ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2020 року м. Київ

справа № 755/3707/17

провадження № 22-ц/824/114/2020

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Ярмак О.В.

сторони :

позивач - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 вересня 2019 року у складі судді Арапіної Н.Є., повний текст складено 13.09.2019 року

встановив:

У березні 2017 року позивач ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки та просив стягнути із ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 30 травня 2008 року в сумі 53 658,15 швейцарських франків; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки - 63/100 частини квартири за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною 724 689 грн., а також на 37/100 частин цієї ж квартири, що належать ОСОБА_2 на праві власності шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною 425 611 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та ОСОБА_1 30 травня 2008 року укладений кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит в сумі 50 000 швейцарських франків до 10 травня 2038 року зі сплатою 9,95 % річних. В подальшому розмір плати за користування кредитом змінювався додатковими угодами.

Для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 30 травня 2008 року між банком та відповідачами було укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавці передали в іпотеку банку майно - квартиру за адресою АДРЕСА_1 , в якій відповідачі є співвласниками на підставі спільної часткової власності.

Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. В свою чергу, відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 05 січня 2017 року складає 53 658,15 швейцарських франків, з яких47 670,37 швейцарських франків заборгованість по кредиту, 5 980,18 швейцарських франків заборгованість по відсоткам та 7,60 швейцарських франків заборгованість по підвищених відсотках.

Відповідач ОСОБА_1 проти позову заперечувала та пояснила, що кредитний договір укладався виключно на придбання 26/100 частини квартири АДРЕСА_2 , яка знаходилась у власності її брата ОСОБА_3 , а тому на думку відповідача, вказаний кредит є споживчим. Крім того, вказувала, що грошові кошти за кредитним договором у розмірі 50 000 швейцарських франків вона у позивача не отримувала, адже, кошти були виплачені банком готівкою у національній валюті ОСОБА_3 . Відповідач також вважає, що заявляючи даний позов, банк намагається зробити подвійне відшкодування за кредитним договором, тобто стягнути борг за кредитним договором, а також звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 04 вересня 2019 року позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 002-2008-1848 від 30 травня 2008 року в розмірі 53 658, 26 швейцарських франків.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором звернутостягнення на нерухоме майно - 37/100 частини трикімнатної квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1 ,загальною площею 56,50 кв.м, житловою площею 40,90 кв.м., які належать ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною 425 611 грн.

Відстроченовиконання рішення в частині звернення стягнення на 37/100 частини трикімнатної квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1 до закінчення дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ «Універсал Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справ, порушення норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги банк посилається на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне, тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня.

В суді апеляційної інстанції представник позивача Банку апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній підстав, просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти скарги посилаючись на її необґрунтованість.

За обставин, коли відповідачка ОСОБА_1 та проживаючий разом з нею відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе, відповідно до ст. 371, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 травня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 002-2008-1848 на придбання майна, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 50 000 швейцарських франків зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 9,95 % річних на строк до 10 травня 2038 року на придбання квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 53-57, том 1).

30 травня 2008 року з метою забезпечення належного виконання кредитного договору між позивачем та відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки нерухомого майна - квартири, згідно якого відповідачі передали позивачу в іпотеку 74/100 частин квартири АДРЕСА_2 , які належать їм в рівних частках; та на 26/100 частини зазначеної квартири, яка належать ОСОБА_1 (а.с. 155-161, том 1).

Таким чином встановлено, що відповідачу ОСОБА_1 належить на праві власності 63/100 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідачу ОСОБА_2 - 37/100 частин цієї квартири (а.с. 162-163, 164-167, том 1).

10 травня 2010 року, 21 травня 2010 року, 10 травня 2011 року, 26 травня 2011 року, 11 квітня 2014 року, 11 лютого 2015 року та 22 грудня 2015 року між ПАТ «Універсал Банк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено додаткові угоди б/н до кредитного договору № 002-2008-1848 від 30 травня 2008 року, відповідно до яких змінено розмір відсоткової ставки за користування кредитом: з 10 квітня 2009 року по 09 квітня 2010 року - 6,97 % річних; з 10 квітня 2010 року по 09 травня 2010 року - 10,62 % річних; з 10 травня 2010 року по 09 травня 2011 року - 8,85 % річних; з 10 травня 2011 року по 09 травня 2012 року - 9,24 % річних; з 10 травня 2012 року по 10 квітня 2014 року - 9,99 % річних; з 11 квітня 2014 року по 09 жовтня 2014 року - 7,00 % річних; з 10 жовтня 2014 року по 10 лютого 2015 року - 10,01 річних; з 11 лютого 2015 року по 09 серпня 2015 року - 3,00 % річних; з 10 серпня 2015 року по 21 грудня 2015 року - 10,10 % річних; з 22 грудня 2015 року по 09 червня 2016 року - 5,00 % річних; а починаючи з 10 червня 2016 року - 10,10 % річних (а.с. 58-59, 60-70, 71-74, 75-76, 77-93, 94-97, 98-112, 113-118, 119-124, 125-126, 127-129, 130-143, 144-145, 146-149, том 1).

Згідно розрахунку заборгованість за кредитним договором станом на 05 січня 2017 року становить у розмірі 53 658,26 Швейцарських Франків, що складається із заборгованості по кредиту у розмірі 47670,37 Швейцарських Франків, заборгованості по відсоткам у розмірі 5980,18 Швейцарських Франків та заборгованості по підвищених відсотках у розмірі 7,60 Швейцарських Франків (а.с. 150-153, том 1).

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вимог Банку в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на 63/100 частини квартири, яка належать ОСОБА_1 , тобто в частині оскарження рішення апелянтом, виходив з того, що оскільки позичальник ОСОБА_1 є не відмінною особою від особи іпотекодавця, тому з неї підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 002-2008-1848 від 30 травня 2008 року станом на 05 січня 2017 року у розмірі 53 658 швейцарських франків, а звернення стягнення можливе лише на 37/100 частини іпотечної квартири, яка належить ОСОБА_2 .

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду в оскаржуваній Банком частині про відмову в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на 63/100 частини іпотечної квартири.

Згідно із частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (ч.1). Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду (ч.3).

За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України учасники справи розпоряджаються своїми правам щодо предмета спору на власний розсуд, тому суд повинний розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня.

Отже, стягнення заборгованості за основним зобов`язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов`язання.

Такий висновок викладений у Постанові Великої палати Верховного суду від 18.09.2018 року у справі № 921/107/15, яка з точки зору ч. 4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватись судами при вирішенні спорів.

Суд першої інстанції не врахував зазначене та дійшов до помилкових висновків, тому судова колегія оцінив зібрані у справі докази в їх сукупності, взявши до уваги недопустимість односторонньої відмови від виконання договірного зобов`язання, дійшла висновку, що позовні вимоги Банку про звернення стягнення на 63/100 частини іпотечного майна є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки стягнення суми заборгованості, а також звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення такої заборгованості не свідчить про подвійне стягнення.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення цих позовних вимог, відповідно до ст.376 ЦПК України.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 вересня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про звернення стягнення на 63/100 частини іпотечного майна задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 002-2008-1848 від 30 травня 2008 року, яка становить станом на 05 січня 2017 року у розмірі 53 658 (п`ятдесят три тисячі шістсот п`ятсот вісім) 26 Швейцарських Франків, що складається із заборгованості по кредиту у розмірі 47670,37 Швейцарських Франків, заборгованості по відсоткам у розмірі 5980,18 Швейцарських Франків та заборгованості по підвищених відсотках у розмірі 7,60 Швейцарських Франків, звернути стягнення на предмет іпотеки у вигляді 63/100 частини квартири, зазначеної в договорі іпотеки від 30.05.2008 р., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з яких 37/100 частини квартири належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.02.2008 року, а 26/100 частини цієї квартири належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу від 30.05.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 251, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною 425 611 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :