Справа № 442/419/20
Провадження № 2/442/417/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2020 р. Суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Крамар О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (юр ОСОБА_2 адреса: АДРЕСА_1 ) поданої від імені та в інтересах ОСОБА_3 (ІПН - НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в :

В провадження Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області надійшла вказана вище позовна заява, в якій позивач просить: стягнути з відповідача в його користь борг в розмірі 2888000 грн. 00 коп., 10510 грн. 00 коп. судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

Одночасно з позовною заявою подано, заяву про забезпечення позову до вирішення спору по суті шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно в межах суми позову, яку мотивує тим, що відповідач ухиляється від повернення грошових коштів. З огляду на вказане, вважає, що після отримання позовної заяви, та під час розгляду справи по суті та з метою уникнути або затягнути виплату присудженої суми, відповідач як власник майна (коштів) має можливість вільно розпорядитись грошовими коштами, які можуть бути безперешкодно передані, перераховані або позичені будь-кому, що може зробити неможливим, або значно утруднить виконання рішення суду.

Заява розглядається у відсутності та без виклику сторін, а відтак, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.1 ст. 153 ЦПК України «Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи».

Враховуючи мету та призначення інституту забезпечення позову, приймаючи до уваги вищенаведене, суд приходить до наступного.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій по вжиттю судом, на прохання осіб, які беруть участь у справі, передбачених законом заходів, які гарантують в майбутньому реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника). Інститут забезпечення позову в цивільному процесі дозволяє гарантувати дійсне і ефективне виконання судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України «Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду».

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд виходить із керівних роз`яснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб. Згідно із п. 4 цієї ж Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову* суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивачки, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Мотиви забезпечення позову, зазначені у заяві та матеріалах справи, дають підстави припускати, що невжиття заходів забезпечення позову до вирішення даного спору по суті, враховуючи підстави позовних вимог, може призводити до послідуючих порушень прав позивача, а також унеможливити виконання рішення суду у даній справі.

Загроза неможливості усунення наслідків невжиття наведених вище заходів забезпечення позову полягає в тому, що у випадку відчуження відповідачем будь-якого належного майна певним способом, позивач фактично буде позбавлений можливості скористатись наявними правами щодо стягнення грошових коштів з відповідача у зв`язку із відсутністю будь-якого майна, на яке б можна було звернути стягнення. Саме ці обставини свідчать про необхідність забезпечення позову, шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, а тому заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Враховуючи вище наведене та керуючись ст. ст. 149-153, 157, 260, 261 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову № 9 від 22.12.2006р., суд

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 подану від імені та в інтересах ОСОБА_3 про забезпечення позову - задоволити.

До вирішення спору по суті накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти в розмірі 2888000 (два мільйони вісімсот вісімдесят вісім тисяч) гривень 00 копійок, в т.ч. такі, що належать або підлягають передачі або сплаті ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) і знаходяться у нього чи в інших осіб, до моменту вирішення спору у даній справі.

Стягувач: ОСОБА_3 (ІПН - НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ).

Боржник: ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ).

Відповідно до ч.1 ст.157 ЦПК України ухвала підлягає негайному виконанню.

Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки з моменту її проголошення.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом (ч.4 ст.157 ЦПК України).

Згідно ч.10 ст.153 ЦПК України оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.В. Крамар