КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/295/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року м. Київ

колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Іванченка М.М., Музичко С.Г.,

при секретарі Маштаковій Т.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ліко-житлосервіс» до ОСОБА_1 про заборону використання приміщення (квартири) не за призначенням та зобов`язання вчинити дії,

за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Ліко-житлосервіс» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 червня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Чередніченко Н.П.,-

встановила:

У травні 2019 року ТОВ «Ліко-житлосервіс» звернулося до суду із названим позовом.

Просило зобов`язати ОСОБА_1 використовувати квартиру АДРЕСА_1 за цільовим призначенням - у якості житла, заборонивши використання цієї квартири для ведення господарської діяльності; зобов`язати ОСОБА_1 власними силами і за власний рахунок повернути квартиру АДРЕСА_1 до попереднього стану; зобов`язати ОСОБА_1 використовувати квартиру АДРЕСА_2 за цільовим призначенням - у якості житла, заборонивши використання цієї квартири для ведення господарської діяльності; зобов`язати ОСОБА_1 власними силами і за власний рахунок повернути квартиру АДРЕСА_2 до попереднього стану.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «Ліко-житлосервіс» здійснює обслуговування, утримання та експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі наказу ТОВ «ТМО «Ліко-Холдинг» № 54 від 04 серпня 2017 року та акту прийому-передачі житлового будинку від 04 серпня 2017 року.

ОСОБА_1 є власником квартир АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 . Між сторонами укладено договори про надання послуг.

13 липня 2018 року працівниками ТОВ «Ліко-житлосервіс» було проведено комісійне обстеження квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2на предмет їх використання не за цільовим призначенням, та встановлено, що відповідач здійснила реконструкцію вказаних квартир без затвердженого проекту та дозволу на виконання робіт, та квартири використовуються в якості нежитлових приміщень, де ведеться господарська діяльність.

16 липня 2018 року відповідачу було направлено листи-вимоги, з приводу наданняпроектно-дозвільної документації на перепланування та переведення квартир в нежитлові приміщення, а в разі відсутності відповідних документів привести всі конструкції до попереднього проектного стану. Однак листи-вимоги залишені без виконання.

Враховуючи неправомірне використання відповідачем квартир в якості нежитлових приміщень, ведення в них господарської діяльності та здійснення реконструкції квартир без затвердженого проекту і дозволу товариство просило задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Ліко-житлосервіс» просить скасувати рішення суду, та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

У судовому засіданні представник ТОВ «Ліко-житлосервіс» вимоги апеляційної скарги підтримала.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із відсутності доказів порушення відповідачем прав позивача або інших мешканців. Крім того суду не надано доказів звернення позивача до компетентних органів на предмет перевірки здійснення незаконного самочинного перепланування квартир, або ж здійснення незаконної підприємницької діяльності.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Ліко-житлосервіс» здійснює обслуговування та експлуатацію житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 є власником квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 в цьому будинку.

13 липня 2018 року інженером ТОВ «Ліко-житлосервіс», майстром технічної дільниці ТОВ «Ліко-житлосервіс» та заступником директора ТОВ «Ліко-житлосервіс» складено та підписано Акти щодо здійснення незаконного перепланування, влаштування окремої вхідної групи та використання квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 не за цільовим призначенням.

Обґрунтовуючи поданий позов, ТОВ «Ліко-житлосервіс» зазначило, що відповідач неправомірно використовує квартири як нежитлові приміщення, веде в них господарську діяльність та здійснив реконструкцію квартир без затвердженого проекту і дозволу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», балансоутримувачі будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунок коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно із законом.

Згідно положень п. 1.4.1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17 травня 2005 року, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за № 927/11207 переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном.

Верховним Судом України у постанові від 19 листопада 2014 у справі № 6-180цс14 та у постанові від 24 червня 2015 у справі № 6-381цс15 викладено правову позицію згідно якої, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва, окрім органів місцевого самоврядування чи власників земельної ділянки, а також органів державного архітектурно-будівельного контролю, можуть заявляти й інші особи за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України, 2004 року, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, балансоутримувач будинку, який несе відповідальність за експлуатацію будинку, наділений правом на звернення до суду з вимогою про приведення приміщень у попередній стан у випадку, якщо балансоутримувачу створюються перешкоди для реалізації його функцій і повноважень.

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що з боку відповідача товариству як балансоутримувачу створюються перешкоди для реалізації його функцій і повноважень.

Доводи апеляційної скарги про те, що факт незаконного перепланування та реконструкції квартир підтверджується актами комісійного обстеження та листами-вимогами, колегія суддів не приймає, оскільки товариство не навело у позові та не довело належними засобами доказування, яким чином перепланування квартир відповідачем створило перешкоди для реалізації функцій і повноважень товариства.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 26 червня 2019 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Ліко-житлосервіс»залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 21 січня 2020 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: М.М. Іванченко

С.Г. Музичко