Єдиний унікальний номер 236/3450/19
Номер провадження 22-ц/804/532/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер 236/3450/19

Номер провадження 22-ц/804/532/20

22 січня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Космачевської Т.В., Агєєва О.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач акціонерне товариство Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця"

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації при звільненні, компенсацій втрати частини грошових доходів

- за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 05 листопада 2019 року, вступну та резолютивну частину якого складено суддею Саржевською І.В. в м. Лиман в приміщенні Краснолиманського міського суду Донецької області 05 листопада 2019 року, в незазначений у справі час, повний текст рішення складено 07 листопада 2019 року -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

03.09.2019 ОСОБА_1 звернувся до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації при звільненні, компенсацій втрати частини грошових доходів.

В обґрунтування позивач зазначив, що, перебував в трудових відносинах з відповідачем до 17.07.2017, звільнений за п. 1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату.

Навівши розрахунки, позивач зазначив, що після звільнення з ним не було проведено повного розрахунку, тобто відповідач не виплатив йому заборгованість по заробітній платі за період з 01.03.2017 по 10.07.2017, вихідну допомогу при звільненні, компенсацію за невикористані дні відпустки, в загальному розмірі 38 586, 99 грн., а також компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 05 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково:

- стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі, вихідної допомоги при звільненні та компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 20 807,55? (двадцять тисяч вісімсот сім гривень 55 копійок) гривень та компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 4 100,68 (чотири тисячі сто гривень 68 копійок) гривень;

- Зобов`язано Акціонерне товариство "Українська залізниця" при виплаті ОСОБА_1 доходу та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати утримати з цих сум податки та інші обов`язкові платежі;

- вирішено питання про стягнення судового збору.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції та стягнути з відповідача заробітну плату за період з 01 березня по 10 липня 2017 року, вихідну допомогу при звільненні та ормпенсацію за невикористані дні відпустки з урахуванням нарахованих у березні 2017 року коштів на оплату відпустки на загальну суму 34 945, 37 гривень.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не задовольнив вимогу про оплату відпустки, що була нарахована у березні та квітні 2017 року у сумі 17 779, 44 гривні, оскільки, як зазначено судом, позивач не надав належних доказів. Таким чином вважає рішення прийнятим із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що нарахована сума коштів на оплату відпустки у березні 2017 року в сумі 17 779, 40 гривень підтверджується належними та допустимими доказами.

Зазначає, що утримання податків та сплата ЄСВ не свідчить про здійснення фактичної оплати відпустки за період з 10 березня 2017 року по 24 квітня 2017 року. Зазначене підтверджується випискою по картковому рахунку № НОМЕР_1 .

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву відповідно до положень ст. 360 ЦПК України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

В апеляційному суді справа розглядається, відповідно до ст.369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Судом першої інстанції встановлено.

Згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_2 з 28.12.2015 по 17.07.2017 ОСОБА_1 працював на посаді машиніста тепловоза пункт зміни локомотивних бригад ст. Луганськ цех ескплуатації виробничого підрозділу «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (а.с.9-13).

Наказом начальника СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» від 17.03.2017 року № 236ДН було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20.03.2017 року (а.с. 19-20).

Згідно з Наказом (розпорядження) про припинення трудового договору № 3474/ДН-ОС від 10.07.2019 ОСОБА_1 з 17.07.2017 звільнений з посади машиніста тепловоза пункт зміни локомотивних бригад ст. Луганськ цех ескплуатації виробничого підрозділу «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату, про що також зроблений відповідний запис в його трудовій книжці. Зазначений наказ видано структурним підрозділом Донецька дирекція залізничних перевезень" Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (а.с. 72).

В наказі про припинення трудового договору зазначено, що позивач ОСОБА_1 має право на компенсацію за 24дні відпустки та з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку. Даних про оскарження вказаного наказу чи його скасування суду не надано.

Позивачем надані суду в підтвердження не виплаченої заробітної плати відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів за період (код 101- заробітна плата): 1 квартал 2017 року () - 32159,94 грн., 2-3 квартал 2017 року - (код 101 - заробітна плата)-відомості відсутні; а також згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) від 25.06.2019, розмір нарахованої заробітної плати позивачу за березень 2017 року () - 10290,64 грн., квітень- 7488,80 грн, травень-липень 2017 року відомості відсутні, всього за рік для пенсії - 32159,94 грн. (а.с.60-66).

Крім того, позивачем надані копії табелів обліку використання робочого часу, які підписані, головним бухгалтером, працівником кадрових служби, керівником структурного підрозділу, відповідно до яких позивачем відпрацьовано за другу половину березеня 2017 року, за квітень 2017 року, за травень 2017 року, за червень 2017 року, за липень 2017 року - «0» годин (а.с.26-37).

Відповідно до копії журналу обліку приходу-уходу локомотивних бригад пункту підміни локомотивних бригад ст. Луганськ, ОСОБА_1 згідно графіку роботи був на робочому місці протягом робочого часу (дні/год): у березні 0 днів(0 год.), у квітні 2(16), у травні 16(127), у червні 13(103), у липні 10(80) (а.с. 41-59).

Крім того, позивачем надані суду на підтвердження не виплаченої заробітної плати розрахункові листи (табулеграми) за період з березня - липень 2017 року, в яких зазначені суми: всього нараховано/до виплати: березень -17779,44/14137,92грн., квітень-365,71/290,79 грн., травень-2902,70/2308,17 грн., червень-2354,17/1871,99 грн., липень(з урахування компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги)-15184,97/12131,34 грн. (а.с. 14-18); суми нарахованої заробітної плати та суми до виплати, які зазначені в довідках підписаних головним інженером та головним бухгалтером підприємтсва, узгоджуються з розрахунковими

листами(табулеграмамми) (а.с.69-70).

З розрахунку заробітної плати за квітень - липень 2017 року за розрахунковими листами(табулеграмамми), входить оплата простоїв (код 340).

Факт знаходження позивача в трудових відносинах з відповідачем підтверджується записами в його трудовій книжці, наказом про припинення трудового договору. Трудова книжка позивача за вказаний період не містить даних щодо припинення трудового договору. Останній запис в трудовій книжці позивача зроблений відповідачем.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КзпП, Законом України «Про оплату праці», позивач знаходився з відповідачем в трудових відносинах до липня 2017 року, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, при звільненні не отримав усі належнійому платежі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України передбачено, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

У ст. 30 Закону України «Про оплату праці» міститься аналогічна норма, доповнена зобов`язанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, відповідно до якої, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

При винесенні рішення суд першої інстанції обґрунтовано прийняв розрахунки заборгованості заробітної плати, зроблені з відповідних табуляграм, копії табелів обліку робочого часу ОСОБА_1 за оскаржуваний період та визнав їх належними, допустимими та прийнятними доказами. Докази надані позивачем, оцінені судом першої інстанції з дотриманням вимог чинного законодавства.

Таким чином, рішення в частині наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, вимогам матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Наведені обставини дають підстави для висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заборгованість по заробітній платі, вихідної допомоги при звільненні та компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 20 807,55 гривень та компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 4 100,68 гривень, в розмірі що був визначений судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що при винесенні рішення судом першої інстанції не було стягнуто кошти на оплату відпустки у березні 2017 року в сумі 17 779, 40 гривень, оскільки позивачем не було підтверджено їх належними та допустимими доказами, не знайшло свого підтвердження. При винесенні рішення судом першої інстанції було досліджено письмові докази, а саме, Індивідуальні відомості про застраховану особу форми ОК-5, в якій міститься інформація про суму заробітку для нарахування пенсії за січень - квітень 2017 року у сумі 32 159,94 грн., яка узгоджуються з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків(а.с.60-63). Надавши належну оцінку зазначеним довідкам, проаналізувавши інформацію, яка в них міститься, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав вважати, що нараховані працівнику грошові кошти за оплату праці у березні 2017 року не виплачені. Суд вірно зазначив, що сама по собі інформація про розмір нарахованої заробітної плати не є належним підтвердженням того, що заробітна плата за березень 2017 року не виплачена та має місце заборгованість за березень 2017 року.

Колегія суддів не приймає до уваги долучену до матеріалів апеляційної скарги виписку по картковому рахунку № 1210 від 27.11.2019 року, оскільки з неї також не вбачається відомостей про те, що заробітна плата за березень 2017 року не виплачена та має місце заборгованість.

Відповідачем не надано суду жодного доказу на спростування відомостей, викладених в документах, наданих позивачем.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.368, 369, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 05 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: А.В. Гапонов

Судді: О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська