Провадження № 2/522/2822/20
РІШЕННЯ

Іменем України

17 січня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Чернявської Л.М.,

за участі секретарі судового засідання Пейкова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування майном,

ВСТАНОВИВ:

09 липня 2019 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа надійшла в провадження судді Чернявської Л.М.

Судом направлений запит щодо з`ясування місця реєстрації. Місце реєстрації відповідача підтверджено за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 16 липня 2019 року заяву по справі відкрито провадження, встановлений загальний розгляд справи.

17 жовтня 2019 року позивачка звернулась д суду з уточненою позовною заявою в якій просить встановити спосіб захисту, шляхом визнання ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 . Позивач мотивує свої вимоги тим, що понад рік відповідач не проживає в квартирі за адресою: адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач, який є ії сином придбав інше майно та видав на ії ім`я довіреність, якою уповноважив представляти його інтереси в тому числі щодо зняття з реєстрації. Строк дії довіреності сплав, а наразі ій потрібно оформити відчуження квартири, а наявність реєстрації відповідача чинить ій перешкоди.

20 листопада 2019 року закрито підготовче провадження у справі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги заяви та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явились, про день місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив не надавав.

Дослідивши матеріали справи, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, суд вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 04 червня 1996 року, укладеного на Одеській товарній біржі та зареєстрованого 06.06.1996 року в ОМБТІ та ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно довідки про склад сім`ї і реєстрацію (форма Ф-1), виданої Дільницею № 5 КП ЖКС «Фонтанський» в квартирі АДРЕСА_2 зареєстрований з 18.03.2015 року є ОСОБА_2 (1978 року народження).

Допитані в якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили, що відповідач тривалий час, більше року не поживає в спірній квартирі.

При цьому, до матеріалів справи свідчать, що 20 березня 2015 року ОСОБА_2 , місце проживання його: АДРЕСА_3 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Приморським РВ УМВС України в Одеській області 20 травня 1996 року), реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 уповноважив ОСОБА_1 , місце проживання якої: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , представляти його інтереси в усіх установах в тому числі з питань зняття його з реєстраційного обліку, про що свідчить довіреність від 12 березня 2015 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б., зареєстрована в реєстрі за № 468. Строк дії довіреності зазначений до 20 березня 2018 року.

Отже, встановлені обставини свідчать, що на даний час, реєстрація відповідача за вказаною адресою перешкоджає позивачці повністю реалізувати своє право власності на свою квартиру.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю.

Згідно із ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб.

Положення статті 317 Цивільного кодексу України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Частиною другої статті 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Суд встановив, що реєстрація відповідача в квартирі, яка є приватною власністю позивачки, створює перешкоди у користуванні останньою своїм майном, що є прямим порушенням статті 319 Цивільного кодексу України.

Таким чином, оскільки реєстрація відповідача в квартирі позивачки, створює для останньої перешкоди у користуванні своєю власністю, а відповідач не проживає у спірній квартирі, суд доходить висновку, що ОСОБА_2 , має бути визнаний таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 29, 316, 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 141, 200, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування майном задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 22 січня 2020 року.

Суддя Л. М. Чернявська