П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2019 року м. Київ

Справа №755/1139/18

Резолютивна частина постанови оголошена 15 січня 2020 року

Повний текст постанови складено 17 січня 2020 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

учасники справи: позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який діє в своїх та інтересах малолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , який діє в своїх та інтересах малолітньої ОСОБА_6 ,

треті особи Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації

Справа №755/1139/18
№ апеляційного провадження:22-ц/824/2118/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Яровенко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва, ухваленого суддею Яровенко Н.О. 20 червня 2019 року, повний текст рішення виготовлено 21 червня 2019 року в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який діє в своїх та інтересах малолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , який діє в своїх та інтересах малолітньої ОСОБА_6 , треті особи: Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є основним квартиронаймачем (власником особового рахунку) квартири АДРЕСА_1 , де і зареєстрований разом з відповідачами, які в квартирі не проживають. Шлюб між ним та ОСОБА_2 розірвано в 1995 році, а відповідачі ОСОБА_8 та ОСОБА_5 добровільно в 2006 році залишили жиле приміщення, малолітня ОСОБА_6 тільки зареєстрована у вказаній квартирі, але фактично в ній ніколи не проживала, що підтверджується актом від 18 жовтня 2017 року. Відповідачі не цікавляться квартирою, не користуються нею, не виконують обов`язки члена сім`ї, пов`язані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг, будь-яке майно відповідачів у квартирі відсутнє.

Вважає, що реєстрація відповідачів у квартирі перешкоджає йому у загальному порядку у призначенні субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, а передбачає подачу додаткових документів, що підтверджують їх фактичне непроживання.

В подальшому, в жовтні 2018 року, позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить визнати причини пропуску позивачем процесуального строку для збільшення позовних вимог поважними та поновити (відновити) даний процесуальний строк, визнати відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який діє в своїх та інтересах малолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , який діє в своїх та інтересах малолітньої ОСОБА_6 , треті особи: Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Святошинської районної у Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - задоволено частково.

Визнано ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3 .

В решті позову - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 по 352 (триста п`ятдесят дві) гривні 40 копійок судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та цій частині ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

В частині задоволення позовних вимог, рішення суду не оскаржувалось, а відтак апеляційним судом в цій частині не переглядається.

В судовому засіданні апеляційного суду 04 грудня 2019 року ОСОБА_1 та його представник адвокат Спаський А.Ю. підтримали доводи апеляційної скарги.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та їх представник ОСОБА_9 проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26 вересня 1977 року ОСОБА_1 , в складі сім`ї ОСОБА_2 (дружина) та ОСОБА_7 (син), був виданий ордер НОМЕР_1 на житлове приміщення, а саме на квартиру АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 173).

31 жовтня 1995 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого 31 жовтня 1995 року Відділом РАГС Дніпровського району м. Києва (т. 1 а с. 8).

06 березня 2005 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу, виданого 06 березня 2005 року відділом РАЦС Канівського МУК) Черкаської області (т. 1 а.с. 211).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_6 , батьками якої записані: батько - ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 12 грудня 2013 року Відділом РДАЦС Дніпровського РУЮ у м. Києві (т.2 а.с. 68).

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 , батьками якого записані: батько - ОСОБА_8 , мати - ОСОБА_12 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 21 листопада 2014 року Відділом РДАЦС Дарницького РУЮ у м. Києві (т. 2 а.с. 163).

Згідно довідки вих. 106 від 29 червня 2016 року, виданої КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» ЖЕД № 404, станом на 02 липня 2016 року в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровано 5 осіб, а саме: ОСОБА_1 (власник особового рахунку), ОСОБА_2 (колишня дружина), ОСОБА_13 (син), ОСОБА_5 (син), ОСОБА_6 (онука) (т. 1 а.с. 5). Вказана обставина підтверджується також і довідкою № 62070-0 від 04 грудня 2017 року відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДАу м. Києві (т. 1 а.с. 6).

Згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб в квартирі АДРЕСА_2 , за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_14 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (т. 2 а.с. 65).

18 жовтня 2017 року мешканцями будинку АДРЕСА_4 складено акт з якого вбачається, що ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 в кватирі АДРЕСА_1 вказаного будинку не проживають з 2006 року. Вказаний акт складено ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , мешканцями квартир АДРЕСА_7, АДРЕСА_8 та АДРЕСА_9 зазначеного будинку відповідно (т. 1 а.с. 7).

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням, посилаючись на те, що вони не проживають в квартирі більше 10 років, своїх речей в квартирі не мають, участі в оплаті за комунальні послуги не приймають та не виявляють бажання проживати за своїм місцем реєстрації з власного бажання. Крім того, у власності відповідачів є інше майно, в якому вони проживають, користуються ним, сплачують комунальні послуги.

Статті 61-70 ЖК Української PCP передбачають і встановлюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду.

Особливим інститутом житлового права є збереження житла за тимчасово відсутніми. Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сім`ї наймача житла державного, комунального житлового фонду визначено ст. 71 ЖК України, а їхні права та обов`язки - ст. 78 ЖК України, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадинами.

Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач надав до суду заяву від 04 листопада 2010 року, скеровану на адресу начальника ЖРЕО 414 Дніпровського району м. Києва про те, що у кватирі АДРЕСА_2 він проживає один, займає одну кімнату і сплачує комунальні послуги через місяць. Колишня дружина та сини займають другу кімнату просто як склад, в квартирі не проживають, оскільки купили квартири, за квартиру комунальні послуги не оплачують, що призводить до зростання боргу, на що отримав рекомендацію про звернення до суду для вирішення питання, викладеного в його заяві (т. 1 а.с. 178, 179).

Крім того, позивачем суду надано наступні докази, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог.

Так, 02 квітня 2012 року ДП «Україна житло-сервіс» звернулося до ОСОБА_1 із претензією про погашення суми основного боргу, яка станом на 01 квітня 2012 року становить 957,77 грн. (т. 1 а.с. 181), на що останнім надано відповідь про те, що він проживає один в квартирі, зареєстровані ще 4 особи, які не проживають в спірному житлі більше 8 років, не користуються квартирою та оплачують житлово-комунальні послуги тільки для збереження права на квартиру (т. 1 а.с. 180).

28 серпня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві із заявою про те, що протягом 8 років його колишня дружина ОСОБА_2 та сини ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які проживають окремо в своїх квартирах, постійно вчиняють напади на нього та його дружину ОСОБА_10 (т. 1 а.с. 137). По вказаній заяві 31 серпня 2012 року ДІМ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві винесено постанову про відмову в порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_5 за ознаками злочину, передбаченого ст. 296 КК України, оскільки згідно акту СМЕ ОСОБА_1 отримав легкі тілесні ушкодження, по яких органи дізнання слідства не проводять (т. 1 а.с. 141-142).

10 вересня 2012 року ОСОБА_20 знову звернувся до начальника Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві із заявою про відкриття кримінальної справи по факту нападу та побиття його сином ОСОБА_21 та колишньою дружиною ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 144). По вказаній заяві 15 вересня 2012 року ДІМ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві винесено постанову про відмову в порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_22 за ознаками злочину, передбаченого ст. 296 КК України, оскільки на час розгляду матеріалу АКТ № 4909 відносно ОСОБА_1 не завершений, в зв`язку з чим не виявляється встановити ступінь тяжкості можливих отриманих ним тілесних ушкоджень (т. 1 а.с. 146-147).

11 березня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до начальника ЖЕО 1404 із повідомленням про те, що заборгованість по комунальним послугам складає 2 812,83 грн., в квартирі зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та дитина сина ОСОБА_19 , яку він ніколи не бачив. Він щомісяця сплачує комунальні послуги і половину квартирної плати (кожен другий місяць), оскільки може користуватися лише однією кімнатою. Вказані особи не проживають майже 10 років, кімнату тримають закритою, періодично скоюють набіги з ціллю знищення майна та побиття, за кватиру не платять, на що отримав рекомендацію вих. № 106 від 29 червня 2016 року про звернення до УСЗН Дніпровського район для оформлення житлових субсидій на фактично проживаючих мешканців з відповідною заявою щодо створення комісії для обстеження (т. 1 а.с. 182, 184).

17 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Генерального прокурора України та Міністра внутрішніх справ із заявою про прийняття дієвих заходів з припинення злочинної діяльності та притягнення винних осіб до відповідальності (т. 1 а.с. 165-167).

24 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Дніпровського відділення Центру комунального сервісу із заявою про те, що зазначені вище особи не проживають в його кватирі більше 10 років, кімнату тримають закритою, мають всі права. Борг накопився в сумі 5 000,00 грн. (т. 1 а.с. 183). Крім того, він надіслав листа від 16 серпня 2016 року, на який отримав відповідь № 88-М від 29 серпня 2016 року, що оплата за послуги з ХВП, ВГВ, ПГВ та електроенергії здійснюється за фактично використану воду та електроенергію, незалежно від кількості зареєстрованих, оплата за послуги опалення та утримання будинків та прибудинкових територій проводиться не на кількість зареєстрованих осіб, а на площу квартири (т. 1 а.с. 185, 186).

24 травня 2017 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до ТОВ «Євро-Реконструкція» про те, що він проживає один у спірній квартирі, в одній кімнаті, інші зареєстровані особи в кватирі не проживають, на що отримав відповідь № УНГН-951 від 31 травня 2017 року в якій ОСОБА_1 запропоновано заповнити бланк для проведення коригувань показань лічильника гарячого водопостачання (т. 1 а.с. 188, 189).

Згідно повідомлення про призначення субсидії на ЖП до особової справи № 372874, ОСОБА_1 згідно рішення комісії (протокол № 23 від 11 жовтня 2016 року) на фактичну кількість проживаючих призначено житлову субсидію з липня 2016 року по квітень 2017 року включно (т. 1 а.с. 177).

Аналогічну заяву, щодо факту не проживання зареєстрованих осіб, позивач надіслав і до начальника ЖРЕО 414 12 липня 2017 року, на яку 08 серпня 2017 року за № 130-М отримав відповідь що чинним законодавством України не передбачено механізму зменшення розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі тимчасової відсутності споживача (т. 1 а.с. 190, 191).

З аналогічною заявою ОСОБА_1 звертався до ЖЕО 414 20 жовтня 2017 року (т. 1 а.с. 192).

28 грудня 2017 року за № 1534/19-1 ПАТ «Київгаз» направило на ім`я ОСОБА_1 листа в якому повідомило, що згідно отриманої від УПСЗН Дніпровського району про кількість фактично проживаючих осіб за адресою: АДРЕСА_6 , товариством було здійснено перерахунок на загальну суму 1 233,66 грн., нарахування на послуги з газопостачання з жовтня 2017 року здійснюється на 1 особу (т. 1 а.с. 193-194).

Як убачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_2 складається з двох кімнат, в одній із яких проживає позивач разом зі своєю дружиною ОСОБА_10 , в іншій кімнаті проживали ОСОБА_2 , разом з відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_21 .

В судовому засіданні відповідачі вказували, що вони неодноразово зверталися до правоохоронних органів із заявами про те, що вони не можуть потрапити в житло, де вони є зареєстрованими, оскільки позивач чинить їм в цьому перешкоди, протягом тривалого часу між ними склалася конфліктна ситуація, внаслідок якої відповідачі не можуть користуватися спірною квартирою.

В обґрунтування конфліктної ситуації, відповідачами було надано до суду довідку Дніпровського Р ГУ МВС України в м. Києві № 48 від 15 грудня 2006 року, в якій зазначено, що ОСОБА_2 зверталася до Дніпровського Р ГУ МВС України в м. Києві по факту перешкоджання в користуванні житловою площею, а саме квартирою АДРЕСА_2 та неможливого проживання за місцем реєстрації (т. 1 а.с. 48).

Постановою ДІМ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві капітана міліції Патаєва Д.П. від 15 вересня 2012 року відмовлено в порушенні кримінальної справи по заяві ОСОБА_7 до встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень відносно ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ст. 296 КК України (т. 1 а.с. 41-42) та постановою ДІМ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві капітана міліції Патаєва Д.П. від 15 вересня 2012 року відмовлено в порушенні кримінальної справи по заяві ОСОБА_5 до встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджено відносно ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ст. 296 КК України (т. 1 а.с. 43-44).

08 липня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до начальника ЖРЕО-404 із заявою про те, щоб її, її дітей та онуку не знімали з реєстрації в квартирі АДРЕСА_2 , оскільки проживати в ній вони не мають можливості, так як її колишній чоловік створює бійку у випадку їх появи у житлі, а постійного місця проживання вони не мають (т. 1 а.с. 47).

ОСОБА_2 надала до суду акти про не проживання та акти про недопуск, з яких вбачається, що до квартири АДРЕСА_2 вона потрапити не може, оскільки двері відкрити вона не може, позивач виражається нецензурною лайкою, до квартири її не впускає (т. 1 а.с. 54-57, 59, т. 2 а.с. 17). Аналогічні акти містяться в матеріалах справи від відповідача ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 58, т. 2 а.с. 20).

Крім того, відповідачі в судовому засіданні вказали, що конфліктна ситуація сталася не тільки між позивачем та відповідачами, а між дружиною позивача, ОСОБА_10 , яка проживає разом зі своїм чоловіком у спірному житлі з 2006 року та відповідачами.

Зокрема, постановою ДІМ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 05 лютого 2009 року відмовлено ОСОБА_10 в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_23 за ознаками злочину, передбаченого ст. 296 КК України, оскільки згідно акта СМЕ № 503 ОСОБА_10 нанесені легкі тілесні ушкодження, які вбачається в ст. 125 КК України і органи дізнання розслідування не проводять (т. 1 а.с. 154).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska andKryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Згідно зі ст. ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що, ухвалюючи оскаржуване у справі судове рішення, суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та, встановивши, що відповідач ОСОБА_2 вимушено з поважних причин не проживає у квартирі АДРЕСА_2 , а саме в зв`язку з існуванням конфлікту між колишнім чоловіком разом з його дружиною та нею, зокрема, між ними виникають спори та конфлікти з приводу користування спірною квартирою, оскільки позивач заперечує проти проживання і користування нею відповідачем, між сторонами впродовж тривалого часу склалися неприязні стосунки, що утруднюють їх спільне проживання в квартирі, а тому її відсутність викликана поважними причинами.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи заявника є безпідставними і правильність вищезазначених висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна