Провадження № 22-ц/801/286/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 рокуСправа № 127/24455/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Марчук В.С., Матківської М.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №127/24455/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 листопада 2019 року, яке ухвалене суддею Ан О.В. в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін,

в с т а н о в и в :

В вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, був пошкоджений автомобіль позивача Volkswagen Caddy д.н.з. НОМЕР_1 .

Вина відповідача ОСОБА_2 у скоєному ним ДТП встановлена постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 31 травня 2019 року. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вчинення ДТП застрахована не була. Посилаючись на завдану матеріальну та моральну шкоди позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь вартість ремонту транспортного засобу відповідно до висновку авто-товарознавчої експертизи в розмірі 79973,05 грн, послуг евакуатора в розмірі 700 грн, моральної шкоди в розмірі 20000 грн, витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13000 грн, судовий збір 1255,94 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 листопада 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду в розмірі 80673,05, моральну шкоду в розмірі 5000 грн, судові витрати у розмірі 12131,80 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 січня 2020 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення частково не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 травня 2019 року, о 19 год 35 хв, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Opel Tigra» д.н.з. НОМЕР_2 , в м. Вінниця на перехресті вул. М. Шимка - О. Антонова, виконуючи поворот ліворуч, не надав перевагу у русі т/з Volkswagen Caddy д.н.з. НОМЕР_1 , що рухався по головній дорозі, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 липня 2019 року визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.66).

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 як особи, який керував автомобілем «Opel Tigra», на момент ДТП не була застрахована.

Відповідно до висновку експертного дослідження №21/Д/19 від 16 липня 2019 року, вартість матеріального збитку завданого власникові автомобіля Volkswagen Caddy, д.н.з. НОМЕР_1 - ОСОБА_1 , внаслідок його пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди, становить 79973,05 грн (а.с.9 - 22). Послуги евакуатора по транспортуванні пошкодженого транспортного засобу Volkswagen Caddy, д.н.з. НОМЕР_1 , склали 700 грн (а.с.28).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У пункті 2 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Судом встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталась з вини відповідача ОСОБА_2 не відшкодована, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідача, як із винної особи, на користь позивача підлягає стягненню розмір шкоди в розмірі 79973,05 грн, а також 700 грн витрат на евакуатор, а разом 80673,05 грн (79973,05 грн + 700 грн = 80673,05 грн).

Наданий позивачем висновок експертного дослідження від №21/Д/19 від 16 липня 2019 року про розмір шкоди, завданої внаслідок ДТП, (79973,05 грн) відповідач не спростував, доказів щодо іншого розміру шкоди не надав, клопотання про призначення судових експертиз щодо визначення розміру матеріальної шкоди не заявляв, отже доводи апеляційної скарги, що матеріальна шкода була значно завищена є безпідставними та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з приписами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок джерела підвищеної небезпеки, в інших випадках, встановлених законом.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив з того, що внаслідок ДТП позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у моральних стражданнях у зв`язку із пошкодженням належного йому транспортного засобу і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, з урахуванням засад розумності та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн, яка визначена з урахуванням всіх обставин справи. Отже доводи апеляційної скарги в цій частині теж є безпідставними.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с.80).

Зазначену ухвалу суду було направлено відповідачу ОСОБА_2 , яку він отримав 07 жовтня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.83).

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 листопада 2019 року клопотання ОСОБА_2 про розгляд справи з повідомленням сторін залишено без розгляду (а.с.87).

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

За змістом ч. 6 ст. 279 ЦПК України передбачено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Таким чином, оскільки ціна позову складала 100673,05 грн, що на день звернення позивача до суду не перевищувала сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1921 грнх100), то суд першої інстанції прийшов обґрунтованого висновку про розгляд зазначеної справи в письмовому провадженні, без повідомлення сторін.

Проте, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково стягнув з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 12131,80 грн, в цій частині рішення суду підлягає скасуванню та зміні розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Витрати на правничу допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі.

Разом з тим, вказані витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (п.48 постанови пленуму ВССУ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»).

Крім того, згідно з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 05 лютого 2019 року у справі № 906/194/18 необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 13000 грн, зокрема, розрахунку таких витрат, акта виконаних робіт тощо, тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про стягнення цих витрат, в цій частині слід відмовити.

Позовні вимоги задоволені в сумі 85673,05 грн (79973,05 грн матеріальний збиток + 700 грн витрати на евакуатор + 5000 грн моральна шкода).

Вирішуючи питання про судові витрати у справі відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України апеляційний суд виходить із такого розрахунку:

З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 856,73 грн (85673,05 грн (задоволена частинна позовних вимог) х 100 : 100673,05 грн (ціна позову) = 85,10 %). Виходячи з ціни позову (100673,05 грн ціна позову х 1%), підлягало сплаті в суді першої інстанції 1006,73 грн х 85,10% =856,73 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду в частині стягнення матеріального збитку в розмірі 79973,05 грн, витрат на евакуатор в розмірі 700 грн, а також в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн, є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотримання норм матеріального та процесуального права та підлягає залишенню без змін в цих частинах. Однак, рішення суду в частині стягнення судових витрат в розмірі 12131,80 грн підлягає скасуванню, з розподілом цих витрат.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 листопада 2019 року в частині стягнення судових витрат в розмірі 12131,80 грн скасувати.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 856,73 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 21 січня 2020 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Марчук В.С.

Матківська М.В.