Провадження № 2/947/1029/20
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Калініченко Л.В.
при секретарі Кириковій О.О.,
представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом
до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
про відшкодування збитків,
Позивач - ОСОБА_1 03 вересня 2019 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про відшкодування збитків, в якому просить суд стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на свою користь грошові кошти за невиконання договору купівлі-продажу меблів від 02 вересня 2016 року у розмірі 2436 доларів США, штраф за порушення строків передання товару в сумі 889 доларів 14 центів США, штраф за односторонню необґрунтовану відмову від виконання зобов`язань в сумі 730 доларів 80 центів США, грошові кошти за невиконання договору купівлі-продажу меблів від 05 грудня 2016 року у розмірі 3420 доларів США, штраф за порушення строків передання товару в сумі 1248 доларів 30 центів США, штраф за односторонню необґрунтовану відмову від виконання зобов`язань в сумі 1026 доларів США, стягнувши усі суми в гривневому еквіваленті станом на день ухвалення рішення суду.
Позивач в обґрунтування позову посилається на те, що 02 вересня 2016 року та 05 грудня 2016 року він вирішивши придбати меблі, звернувся до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , з якою у вказані дати уклав договори купівлі-продажу, за умовами яких відповідач зобов`язалась передати покупцеві меблі: спальню «Піонія» вартістю 2436 доларів США (договір від 02.09.2016 року) в строк до 01.11.2016 року, спальню «Піонія» вартістю 6100 доларів США і диван «Німфа» вартістю 3420 доларів США (договір від 05.12.2016 року) в строк до 03.02.2017 року. Як стверджує позивач, вказані суми він сплатив належним чином, а відповідач в свою чергу передала йому за договором від 05.12.2016 року спальню «Піонія» вартістю 6100 доларів США. В решті вимог договорів, відповідач свої зобов`язання не виконала. Зазначені обставини стали приводом для звернення позивача до суду з цим позовом, в якому одночасно позивач просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції за невиконання умов договорів, що передбачено відповідними договорами.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2019 року, справу за вказаним позов було розподілено судді Калініченко Л.В.
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 25 вересня 2019 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі та призначено дату, час і місце проведення судового засідання.
Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у судовому засіданні 15.01.2020 року позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити.
У судові засідання призначені на 27 листопада 2019 року та 15 січня 2020 року відповідач - ФОП ОСОБА_3 не з`явилась, про дату, час і місце проведення яких повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала.
Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням викладеного, за згодою представника позивача, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності відповідача по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 про відшкодування збитків підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем, зареєстрована в реєстрі, ID 2203086, видом діяльності якої є: роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах.
02 вересня 2016 року між ОСОБА_1 (покупець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (продавець) було укладено договір купівлі-продажу меблів.
Відповідно до п. 1.1. вказаного договору, продавець зобов`язується передати належаний йому товар - спальня «Піонія», у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього на умовах цього договору.
Пунктом 4 договору визначено ціну товару та умови оплати, а саме, загальна сума договору складає суму 2436 доларів США, яка сплачена покупцем на момент укладення договору, як зазначено у договорі.
Згідно з п. 3.1. договору, продавець зобов`язаний: передати товар покупцю у повному обсязі протягом 60 календарних днів з моменту оплати 50% від ціни вартості замовленого товару, тобто до 01 листопада 2016 року включно.
Також, 05 грудня 2016 року між ОСОБА_1 (покупець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (продавець) було укладено договір купівлі-продажу меблів.
Відповідно до п. 1.1. вказаного договору, продавець зобов`язується передати належаний йому товар - спальня «Піонія» та диван, у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього на умовах цього договору.
Пунктом 4 договору визначено ціну товару та умови оплати, а саме, загальна сума договору складає суму 9520 доларів США, яка складається з вартості спільні у розмірі 6100 доларів США та дивану у розмірі 3420 доларів США, яка сплачена покупцем на момент укладення договору, як зазначено у договорі.
Згідно з п. 3.1. договору, продавець зобов`язаний: передати товар покупцю у повному обсязі протягом 60 календарних днів з моменту оплати 50% від ціни вартості замовленого товару, тобто до 03 лютого 2017 року включно.
Факт оплати ОСОБА_1 замовлення за вказаним договором додатково підтверджується наданою до суду накладною за №5/12 від 05.12.2016 року, яка засвідчена печаткою ФОП ОСОБА_3 , відповідно до якої ОСОБА_1 сплатив грошові кошти в сумі 9520 доларів США за придбання спальні «Піонія» та дивану.
Позивачем надано до позову акт приймання-передачі від 05.12.2016 року, відповідно до якого ФОП ОСОБА_3 передала ОСОБА_1 спальню «Піонія», без зазначення реквізитів договору купівлі-продажу, в рахунок якого здійснено виконання.
Як стверджує позивач, зазначена спальня була передана йому відповідачем на виконання умов договору купівлі-продажу від 05.12.2016 року, за умовами якого вартість спальні складає в сумі 6100 доларів США.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що станом на сьогоднішній день продавцем товар, а саме: спальню «Піонія» за договором купівлі-продажу від 02.09.2016 року та диван за договором купівлі-продажу від 05.12.2016 року передано не було, авідтак заборгованість складає в сумі 3420 доларів США та 2436 доларів США.
Зазначені обставини також підтверджуються наданою позивачем до суду розпискою від 19.06.2018 року, яка складена ОСОБА_3 , та засвідчена печаткою ФОП ОСОБА_4 , в якій остання підтверджує, що зобов`язується повернути ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 3420 доларів США та 2436 доларів США в повному об`ємі та штрафні санкції в строк до 10 липня 2018 року.
19 липня 2019 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 було спрямовано на адресу ФОП ОСОБА_3 претензію за №19-07-1-19, за умовами якої, ОСОБА_1 вимагає ФОП ОСОБА_3 сплатити на його рахунок, протягом трьох днів з дня отримання претензії, заборгованість:
- за невиконання договору купівлі-продажу меблів від 02 вересня 2016 року у розмірі 2436 доларів США, штраф за порушення строків передання товару в сумі 891 долар 58 центів США, штраф за односторонню необґрунтовану відмову від виконання зобов`язань в сумі 730 доларів 80 центів США;
- за невиконання договору купівлі-продажу меблів від 05 грудня 2016 року у розмірі 3420 доларів США, штраф за порушення строків передання товару в сумі 1251 долар 72 цента США, штраф за односторонню необґрунтовану відмову від виконання зобов`язань в сумі 1026 доларів США.
Як стверджує позивач, відповідь і сплата коштів на зазначену претензію ФОП ОСОБА_3 не здійснена.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 509 ЦК України унормовано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії.
Згідно зі статтею 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із ч. 1 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому
Статтею 663 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 ЦК України.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Згідно із ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до ст. 536 ЦК України від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.
Згідно зі статтею 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.
Відповідно до ч.1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом з тим ч.2 ст.533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
На підставі вищевикладеного судом встановлено, що позивачем належним чином виконані умови договорів купівлі-продажу від 02.09.2016 року та 05.12.2016 року, шляхом сплати грошових коштів в у повному розмірі, обумовленому сторонами, що не спростовано відповідачем по справі, як і не надано доказів на підтвердження належного виконання вказаних договорів та повернення позивачу сплачених грошових коштів.
Положеннями ст. 611 ЦК України встановлено правові наслідки невиконання зобов`язань, зокрема, відшкодування збитків.
Згідно положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пунктом 6.4. договорів від 02.09.2016 року та від 05.12.2016 року, передбачена відповідальність продавця, а саме, за порушення строків передачі товару продавець сплачує штраф у розмірі 0.1 % від ціни замовленого товару за кожен день прострочення передачі.
У зв`язку із тим, що відповідач, починаючи з 02 листопада 2016 року за договором від 02.09.2016 року та з 04 лютого 2017 року за договором від 05.12.2016 року по 15.01.2020 року належним чином не виконала договірні зобов`язання в частині своєчасної передачі товару.
Судом під час розрахунку штрафних санкцій і встановленні періоду для розрахунку за вказаними договорами враховується, що у відповідності до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.
Відповідно п. 6.6. договорів від 02.09.2016 року та від 05.12.2016 року, за односторонню необґрунтовану відмову від виконання своїх зобов`язань, що випливають з цього Договору, винна Сторона несе відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 30% від ціни товару зазначений в п. 4.2. цього Договору.
У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
На підставі викладеного, повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір в сумі 2443 гривні 43 копійки.
Позивачем до позову також було подано попередній розрахунок судових витрат позивача, в яких зазначені витрати на правничу допомогу, про відшкодування яких представником позивача в судовому засіданні 15.01.2020 року було заявлено відповідне клопотання, в якому представник одночасно просив суд призначити іншу дату судового засідання для вирішення питання про компенсацію витрат позивача на правничу допомогу, оскільки з об`єктивних обставин представник був позбавлений можливості надати таки докази до суду 15.01.2020 року.
Відповідно до вимог статті 264 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
З урахуванням викладеного, для надання доступу сторонам по справі до суду, можливості повною мірою користуватись своїми процесуальними правами та обов`язками, суд вважає за необхідне призначити одночасно судове засідання, протягом двадцяти днів, з дня ухвалення рішення суду в цій справі - 15.01.2020 року, для вирішення питання про розподіл судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1, 2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 268, 280-282, 352, 354 ЦПК України, п. 15.5 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 )про відшкодування збитків - задовольнити.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ; ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору в сумі 2443 (дві тисячі чотириста сорок три) гривні 43 (сорок три) копійки.
Для вирішення питання про розподіл судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу, призначити судове засідання в приміщенні суду на 30 січня 2020 року о 15 годині 30 хвилин.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено - 20 січня 2020 року.

Головуючий Калініченко Л. В.