ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/666/20 Справа № 189/1938/18 Суддя у 1-й інстанції - Чорна О. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Покровської районної ради про поновлення на попередньому місці роботи, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Покровської районної ради про поновлення на попередньому місці роботи (т. 1 а.с. 1-5).

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що вона з 01.04.2012 року працювала на посаді сестри медичної загальної практики сімейної медицини Покровської амбулаторії ЗПСМ, загальний стаж роботи медичною сестрою складає більше 17 років.

У травні-червні 2015 року вона пройшла курс спеціалізації з загальної практики та отримала свідоцтво про проходження підвищення кваліфікації та перепідготовки молодших медичних працівників.

ОСОБА_1 має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

У зв`язку з народженням дитини ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачка пішла у відпустку по догляду за дитиною, до досягнення дитиною одного року, а з 01.05.2017 року до досягнення дитиною трьох років.

До народження дитини і виходу у відпустку працювала медичною сестрою з лікарем загальної практики сімейної медицини ОСОБА_2

06.11.2018 року позивачка достроково вийшла з відпустки, однак в наданні попереднього місця роботи її було відмовлено, оскільки з лікарем ОСОБА_2 працює інша медична сестра, яка, у зв`язку з її виходом в декретну відпустку була переведена на її місце, спочатку тимчасово, а потім на постійну роботу.

Позивачку без її згоди закріпили за іншим лікарем сімейної медицини ОСОБА_3 , мотивуючи це необхідністю забезпечення ефективної роботи колективу, спрямованої на забезпечення надання якісної первинної медичної допомоги, тобто, без її згоди, перевели позивачку на інше місце роботи, що призвело до зміни істотних умов праці, зокрема, до розміру заробітної плати.

12.04.2017 року прийняте рішення Покровської районної ради №369-23/VII про припинення юридичної особи «Районний комунальний заклад охорони здоров`я «Покровський центр первинної медико-санітарної допомоги» шляхом перетворення в юридичну особу «Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Покровської районної ради. З квітня 2018 року розпочата компанія з укладення декларацій пацієнтів з лікарями. Згідно рішення Покровської районної ради від 26.06.2018 року № 372-24/VII РК ЗОЗ «Покровський центр ПМСД» реорганізовано в КНП «Центр ПМСД» Покровської районної ради.

01 жовтня 2018 року колективним договором затверджений новий порядок оплати праці лікарям та медичним сестрам ЗПСМ, згідно якого до місячного фонду заробітної плати конкретного працівника застосовується коефіцієнт в залежності від кількості підписаних декларацій пацієнтом з лікарем первинної медичної допомоги. Позивачка стверджує, що про це вона дізналася, коли достроково вийшла з відпустки по догляду за дитиною, і ніхто її про це раніше не повідомляв.

Позивачка стверджує, що оскільки кількість укладених декларацій з лікарем ЗПСМ ОСОБА_2 на день подачі позову становить 1997 осіб, а з лікарем ОСОБА_3 895 осіб, то, відповідно, заробітна плата лікаря ОСОБА_2 та медичної сестри, яка працює з ним, значно більша, ніж лікаря ОСОБА_3 та медичної сестри, яка працює з ним.

Просить суд поновити її на попередньому місці роботи на посаді сестри медичної загальної практики медицини «Центру медико-санітарної допомоги» Покровської районної ради Дніпропетровської області, зобов`язавши відповідача закріпити її за лікарем ОСОБА_2 , з яким вона працювала до відпустки по догляду за дитиною.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2019 року у задоволенні заявлених позовних вимог відмовлено в повному обсязі (т. 1 а.с. 239-242).

ОСОБА_1 з вищевказаним рішенням суду не погодилась та подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права /т. 1 а.с. 249-252/.

Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Покровської районної ради своїм правом на подання відзиву скористалось та подало відзив на апеляційну скаргу.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2019 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно з положенням частини 2 підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.статті 374 ЦПК України

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні заявлених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивача було переміщено на інше місце роботи, а саме, обладнане фактичне трудове місце в іншому кабінету, а не переведено її на іншу посаду; залишилися незмінними всі істотні умови праці (спеціальність, кваліфікація, найменування посади); відбулась лише зміна робочого місця (тобто місце безпосереднього виконання роботи), а тому, відповідно до ч. 2 ст. 32 КЗпП України, це не потребувало згоди позивача на таке переміщення.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 , прізвище змінено у зв`язку з укладенням шлюбу) 01.12.2011 року прийнята по переводу на посаду сестри медичної на 1,0 посади до Покровської АЗПСМ РК ЗОЗ «Покровський центр ПМСД» (т. 1 а.с. 36).

01.04.2012 року у зв`язку з перепрофілюванням посади переведена на посаду сестри медичної загальної практики сімейної медицини (т. 1 а.с. 37).

З 27.06.2016 року по 30.04.2017 року ОСОБА_1 надано відпустку по догляду за дитиною до одного року (т. 1 а.с. 38).

З 01.05.2017 року по 30.04.2019 року ОСОБА_1 продовжено відпустку по догляду за дитиною до трьох років (т. 1 а.с. 39).

12.04.2017 року прийняте рішення Покровської районної ради №369-23/VII про припинення юридичної особи «Районний комунальний заклад охорони здоров`я «Покровський центр первинної медико-санітарної допомоги» шляхом перетворення в юридичну особу «Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Покровської районної ради. З квітня 2018 року розпочата компанія з укладення декларацій пацієнтів з лікарями. Згідно рішення Покровської районної ради від 26.06.2018 року № 372-24/VII РК ЗОЗ «Покровський центр ПМСД» реорганізовано в КНП «Центр ПМСД» Покровської районної ради.

Згідно заяви ОСОБА_1 від 29.10.2018 року, ОСОБА_1 просила дозволити достроково вийти з відпустки по догляду за дитиною до 3-х років та стати до роботи з 06.11.2018 року, на те місце роботи, до того ж самого лікаря ОСОБА_2 , де вона працювала раніше (т. 1 а.с. 41).

31.10.2019 року ОСОБА_1 , сестрі медичній ЗПСМ Покровської амбулаторії ЗПСМ надано попередню посаду сестри медичної ЗПСМ Покровської амбулаторії ЗПСМ, згідно штатного розпису, достроково, після відпустки по догляду за дитиною до 3-х років, з 06.11.2018 року, на підставі заяви ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 40).

Відповідно до ч. 1 ст. 32 КЗпП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

За правилами ч. 2 ст. 32 КЗпП України не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ, у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором.

Відповідно до п. 31 Пленуму ВСУ від 06.11.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами трудових спорів» відповідно до ст. 32 КЗпП переведення на іншу роботу допускається тільки за згодою працівника. Переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором.

Не вважається переведенням, що потребує згоди працівника, переміщення його на тому ж підприємстві (в установі, організації) на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ на території підприємства в межах тієї ж місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою і з тими ж істотними умовами праці. Однак і переміщення не може бути безмотивним, не обумовленим інтересами виробництва.

Згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших - допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов`язку поновити працівникові попередні умови праці.

З урахуванням зазначених норм власник не має права вийти за межі трудового договору і його право на переміщення працівників обмежується умовами трудового договору: в межах цих умов переміщення можливе, поза ним - протизаконне. Таким чином, при переміщенні діє принцип незмінності істотних умов договору, тобто залишаються незмінними всі суттєві умови трудового договору (спеціальність, кваліфікація, найменування посади).

Таким чином, переведення відрізняється від переміщення тим, що у разі переведення працівнику доручається або інша робота, або ж та сама, але на іншому підприємстві, або робота на цьому ж підприємстві, але в іншій місцевості. У той же час при переміщенні працівник продовжує виконувати ту ж роботу, на тому самому підприємстві і в тій же місцевості, однак на іншому робочому місці, засобі праці, механізмі або агрегаті чи іншому відділі.

Судом встановлено, що на час виходу у відпустку по догляду за дитиною 27.06.2016 року ОСОБА_1 працювала у лікарні на посаді сестри медичної загальної практики сімейної медицини, з цієї посади пішла у відпустку і з 06.11.2018 року ОСОБА_1 надано попередню посаду сестри медичної ЗПСМ Покровської амбулаторії ЗПСМ. Тобто, ОСОБА_1 виконує обов`язки саме сестри медичної ЗПСМ, а тому спеціальність, кваліфікація, характер роботи, трудові обов`язки позивачки не помінялися. Про що їй було достименно відомо, оскільки фактично приступила до роботи 06.11.2018 року у місці, визначеному керівництвом, а саме, безпосередньо у кабінеті лікаря ОСОБА_3 , а також, була ознайомлена з посадовою інструкцією сестри медичної загальної практики сімейної медицини Покровської АЗПСМ 13.12.2018 року, про що свідчить її підпис у посадовій інструкції (а. с. 146-154).

Згідно пункт 5 примітки до Додатку № 33 наказу Міністерства охорони здоров`я України від 23 лютого 2000 року № 33 «Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоров`я, що штатний розпис закладу не визначає робочого місця медичного працівника. Це питання повинно вирішуватись залежно від конкретних умов і доцільності надання медичної допомоги окремим групам за місцем роботи, освіти та ін., і відображатися в графіках роботи.

У відповідності до статті 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» медична допомога діяльність професійно підготовлених медичних працівників, спрямована на профілактику, діагностику, лікування та реабілітацію у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами.

Питання визначення працівників по робочих ділянках дискрецією керівництва лікарні, і таким питанням, що вирішується в організаційному порядку і таким чином, щоб забезпечити належне функціонування лікарні, організацію праці з метою належного надання медичних послуг населенню.

Крім того, переміщення ОСОБА_1 до іншого кабінету для роботи з іншим лікарем мотивоване виробничою необхідністю, оскільки з лікарем ОСОБА_2 на момент виходу ОСОБА_1 з відпустки по догляду за дитиною на той час працювали вже інші медичні сестри, і виникла виробнича необхідність визначити інше робоче місце позивачці.

Отже, визначення робочого місця медичної сестри, враховуючи специфіку надання медичної допомоги, має свої особливості. Не може тлумачитись як переведення на іншу посаду, в розумінні статті 32 КЗпП України, переміщення медичної сестри до іншого робочого кабінету, для роботи з іншим лікарем, при збереженні тієї ж спеціальності, посади та оплати праці, оскільки у такому разі трудова функція медичної сестри не змінюється, не змінюються і істотні умови праці.

Врахувавши особливості роботи медичної сестри як медичного працівника, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в даному випадку мало місце переміщення позивача з однієї дільниці роботи на іншу і права позивача при переміщенні не порушені.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо аргументації позивачки в частині погіршення умов трудового договору та зменшення заробітної плати, а саме, що умови праці в частині оплати ОСОБА_1 значно покращилися порівняно з тими, що були до виходу ОСОБА_1 у відпустку по догляду за дитиною, розмір її заробітної плати виріс, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що коефіцієнт до місячного фонду заробітної плати в залежності від підписаних декларацій не є обов`язковою складовою заробітної плати.

Встановлені судом першої інстанції обставини свідчать про те, що відповідачем не було порушено прав позивача при переміщені на інше місце роботи, оскільки, при цьому залишилися незмінними всі суттєві умови трудового договору (спеціальність, кваліфікація, найменування посади), та відбулась лише зміна робочого місця (тобто місця безпосереднього виконання роботи), а тому згоди працівника при такому переміщенні на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором - законодавством не встановлено і права позивача не порушені.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог і колегія суддів з ним погоджується.

За змістом ст.ст. 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заявником не надано суду належних та допустимих доказів на спростування обставин викладених в рішенні суду першої інстанції.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Доводи скарги позивача фактично зводяться до незгоди заявника із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Крім того, дані доводи були предметом розгляду в суді першої інстанції та судом в рішенні суду було наведено мотиви щодо їх відхилення.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров