Постанова

Іменем України

20 січня 2020 року

м. Київ

справа № 716/1383/18

провадження № 61-12090св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - Служба у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації,

відповідачі: Заставнівська районна державна адміністрація Чернівецької області, Управління праці та соціального захисту населення Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області, Управління праці та соціального захисту населення Хотинської районної державної адміністрації Чернівецької області,

третя особа - Погорілівська сільська рада Заставнівського району Чернівецької області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Служби у справах дітей Чернівецької обласної адміністрації на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 18 січня 2019 року у складі судді Стрільця Я. С. та постанову Апеляційного суду м. Чернівців від 03 травня 2019 року у складі колегії суддів: Одинака О. О., Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року Служба у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області, Управління праці та соціального захисту населення Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області, Управління праці та соціального захисту населення Хотинської районної державної адміністрації Чернівецької області, третя особа - Погорілівська сільська рада Заставнівського району Чернівецької області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що внаслідок незаконних дій Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області щодо прийняття розпорядження «Про звільнення ОСОБА_3 від здійснення повноважень опікуна через невиконання нею своїх обов`язків» від 22 травня 2017 року № 156-р діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були позбавлені права на повне державне забезпечення.

З урахуванням викладених обставин просила суд визнати дії Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області щодо прийняття розпорядження «Про звільнення ОСОБА_3 від здійснення повноважень опікуна через невиконання нею своїх обов`язків» від 22 травня 2017 року № 156-р незаконними; скасувати розпорядження Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області «Про звільнення ОСОБА_3 від здійснення повноважень опікуна через невиконання нею своїх обов`язків» від 22 травня 2017 року № 156-р з дня його прийняття; визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області щодо неприйняття заяви ОСОБА_3 про призначення державної допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області нарахувати і виплатити ОСОБА_3 державну допомогу на дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , над якими встановлено опіку, відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» за період з 01 червня 2017 року по 12 червня 2018 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 18 січня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Служби у справах дітей Чернівецької обласної адміністрації, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване розпорядження Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області від 22 травня 2017 року № 156-р скасоване в адміністративному порядку самим відповідачем шляхом прийняття іншого індивідуально-правового акту. Крім того, суд зазначив, що ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів звернення до Управління праці та соціального захисту населення Заставнівської РДА в передбаченому законом порядку з заявою про виплату допомоги на дітей.

Не погодившись із цим рішенням, Служба у справах дітей Чернівецької обласної адміністрації подала до суду апеляційну скаргу.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду м. Чернівців від 03 травня 2019 року апеляційну скаргу Служби у справах дітей Чернівецької обласної адміністрації залишено без задоволення, рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 18 січня 2019 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У липні 2019 року до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга Служби у справах дітей Чернівецької обласної адміністрації на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 18 січня 2019 року та постанову Апеляційного суду м. Чернівців від 03 травня 2019 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції ухвалені рішення без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 05 липня 2019 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

17 липня 2019 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду у складі колегії суддів: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Курило В. П.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що розпорядженням Хотинської районної державної адміністрації «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування та встановлення опіки над малолітніми» від 16 березня 2013 року № 486-р ОСОБА_3 була призначена опікуном малолітніх дітей, позбавлених батьківського піклування, ОСОБА_1 та ОСОБА_2

В квітні 2017 року ОСОБА_3 переїхала разом з підопічними ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з села Пашківці Хотинського району Чернівецької області в село Погорілівка Заставнівського району Чернівецької області.

Згідно розпорядження Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області від 16 травня 2017 року № 151-р вилучено неповнолітню ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_2 з середовища, що загрожує їх життю, та влаштовано дітей в дитяче відділення Заставнівської ЦРЛ для проходження медичного обстеження з подальшим переданням чи застосуванням інших форм сімейного виховання.

Розпорядженням Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області від 22 травня 2017 року № 156-р звільнено ОСОБА_3 від здійснення повноважень опікуна над ОСОБА_1 , ОСОБА_2 через невиконання нею своїх обов`язків.

Розпорядженням Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області від 16 травня 2018 року № 142-р визнано недійсним розпорядження Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області від 22 травня 2017 року № 156-р.

З листа Управління праці та соціального захисту населення Хотинської районної державної адміністрації від 26 червня 2018 року № 05-20-24-978 вбачається, що виплату ОСОБА_3 допомоги на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинено з 01 липня 2017 року у зв`язку з прийняттям розпорядження Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області від 22 травня 2017 року. За період з 01 липня 2017 року по 16 травня 2018 року виплати зазначеної допомоги не проводились.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.

У статті 7 Сімейного кодексу України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Відповідно до статті 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування.

Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України.

Згідно з пунктом 42 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 (далі - Порядок), опіка, піклування над дитиною встановлюються рішенням районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради за наявності документів, зазначених у пункті 40 цього Порядку, або судом. Опікуном, піклувальником призначається переважно особа, яка перебуває у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Положеннями статті 75 ЦК України визначений порядок звільнення опікуна.

Суди встановили, що розпорядженням Хотинської районної державної адміністрації «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування та встановлення опіки над малолітніми» від 16 березня 2013 року № 486-р ОСОБА_3 була призначена опікуном малолітніх дітей, позбавлених батьківського піклування, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та їй було призначено виплату допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування.

Розпорядженням Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області від 22 травня 2017 року № 156-р звільнено ОСОБА_3 від здійснення повноважень опікуна над ОСОБА_1 , ОСОБА_2 через невиконання нею своїх обов`язків.

Розпорядженням Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області від 16 травня 2018 року № 142-р визнано недійсним розпорядження Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області від 22 травня 2017 року № 156-р.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 16 ЦК України визначено, що до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої зазначеної статті).

Згідно з частиною першою статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Встановлено, що на момент звернення позивачем до суду оскаржуване розпорядження Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області від 22 травня 2017 року № 156-р вже було скасоване розпорядженням Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області від 16 травня 2018 року № 142-р шляхом визнання його недійсним. При цьому ОСОБА_3 поновлено статус опікуна та призначено соціальну допомогу.

Таким чином, предмет оскарження був скасований в адміністративному порядку самим відповідачем шляхом прийняття іншого індивідуально-правового акту в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому права та інтереси неповнолітньої ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_2 порушені не були.

Так, згідно із статтею 16 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» (далі - Закон) допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, призначається особам, призначеним в установленому законом порядку опікунами чи піклувальниками дітей, які позбавлені батьківського піклування.

Відповідно до статті 17 Закону допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, призначається на підставі рішення про встановлення опіки чи піклування.

Пунктом 27 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (далі - Порядку), передбачено, що для одержання допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, до органу соціального захисту населення подаються такі документи: 1) заява опікуна чи піклувальника про призначення допомоги, яка складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики; 2) копія рішення органу опіки та піклування або суду про встановлення опіки чи піклування над дитиною-сиротою або дитиною, позбавленою батьківського піклування; 3) копія свідоцтва про народження дитини; 4) довідка про реєстрацію місця проживання опікуна (піклувальника) та дитини (для дітей, над якими встановлено опіку чи піклування і які є вихованцями дитячих навчальних закладів, що фінансуються не за рахунок бюджетних коштів, - видана органом реєстрації довідка, в якій зазначено статус дитячого навчального закладу та за які кошти він фінансується, а також підтверджено факт перебування в ньому дітей); 5) довідки про місячні розміри пенсії, аліментів, стипендії, державної допомоги, що одержує на дитину опікун чи піклувальник (у разі одержання пенсії на дитину органи соціального захисту населення використовують відомості про розмір пенсії, що надійшли від органів Пенсійного фонду України на електронних носіях інформації); 6) медичний висновок про дитину з інвалідністю віком до 18 років, виданий в установленому МОЗ порядку.

Згідно пункту 28 Порядку допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, призначається на дванадцять місяців. Питання про продовження виплати допомоги вирішується на підставі заяви та довідок про місячні розміри пенсії, аліментів, стипендії, державної допомоги, що одержує опікун чи піклувальник на дитину.

Відповідно до пункту 29 Порядку допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, призначається з місяця, в якому була подана заява з усіма необхідними документами, та виплачується щомісяця до моменту досягнення дитиною 18-річного віку включно.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів звернення ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Заставнівської РДА в передбаченому законом порядку із заявою про виплату допомоги на дітей в період з 01 червня 2017 року по червень 2018 року із наданням документів, передбачених пунктом 27 Порядку.

Крім того, встановлено, що в період часу, коли ОСОБА_3 було звільнено від здійснення повноважень опікуна над ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , останні у відповідності до вимог Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» перебували на повному державному забезпеченні та проживали в належних санітарно-гігієнічних та побутових умовах. Тим самим держава забезпечувала вказаним дітям такий захист і піклування, які необхідні для їх благополуччя.

Доказів на спростування цього судам не надано.

З урахуванням викладеного необґрунтованими є доводи касаційної скарги про те, що права ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на отримання від держави повного державного забезпечення були порушені.

Також, з огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги, що в Управління праці та соціального захисту населення Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області не було законних підстав для призначення та виплати ОСОБА_3 соціальної допомоги як опікуну дітей, помилковим є й аргументи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, безпідставно відмовив в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області нарахувати і виплатити ОСОБА_3 державну допомогу на дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період з 01 червня 2017 року по 12 червня 2018 року.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Верховний Суд встановив, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Служби у справах дітей Чернівецької обласної адміністрації залишити без задоволення.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 18 січня 2019 року та постанову Апеляційного суду м. Чернівців від 03 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

В. П. Курило