ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року

м. Черкаси

Справа № 697/2927/19
Провадження № 22-ц/821/149/20
категорія: на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.

секретаря: Анкудінова О. І.

учасники справи:

позивач: - ОСОБА_1 ;

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

третя особа: Степанецька сільська рада об`єднаної територіальної громади Черкаської області,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бовшика Миколи Юрійовича на ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Степанецька сільська рада об`єднаної територіальної громади Черкаської області, про визнання договору дійсним та визнання права власності на житловий будинок, у складі: головуючого судді Льон О.М.

в с т а н о в и в :

18 листопада позивач звернулася в суд з указаним позовом. Позовні вимоги мотивувала тим, що у 2004 році вона звернулася до відповідачів з пропозицією, щодо купівлі будинковолодіння у по АДРЕСА_1 , яке належить їм на праві приватної власності. Умови їхньої домовленості полягали в купівлі позивачкою для відповідачів іншого житлового приміщення в обмін на отримання належного останнім будинковолодіння.

Водночас, позивачу стало відомо, що двоє із шести власників будинку, який вона планувала придбати є неповнолітніми, а тому питання, щодо продажу, зокрема, часток неповнолітніх потрібно було винести на розгляд опікунської ради при Степанецькій сільській раді Канівського району Черкаської області.

Відповідно до протоколу № 2 засідання опікунської ради від 11 березня 2005 року комісія вирішила дозволити продаж часток спірного майна, яке належить неповнолітній ОСОБА_7 , 1991 року народження, а питання по неповнолітній ОСОБА_8 не виносилося, так як станом на 2005 рік вона мала б бути повнолітньою.

Вказане рішення опікунської ради було затверджено рішенням виконавчого комітету Степанецької сільської ради Канівського району Черкаської області за № 18 від 14 березня 2005 року.

Вказані рішення приймалися за умови, що неповнолітня буде забезпечена власністю тому ОСОБА_1 разом з відповідачем ОСОБА_3 та неповнолітньою ОСОБА_7 в 2004 році за кошти позивачки купили житловий будинок АДРЕСА_2 та оформили на вказаних осіб в рівних частках по 1/2 частці.

Купівля-продаж спірного домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 фактично відбулася в літку 2005 року, свідченням чого є передача технічних документів на будинковолодівння та передача грошових коштів, за які було куплено інший житловий будинок для сім`ї ОСОБА_3.

Нотаріально вищезазначений договір посвідчено не було, оскільки сім`я ОСОБА_2 переїхала до іншої області, а оскільки ОСОБА_7 на той момент, ще була неповнолітньою потрібно було рішення Потіцької сільської ради Мироніського району, Київської області.

В свою чергу відповідачі запевнили її, що звернуться і візьмуть таке рішення, але до цього часу уникають спілкування.

Проте, фактично з 2005 року позивач ОСОБА_1 володіє, розпоряджається та користується спірним будинковолодінням.

На момент подачі позову відповідачі відмовляються укладати договір купівлі-продажу обґрунтовуючи це відсутністю коштів.

Просила визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 01 липня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , а також визнати за нею право власності на вказаний будинок.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19 липня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 , з підстав несплати судового збору за другу позовну вимогу майнового характеру, залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03 грудня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу в частині позовних вимог про визнання права власності на житловий будинок.

Ухвала мотивована тим, що позивач не надала доказів дійсної вартості спірного майна на момент звернення до суду з метою визначення розміру судового збору, що підлягає до сплати за її подачу.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 діючи через свого представника адвоката Бовшика М. Ю. подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм процесуального законодавства, просила її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі ст. 64 Конституції України не може бути обмежене.

Ціна позову позивачем була визначена відповідно до договору купівлі-продажу спірного будинку попередніми власниками від 06 квітня 2001 року та становила 32 288 грн.

1% від вказаної суми становить 322 грн. 88 коп., однак враховуючи граничний мінімальний розмір судового збору позивачем було сплачено за подачу вказаного позову 768 грн. 40 коп. та надано до суду, в якості доказу, оригінал квитанції в строки передбачені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Зазначає, що судом необґрунтовано повернуто позовну заяву в частині позовних вимог про визнання права власності на житловий будинок, з підстав ненадання доказів дійсної вартості спірного майна на момент звернення до суду, оскільки виходячи з норм ч. 2 ст. 176 ЦПК України цивільним процесуальним законодавством передбачена можливість попереднього визначення розміру судового збору самим судом у разі, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну ціну неможливо.

Окрім цього, ч. 11 ст. 185 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175, 177 ЦПК України постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і дає йому строк для усунення недоліків. З метою безперешкодного доступу до правосуддя цивільним процесуальним законодавством чітко регламентовані підстави та порядок залишення позовної заяви без руху. Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 185 ЦПК України, якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстав несплати судового бору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі відповідно до принципу правової визначеності, який є складовим елементом принципу верховенства права має зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити.

Однак, всупереч вище вказаним нормам, в ухвалі суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху для сплати судового збору сам його розмір зазначений не був.

Відповідачі правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу не скористалися і своїх заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Степанецька сільська рада об`єднаної територіальної громади Черкаської області, про визнання договору дійсним та визнання права власності на житловий будинок.

Підставою для відкриття провадження у справі відповідально до норм ст. 185 ЦПК України є відсутність підстав для залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи, що позовна заява ОСОБА_1 містила недоліки, вона ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19 липня 2019 року залишена без руху з підстав несплати судового збору за другу позовну вимогу майнового характеру, проте без конкретизації розміру, який необхідно сплатити, виходячи з відсутності посилання самого позивача на ціну позову, яка в свою чергу витікає з оцінки спірного майна.

28 листопада 2019 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Бовшиком М. Ю. скеровано до Канівського міськрайонного суду Черкаської області заяву про виконання ухвали Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19 листопада 2019 року в якій, зокрема, зазначено, що ціна позову була визначена відповідно до договору купівлі-продажу від 06 квітня 2001 року та становить 32 288 грн.

1% від вказаної суми становить 322 грн. 88 коп. Однак, враховуючи, що мінімальний розмір судового збору становить 0,4 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 768 грн. 40 коп., саме вказаний розмір судового збору квитанцією № 0.0..1 від 28 листопада 2019 року було сплачено позивачем за подачу позовної заяви на виконання вищезазначеної ухвали.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03 грудня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу в частині позовних вимог про визнання права власності на житловий будинок.

Ухвала мотивована тим, що позивач не надала доказів дійсної вартості спірного майна на момент звернення до суду з метою визначення розміру судового збору, що підлягає до сплати за її подачу. Таким чином, оскільки у встановлений судом строк недоліки позовної заяви усунуті не були, тому судом позовна заява в частині вимоги про визнання права власності на житловий будинок визнана не поданою та повернута позивачу.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод усі судові процедури повинні бути справедливими.

Положеннями ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України констатовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюється.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України встановлено, що ціна позову визначається у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна.

Згідно ч. 2 ст. 176 ЦПК, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 185 ЦПК України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Разом з тим, залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції в порушення ч. 2 ст. 176 та ч. 2 ст. 185 ЦПК України не зазначив, яку точну суму судового збору позивачам слід було сплатити за подання позову про визнання договору недійсним та визнання права власності на житловий будинок.

На вищевказані вимоги закону суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку з чим прийшов помилкового висновку про повернення позовної заяви, оскільки якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Згідно ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Степанецька сільська рада об`єднаної територіальної громади Черкаської області, про визнання договору дійсним та визнання права власності на житловий будинок,скасувати.

Справу направити до Канівського міськрайонного суду Черкаської області для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 21 січня 2020 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко