Справа № 588/2229/19
№ провадження 2/588/104/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2020 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі головуючої судді Щербаченко М. В., за участю секретаря судового засідання Горлянд С. В., Безкоровайної А.С., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Тростянці у залі суду матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики,

У С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 у грудні 2019 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Тростянець померла ОСОБА_6 , яка на день смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Про те, що померла ОСОБА_6 позивачу стало відомо у травні 2019 року, оскільки вона перебувала за межами території України, що підтверджується постановою Радужнинського міського суду Ханти-Мансійського округу від 20.04.2019 року, яка набрала законної сили 01.05.2019 року.

Позивачка була знайома з ОСОБА_6 з 1965 року та неодноразово надавала їй фінансову допомогу міжнародним переказом коштів з території РФ в російських рублях.

ОСОБА_1 17.06.2017 року позичила ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 2000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ гривні до іноземних валют станом на 24 грудня 2019 року (день звернення до суду) становить 46551,60 грн., що підтверджується розпискою від 17 червня 2017 року. Кошти позивач передавала у присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Так, відповідно до розписки грошові кошти, боржниця зобов`язалася повернути через рік, тобто 17.06.2018 року, яке за життя не виконала.

Позивач зі слів сусідів дізналася, що ОСОБА_6 склала заповіт на ім`я відповідача. ОСОБА_1 у жовтні 2019 року звернулася до Тростянецької районної державної нотаріальної контори з вимогою кредитора до спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 про повернення їй боргу в сумі 2000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ гривні до іноземних валют станом на 11.10.2019 року становить 49060 грн. за борговою розпискою від 17.06.2017 року. Листом від 21.10.2019 року ОСОБА_1 отримала відповідь, що при видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям буде повідомлено про її вимоги.

Відповідач у листопаді 2019 року звертався до позивача, питав навіщо ОСОБА_6 позичала у неї кошти, проте мирним шляхом позивачу з відповідачем не вдалось вирішити питання повернення боргу.

Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь 46551,60 грн. за борговою розпискою від 17 червня 2017 року.

Стислий виклад позиції відповідача

ОСОБА_9 та його представник адвокат Сумцов Є.С. заперечили проти позову, просили відмовити у його задоволенні. За змістом відзиву ОСОБА_2 визнав, що є спадкоємцем за заповітом ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Тростянець, і яка заповіла йому все своє майно. Спадщину після її смерті відповідач прийняв.

Влітку 2019 року до нього звернулася ОСОБА_1 та повідомила, що ОСОБА_6 за життя, нібито, була винна їй 2000 доларів США. Відповідача це дуже здивувало, оскільки про свої боргові зобов`язання ОСОБА_6 йому нічого не повідомляла.

Відповідач вважає, що боргова розписка від 17 червня 2017 року не підтверджує факту існування у спадкодавця, а відтак її спадкоємців, боргового зобов`язання з огляду на те, що зазначена розписка не містить умов отримання позичальником коштів в борг, відсутнє зобов`язання позичальника щодо повернення коштів, оскільки вираз «обіцяю повернути» ні до чого не зобов`язує. Порядок повернення позичальником коштів також не визначений. Зі змісту даної розписки неможливо встановити в якій саме сумі позичальник «обіцяє повернути» кошти (повну суму чи частину).

У договорі позики слід чітко прописувати всі реквізити сторін, але з наданої копії розписки не вбачається ніяких даних ані боржника, ані кредитора. У позовній заяві не наведено доказів ані самого факту передачі грошей відповідачеві, ані взагалі наявності на той час їх у позивача. Доказів наявності у позивача 2000 доларів США на той час не надано.

Право вимоги повернення боргу у позичальника виникло починаючи з 17.06.2018. Однак, доказів звернення позивача до боржника з вимогою повернути кошти до дня її смерті позивач не надала. Зі змісту постанови Радужнинського міського суду Ханти-Мансійського округу від 20.04.2019 року, вбачається, що позивач неодноразово приїздила до Російської Федерації та поверталася в Україну з 11 червня 2018 року по 27 червня 2018 року, з 06 серпня 2018 року по 23 серпня 2018 року, з 28 серпня 2018 року по 30 серпня 2018 року, з 04 вересня 2018 року по 11 жовтня 2018 року.

Отже, у позивача було достатньо часу звернутися з письмовою вимогою про повернення боргу до боржника і об`єктивних перешкод у цьому у неї не було.

Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників

Ухвалою суду від 09 січня 2020 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін.

Представником відповідача адвокатом Сумцовим Є.С. 30 січня 2020 року до суду подано відзив на позов (а.с.30-34).

Протокольною ухвалою суду від 03.02.2020 року витребувано додаткові письмові докази за клопотанням позивача, викликано свідків.

Ухвалою суду від 19.06.2020 року за клопотанням позивача призначено судову будівельно-оціночну експертизу, зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 27.11.2020 року поновлено провадження у справі у зв`язку з надходженням висновку експерта.

Фактичні обставини, установлені судом та зміст спірних правовідносин

Судом установлено, що ОСОБА_6 відповідно до її розписки, складеної російською мовою 17 червня 2017 року, отримала від ОСОБА_10 прізвища 05.07.2019 року - ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2000 доларів США, які вона зобов`язувалася повернути через рік. У розписці зазначено, що гроші перераховано у присутності свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_7 (а. с. 4,5).

Позивачка ОСОБА_1 під час розгляду справи надала до суду для огляду оригінал указаної боргової розписки ОСОБА_6 від 17.06.2017 року.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Тростянець Сумської області (а.с.58).

Відповідно до заповіту від 05.11.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Сумської області Гребіник О.Д. та зареєстрованого в реєстрі за №1782, ОСОБА_6 на випадок своєї смерті заповіла все своє майно відповідачу ОСОБА_2 (а.с.38, 59).

Відповідач 17.04.2019 року подав до Тростянецької районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_6 (а.с.57).

ОСОБА_1 12.10.2019 року направила до Тростянецької районної державної нотаріальної контори вимогу кредитора про повернення їй боргу в сумі 2000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ гривні до іноземних валют станом на 11.10.2019 року становить 49060 грн. за борговою розпискою від 17.06.2017 року (а.с.60-63).

Листом від 21.10.2019 року державний нотаріус Воропай В.В. повідомив позивачці, що її вимогу приєднано до заведеної спадкової справи після смерті ОСОБА_6 та про те, що при видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям буде повідомлено про її вимоги (а.с.11).

Відповідач ОСОБА_2 станом на час розгляду справи не отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належне ОСОБА_6 майно, що пояснив тим, що готує документи необхідні для отримання такого свідоцтва на належний спадкодавцю житловий будинок.

ОСОБА_6 за життя на підставі договору купівлі-продажу від 16.03.1978 року на праві приватної власності належав житловий будинок загальною площею 85,2 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.101-105).

За клопотанням позивача для визначення ринкової вартості указаного житлового будинку належного спадкодавцю ОСОБА_6 судом було призначено судову будівельно-оціночну експертизу. Відповідно до висновку старшого судового експерта Таранець Т.А. ринкова вартість житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 станом на дату проведеного обстеження на 04.09.2020 становить 265000 грн. (а.с.138-169).

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Отже, спадкування є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників.

Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту.

Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини. Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значимих рішень та обранні варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечує стабільність цивільного обороту.

У разі смерті боржника за його зобов`язаннями, які передбачають правонаступництво, відповідають спадкоємці відповідно до правил статті 1282 ЦК України в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (частина 2 та 3 статті 1281 ЦК України).

Згідно зі частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину є його правом, а не обов`язком, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні пред`явлених до нього вимог кредитора.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення боргу за договором позики входять до складу спадщини, то умови договору позики щодо строків її повернення не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

Так, відповідно до частини другої статті 1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців.

Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.

Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Повертаючись до обставин цієї справи слід зазначити, що вимоги ОСОБА_1 до відповідача ґрунтуються на тому, що між нею та померлою ОСОБА_6 17.06.2017 року було укладено договір позики грошових коштів.

Частиною першою статті 1046 ЦК передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК, може бути представлена розписка, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Суд вважає, що ОСОБА_1 підтверджено належними і допустимими доказами, що між нею та померлою ОСОБА_6 було укладено договір позики грошових коштів.

Так, у наданій до суду позивачкою розписці чітко перебачено факт передання суми позики від ОСОБА_1 , яка на час складення розписки мала прізвище « ОСОБА_11 », до ОСОБА_6 в іноземній валюті 2000 доларів США, вказано обов`язок ОСОБА_6 повернути її через рік.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 суду підтвердили, що були присутні під час складення боргової розписки ОСОБА_6 , яка власноручно рахувала суму позики у доларах США та видала розписку про її отримання позивачці ОСОБА_1 .

Доводи відповідача про те, що позивач не довела факту наявності у неї таких коштів для передачі в борг та те, що право вимоги повернення боргу у ОСОБА_1 виникло ще за життя ОСОБА_6 відхиляються судом, оскільки не мають правового значення. Позикодавець не зобов`язаний доводити на підтвердження вимог до спадкоємця за договором позики наявності у його розпорядженні відповідної суми коштів для передачі в борг спадкодавцю. Ненадсилання ОСОБА_1 вимоги до ОСОБА_6 після спливу річного строку з 17.06.2018 по день її смерті про повернення боргу, не припиняє її права висунути відповідну вимогу відповідачу ОСОБА_12 у строк визначений частинами 2 та 3 статті 1281 ЦК України.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позиваки ОСОБА_1 без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, яку вона надала суду для огляду, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Позивачка 12.10.2019 року надіслала поштовим відправленням до Тростянецької державної нотаріальної контори вимогу до спадкоємців ОСОБА_13 , які прийняли спадщину, повернути їй борг за борговою розпискою від 17.06.2017 в сумі 2000 доларів США (а.с.9,10).

Шестимісячний строк пред`явлення кредитором вимог до спадкоємця, який прийняв спадщину відповідно до статті 1281 ЦК України обчислюється з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна або з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Як установлено судом відповідач ОСОБА_2 не одержав жодного свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 , а спадщину після її смерті він прийняв 17.04.2019 року, подавши до державного нотаріуса відповідну заяву.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 своєчасно, тобто у межах шести місяців від дня прийняття відповідачем спадщини після смерті ОСОБА_6 , звернулась із вимогою до нього.

Оцінюючи ефективність обраного позивачкою ОСОБА_1 способу захисту її порушеного права, суд виходить з такого.

Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців у межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.

Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості.

Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника.

Право на захист є складовою суб`єктивного права. Визнавши за особою певне цивільне право, законодавець тим самим визнає за кредитором право вимагати надання захисту, у тому числі й у судовому порядку.

Відповідно до усталеної судової практики судами традиційно визнавались за кредиторами спадкодавця права на вимогу до спадкоємців щодо виконання зобов`язань попереднього боржника, спадкодавця.

Відповідно до структури ЦК України у книзі першій, розділу І «Основні положення», у статті 16 визначені загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Ці способи захисту є універсальними для всіх правовідносин та можуть бути застосовані особою для врегулювання спірних правовідносин. Застосовувані способи захисту цивільних прав мають відповідати характеру спірних правовідносин та природі спору, що існує між сторонами.

Аналіз структури та змісту ЦК України дає підстави для висновку, що застосування спеціальних способів захисту, які визначені законодавцем для захисту окремих категорій цивільних прав, не виключає можливості також застосовувати загальні способи захисту цивільних прав та інтересів.

Зокрема, відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У наведеній нормі права передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщо спадкоємці не виконають його вимоги. Ані зі змісту, ані з системного аналізу наведеного правила у зв`язку з іншими нормами ЦК України суд не має правових підстав зробити висновок, що такий спосіб захисту є єдино можливим.

Застосування правила статті 1282 ЦК України не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема пункту 5 частини другої статті 16 ЦК України про примусове виконання обов`язку в натурі.

Тлумачення ж статті 1282 ЦК України окремо від інших норм ЦК України позбавить кредитора права на захист своїх цивільних прав та інтересів у тому випадку, якщо на час його звернення до суду з відповідною позовною вимогою майно, яке було передано спадкоємцю у натурі, не збереглося.

Відповідно до структури ЦК України кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд.

Відповідно до статті 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушеної майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Таке розуміння права кредитора на обрання ефективного способу захисту не порушуватиме прав та інтересів спадкоємців, оскільки завжди в основі вирішення питання про прийняття спадщини лежить вольовий акт, пов`язаний із наміром спадкоємця прийняти спадщину.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.

Саме таке розуміння особливостей захисту прав кредиторів у спадкових відносинах відповідає основній меті цивільного права, якою є забезпечення стабільності цивільного обороту.

Зазначені правові висновки наведені у постановах Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року у справі № 645/3265/13-ц, від 23 травня 2018 року у справі № 192/2761/14, від 14 листопада 2018 року у справі № 543/15/17 та у справі № 191/405/15-ц, від 21 жовтня 2020 року у справі № 212/5525/16-ц.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

ОСОБА_1 як кредитор спадкодавця ОСОБА_6 самостійно не мала можливості установити обсяг майнових прав, що увійшли до складу спадщини, оцінити їх у грошовому еквіваленті, тому для повного і всебічного з`ясування обставин справи, суд за клопотанням позивачки встановив, що до складу спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 увійшов житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість якого на момент його огляду судовим експертом визначена в сумі 265000 грн.

Відповідач в судовому засіданні визнав, що має намір отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на указане нерухоме майно, яке належало ОСОБА_6 .

Відтак відповідач як спадкоємець усього майна за заповітом ОСОБА_6 , який прийняв спадщину після її смерті, відповідає перед кредиторами останньої у межах вартості указаного нерухомого майна його спадкодавця.

Зволікання відповідача з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, не може бути підставою для відмови у задоволенні пред`явлених до нього вимог кредитора.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, ураховуючи, що вартість спадщини, яку прийняв відповідач, у понад 5 разів перевищує суму боргу 46551,60 грн. за борговою розпискою від 17 червня 2017 року, яку позивачка просить стягнути з відповідача, звернення стягнення на частку нерухомого майна, яке має право спадкувати відповідач, не є ефективний способом захисту прав позивачки, а тому обраний нею спосіб захисту у виді примусового виконання обов`язку в натурі є таким, що забезпечить поновлення її порушеного права.

Відтак, позов ОСОБА_1 є обґрунтованим і підлягає задоволенню у повному обсязі.

Висновки суду щодо розподілу судових витрат

Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог.

Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 768,40 грн. судового збору, а також вартість експертизи у розмірі 4903 грн. 20 коп.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) борг у сумі 46551 (сорок шість тисяч п`ятсот п`ятдесят одна) грн. 60 коп. за борговою розпискою від 17 червня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) у відшкодування судових витрат суму сплаченого судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. та 4903 (чотири тисячі дев`ятсот три) грн. 20 коп. витрат за проведення судової експертизи.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 14.12.2020 року.

Суддя М.В. Щербаченко