Справа № 162/989/20
Провадження № 2/162/249/2020
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року смт Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Цибень О.В.,

за участю секретаря судових засідань Будько І.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт Любешів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 проживала з її сином в зареєстрованому шлюбі, однак 30 вересня 2020 року рішенням Любешівського районного суду Волинської області даний шлюб розірвано. Фактично на даний час відповідач за вказаною адресою не проживає вже більше шести місяців, в утриманні житла участі не бере, не сплачує комунальні платежі, спільне господарство не веде, її особисті речі в будинку відсутні, до того ж у травні 2020 року вона зібрала свої речі і поїхала у невідомому напрямку.

Просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 та примусово зняти її з обліку за вказаною адресою.

На розгляд справи в судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, у поданій до суду заяві позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити, справу розглядати без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. Згідно поданої до суду заяви, позовні вимоги визнає повністю та просить розгляд справи проводити без її участі.

На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, дійшов переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

У відповідності до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п.24 постанови від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В даному будинку з 23.11.2017 року зареєстрована відповідач - ОСОБА_2 , що підтверджується копією будинкової книги.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не проживає за місцем реєстрації, витрат по утриманню житла не несе.

Відповідач, будучи зареєстрованою у будинку позивача по даний час, порушує її права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном.

За таких обставин, зважаючи на визнання позову ОСОБА_2 , суд вважає за можливе позов з наведених підстав задовольнити в частині визнаня ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте позовні вимоги у частині примусового зняття її з обліку за вказаною адресою до задоволення не підлягають з огляду на положення ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», згідно якої зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті71,72,116, 156 ЖК;стаття 405 ЦК). Така правова позиція роз`яснена у постанові Верховного Суду України від 16 лютого 2012 року №6-57цс11.

З огляду на вказане, суд вважає, що ця позовна вимога є зайвою, оскільки задоволення вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є підставою для зняття відповідача з реєстрації за місцем проживання.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом було задоволено клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору за подачу позовної заяви до ухвалення рішення у справі, сплата судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог покладається на відповідача в користь держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 267, 280-282 ЦПК України, на підставі ст. ст. 16, 319, 321, 391, 383, 405, 406, ст. 156 ЖК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні позовної вимоги про зняття з реєстрації за місцем проживання по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 у користь держави 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи , якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Любешівського районного суду Волинської області О.В. Цибень