Ухвала

21 січня 2020 року

м. Київ

справа № 523/3543/15-ц

провадження № 61-21275ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2015 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 22 листопада 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , про розірвання договорів та стягнення коштів та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання правочину недійсним, стягнення коштів та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2015 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 22 листопада 2018 року з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення, оскільки згідно з поштовим штемпелем на конверті касаційна скарга відправлена до Верховного Суду 23 листопада 2019 року.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

від 02 грудня 2019 року визнано наведені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними та запропоновано надати належні докази на підтвердження поважності причин пропуску строку. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, запропоновано доплатити судовий збір за подання касаційної скарги та надати документ, що підтверджує сплату судового збору. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

У наданий суддею Касаційного цивільного суду у складі Верховного Судустрок заявникинаправили матеріали на усунення недоліків, зазначених в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02 грудня 2019 року.

У заяві про поновлення строку на касаційне оскарження заявники вказують, що в суді апеляційної інстанції інтереси родини представляла адвокат Трубецька М. М. на підставі угоди про надання правової допомоги від 25 серпня 2018 року. Проте з невідомих заявникам причин адвокат не вчинила всіх необхідних дій для захисту їхніх прав та інтересів, зокрема, не отримала постанову Апеляційного суду Одеської області від 22 листопада 2018 року та не реалізувала право заявників на касаційне оскарження судового рішення у визначений законом строк.

24 жовтня 2019 року ОСОБА_2 отримала повний текст оскаржуваного судового рішення, що підтверджується наданими доказами.

Однак такі доводи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 щодо поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження судового рішення неможливо визнати поважними, оскільки вони не свідчать про те, що у заявників існували об`єктивно непереборні обставини, які перешкодили їм ознайомитись зі змістом оскаржуваного судового рішення.

Вказана заявниками підстава для поновлення строку на касаційне оскарження не може бути визнана судом поважною, оскільки не є такою, що не залежить від волі особи, яка подає касаційну скаргу, і не надає такій особі права у будь-який необмежений час після спливу строку касаційного оскарження реалізовувати право на касаційне оскарження судового рішення.

Заявниками не наведені поважні обставини, які перешкоджали їм своєчасно отримати постанову Апеляційного суду Одеської області від 22 листопада 2018 року та реалізувати своє право на касаційне оскарження судового рішення.

Поновлення заявникам строку на касаційне оскарження судового рішення, яке було ухвалено майже після спливу одного року з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення, буде суперечити принципу правової визначеності, основним елементом якого є принцип остаточності судового рішення, а отже, може бути визнано порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зі спливом значного проміжку часу, є порушенням принципу юридичної визначеності та «права на суд», гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункти 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подана з пропуском строку на касаційне оскарження, а наведені підстави для поновлення пропущеного строку визнані неповажними та заявником не наведено інших підстав для поновлення строку, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись пунктом 4 частиною другою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2015 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 22 листопада 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , про розірвання договорів та стягнення коштів та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання правочину недійсним, стягнення коштів та моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникам.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Р. А. Лідовець