Справа № 2-9/11 Головуючий у 1 інстанції: Зеліско Р.Й.
Провадження № 22-ц/811/3854/19 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Куцика І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , на ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року Шостак ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою, у якій просив суд визнати незаконною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 17.04.2019 року №58925599 винесену державним виконавцем Жовківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Чорним В.С.

Вимоги скарги обґрунтовувалися тим, що рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 03.12.2012 року по справі №2-9/11 з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_4 551 875 грн. витрат на поліпшення будинку АДРЕСА_1 та 3 457 грн. 20 коп. судових витрат пов`язаних із проведенням будівельно-технічної експертизи, на підставі якого згаданим судом 22.10.2013 року і було видано виконавчий лист №2-9/11.

17.04.2019 року державний виконавець Чорний В.С. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження, яку боржник отримав разом з листом про виклик ОСОБА_2 до державного виконавця на 24.04.2019 року.

Заявник вважає, що вказана вище постанова державного виконавця винесена з порушенням ряду статей Закону України «Про виконавче провадження» та інших актів законодавства, а тому така є незаконною та підлягає скасуванню (а.с. 1-3).

Оскаржуваною ухвалою в задоволенні скарги відмовлено (а.с. 179-183).

Дану ухвалу оскаржив представник ОСОБА_2

Апелянт просить ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги скарги, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу на те, що він заявляв відвід судді Зеліско Р.Й., який останнім задоволено не було.

Вважає, що «виконавче провадження не може бути відновлено за виконавчим документом, щодо яких минув термін давності у випадку зазначених ч.2 ст. 470 ЦПК України»» (а.с. 187-190).

Шостак ОСОБА_5 та його представник Шостак ОСОБА_3 , будучи своєчасно (06.01.2020 року) належним чином повідомленими про апеляційний розгляд справи 20.01.2020 року (а.с. 207-208, 211-213), в судове засідання не з`явилися і про причини такої неявки суд не повідомили, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

В поданих до суду клопотаннях про відвід судді-головуючого Зеліска Р.Й. від участі у розгляді даної справи представник заявника, як на підставу для відводу згаданого судді, посилався на пункти 3 і 5 частини 1 статті 36 ЦПК України та обґрунтовував ці відводи тим, що суддя Зеліско Р.Й. приймав участь у розгляді інших справ, учасниками яких був ОСОБА_2 , з рішеннями якого у цих справах заявник не згідний (а.с. 96-97, 114-115).

Пунктами 3 і 5 частини 1 статті 36 ЦПК України встановлено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо від прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи і (або) якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

В той же час, частиною 4 статті 36 ЦПК України встановлено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Вище згадані клопотання про відвід судді-головуючого Зеліска Р.Й. від участі у розгляді даної справи відображають лише суб`єктивну оцінку самого заявника з судовими рішеннями згаданого судді у інших справах і в них не наведено фактів та обставин, які б могли слугувати правовою підставою для відводу судді Зеліска Р.Й. з підстав, що передбачені пунктами 3 і 5 частини 1 статті 36 ЦПК України.

В той же час, задоволення суддею заяви про відвід судді без належної на те правової підстави може свідчити лише про недобросовісне використання суддею такої заяви, як незначного приводу для того, щоб уникнути розгляду справи, що може бути підставою для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності (підпункт «д» пункт 1 статті 106 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»).

З урахуванням вище наведеного доводи апеляційної скарги з посиланням на те, що судді-головуючому у даній справі заявлявся відвід, до уваги прийматися не можуть.

Частиною 2 статті 470 ЦПК України «Звернення до примусового виконання рішення іноземного суду» встановлено, що виконавчий лист (виданий на підставі рішення іноземного суду та ухвали про надання дозволу на його примусове виконання; ч.1 ст. 470 ЦПК) вноситься до Єдиного державного реєстру виконавчих документів в порядку, встановленому Положенням про Єдиний державний реєстр виконавчих документів.

Як вже зазначалося вище, виконавчий лист судом було видано на виконання рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03.12.2012 року по справі №2-9/11, а відтакстаття 470 ЦПК України «Звернення до примусового виконання рішення іноземного суду» жодного відношення до спірних правовідносин не має, а тому доводи апеляційної скарги стосовно того, що «виконавче провадження не може бути відновлено за виконавчим документом, щодо яких минув термін давності у випадку зазначених ч.2 ст. 470 ЦПК України», є надуманими і також до уваги прийматися не можуть.

Частиною 2 ст. 356 ЦПК України встановлено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість (зокрема) ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п.п. 5 і 6).

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, у ній наведено ті ж доводи, які було наведено у скарзі на постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження і яким дано належну оцінку судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

В той же час, апеляційна скарга не містить доводів стосовно того, в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваної ухвали (які саме обставини та (або) докази судом були встановлені неповно та (або) неправильно); які саме нові обставини та (або) докази підлягають встановленню, дослідженню чи оцінці в ході апеляційного провадження у справі, так само, як не містить заперечень проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Так, судом встановлено та стверджується матеріалами справи, що виконавчий лист неодноразово пред`являвся стягувачем до виконання, так само, як неодноразово повертався йому з різних підстав, що неодноразово переривало встановлений статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» трирічний строк пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що всі дії державним виконавцем були вчиненими в межах строків, встановлених законом, і доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

З урахуванням вище наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для скасування цієї ухвали відсутні і апеляційну скаргу на неї, доводи якої не спростовують висновків ухвали, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 20 січня 2020 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.