другої вказаної статті юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Статтями 62, 126, 129 Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватися у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Згідно з частинами першою та третьою статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, що діяла на момент розгляду справи у суді), здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» судам роз`яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» судам роз`яснено, що у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7, 9 частини першої статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ. Скарги на дії, бездіяльність і рішення суддів мають розглядатися відповідно до процесуального законодавства.

Згідно з пунктом 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 55 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Вчинені суддею (судом) процесуальні дії з розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони вчиняються чи ухвалюються.

Вчинені судом (суддею) у відповідній справі процесуальні дії й ухвалені у ній рішення не підлягають окремому судовому оскарженню шляхом ініціювання нового судового процесу.

Зазначений підхід однаково застосовний як особисто до суддів, так і до судів, в яких вони здійснюють правосуддя.

Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Вказаний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі №636/5534/15, відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постановах: від 08 травня 2018 року у справі № 521/18287/15-ц (провадження № 14-90цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (провадження № 14-399цс18), від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 (провадження № 14-191цс19).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, враховуючи, що суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені, а будь-яка компенсація за інші недоліки в процесі здійснення правосуддя може вимагатися тільки від держави, вважаю, що позовна заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст. 186 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі ОСОБА_1 до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, Державної судової адміністрації України, Управління державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Марганецький міський суд Дніпропетровської області протягом 15 днів з дня складання повної ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга поадан протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: С. І. Хомченко