Справа № 375/2383/19 Номер провадження 2-з/375/1/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2020 суддя Рокитнянського районного суду Київської області Литвин О.В., розглянувши клопотання ОСОБА_1

про забезпечення позову, -

УСТАНОВИВ:

19.12.2019 до Рокитнянського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів. Цього ж дня до суду в порядку ст. ст. 149-152 ЦПК України надійшла також заява ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 21.01.2020 у справі за позовом ОСОБА_1 відкрито провадження та призначено до підготовчого судового засідання.

В обгрунтування заяви про забезпечення позову заявник посилається на те, що ним було подано позов до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення 261660.00 грн. авансу, переданого за попереднім договором, через неукладення основного договору купівлі-продажу.

Зазначає, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з тим, що на виконання умов попереднього договору купівлі-продажу земельної площею 0,1000 га з кадастровим номером :10:003:0142, цільове призначення для ведення індивідуального садівництва, яка знаходиться на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, який було укладено між ним та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 27.06.2019 року, він передав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 аванс у розмірі 261660.00 грн. Основний договір купівлі-продажу земельної ділянки, кінцевий строк укладання якого був визначений датою - 30.09.2019, укладено не було без наявності вини обох сторін договору у зв`язку з тим, що у нього було викрадено документи, що підтверджується витягом з ЄРДР та довідкою слідчого.

У зв`язку з тим, що зобов`язання, встановлені попереднім договором, в силу положень ст. 625 ЦК України 30.09.2019 припинили свою дію через те, що основний договір укладений не був, після вказаної дати у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з`явився обов`язок щодо повернення йому авансу.

Він звертався до відповідачів з усною та письмовою вимогою про повернення авансу, на яку останні заявили, що отриманий аванс поверненню не підлягає.

У зв`язку з такою категоричною відмовою відповідачів вважає, що у випадку відчуження земельної ділянки (такий намір мають відповідачі), яка була предметом попереднього договору купівлі-продажу та відсутності у відповідачів іншого майна, у разі позитивного вирішення даного спору судом, рішення суду буде неможливо виконати, що буде мати наслідком неможливість відновлення його порушеного права.

Вважає, що підставами для забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку є:

-категорична відмова ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повернути йому аванс;

- посилання відповідачів на те, що отриманий від нього аванс за попереднім договором у розмірі 261660.00 грн. вони витратили, а тому не мають можливості повернути кошти і не збираються їх повертати;

- відсутність у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відомих йому іншого майна чи доходів, за рахунок яких може бути виконане рішення суду у разі задоволення позову, зважаючи, що відчуження відповідачами земельної ділянки, на яку він просить накласти арешт, може призвести до неможливості виконання рішення суду;

- наявність в Автоматизованій системі виконавчих проваджень на сайті Міністерства юстиції України, що є у відкритому доступі, відомостей про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 неодноразово мав статус боржника у виконавчих провадженнях, що підтверджує ту обставину, що стягнення коштів на виконання судових рішень чи рішень інших уповноважених органів з відповідача відбувалося у примусовому порядку та підтверджує доводи про високу ймовірність невиконання останнім рішення суду у випадку задоволення позову;

- співмірність позовних вимог із ринковою вартістю земельної ділянки (Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки № 18-190923-048, виконаного ТОВ «Експертні та Інженерні дослідження» ринкова вартість земельної ділянки кадастровий номер :10:003:0142, площею 0,10 га, що розташованої на периторії Києво-Святошинського району Київської області складає 24 475.90 грн., а вартість частки кожного співвласника складає 123737.95 грн.).

Учасники справи у судове засідання на час розгляду заяви про забезпечення позову у відповідності до положень ч.1 ст.153 ЦПК України не викликалися.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, зокрема позов забезпечується накладенням арешту на майно.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Відповідно до ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно з п.п.1, 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення. Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У пункті 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 розтлумачено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині 1 статті 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачу. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З матеріалів вказаної справи вбачається, що позивач, заявляючи вимогу про стягнення з відповідача суми авансу в розмірі 261 660.00 грн. просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0.10 га, кадастровий номер :10:003:0142, цільове призначення для ведення індивідуального садівництва, яка знаходиться на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, вартість якої складає 247475.90 грн.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 р. особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Дослідивши заяву та додані в її обгрунтування документи, вважаю, що подана заява про забезпечення позову є достатньо обґрунтованою та її доводи і додані до неї письмові докази свідчать про вірогідність того, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання можливого рішення суду в майбутньому. Зокрема, суд погоджується з доводами заявника про те, що один із відповідачів, а саме ОСОБА_2 із сторін спору має схильність до ухилення від виконання покладених на нього обовязків боржника і про що свідчать надані заявником дані Автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 06.12.2019.

За викладеного, з огляду на розмір заявленої позивачем вимоги та вартість майна, на яке просить накласти арешт позивач, вимоги заяви про забезпечення позову є співмірними з позовними вимогами, а тому суд приходить до висновку, про задоволення заяви про забезпечення позову.

Підстав для забезпечення відшкодування збитків відповідачам, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічного забезпечення), суд не вбачає (ст.154 ЦПК).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) про забезпечення позову - задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0.10 га, кадастровий номер :10:003:0142, цільове призначення - для ведення індивідуального садівництва, розташовану на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, яка належить на праві спільної часткової власності (розмір частки у спільній власності 1/2) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , номер картки платника податків НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , номер картки платника податків НОМЕР_3 ).

Заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії, у тому числі державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо земельної ділянки площею 0.10 га, кадастровий номер :10:003:0142, цільове призначення - для ведення індивідуального садівництва, розташованої на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, яка належить на праві спільної часткової власності (розмір частки у спільній власності 1/2) ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , до набрання рішенням законної сили.

Відповідно до норм Закону України "Про виконавче провадження" ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом, строк пред`явлення якої до виконання визначений Законом України «Про виконавче провадження» для пред`явлення виконавчого документа.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Копію даної ухвали направити заявнику для пред`явлення до виконання та сторонам для відома.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Рокитнянський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя О.Литвин

Ухвала набрала законної сили "____"_______________________20_____