ПОСТАНОВА

іменем України

15 січня 2020 року м. Кропивницький

справа № 390/1671/18

провадження № 22-ц/4809/83/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Письменного О.А.,

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Приватний нотаріус Кіровоградського районного нотаріального округу Кіровоградської області Томаз Вікторія Ігорівна, Кіровоградська місцева прокуратура,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 02 вересня 2019 року у складі судді Бойко І.А.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору міни недійсним.

В обґрунтування позову вказала, 17 грудня 2014 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір міни (обміну), посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу Кіровоградської області Томаз В.І. та зареєстрований в реєстрі за №2221, за умовами якого сторони договору міняють (обмінюють), передають у власність один одному належне їм на праві власності нерухоме майно, а саме: ОСОБА_1 земельну ділянку площею 6,1021 га, кадастровий номер :02:000:0276, що розташована на території Гаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, цільове призначення якої: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а ОСОБА_2 - земельну ділянку, площею 0,0999 га, що розташована на території Аджамської сільської ради за межами населеного пункту, Кіровоградського району Кіровоградської області, цільове призначення якої: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Посилалась на те, що зазначений договір порушує публічний порядок, оскільки правочином порушено правовий режим обмежених в обігу об`єктів цивільного права, що позивач вважає окремою підставою визнання зазначеного договору недійсним.

Посилаючись на зазначені обставини та з урахуванням уточнених позовних вимог (т.1 а.с.52-55) просила суд визнати недійсним договір міни (обміну), укладений між сторонами, видалити відповідні реєстраційні записи щодо зазначеного договору, внесені до державних реєстрів прав та їх обтяжень, та скасувати усі без виключення реєстраційні дії, пов`язані з поділом та зміною кадастрового номеру спірної земельної ділянки, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 17 грудня 2014 року між нею та відповідачем був укладений безоплатний договір міни, за умовами якого позивачем ОСОБА_1 у власність відповідачу ОСОБА_2 передана земельна ділянка площею 6,1021 га, кадастровий номер :02:000:0276, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Гаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, а відповідачем ОСОБА_2 у власність позивача передана земельна ділянка площею 0,0999 га, яка розташована на території Аджамської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 02 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі.

ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , направив до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 02 вересня 2019 рокузалишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Приватний нотаріус Кіровоградського районного нотаріального округу Кіровоградської області Томаз Вікторія Ігорівна також направила до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 02 вересня 2019 рокузалишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримала доводи поданої апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Відповідач та третя особа у судове засідання не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача ОСОБА_3 направив клопотання про розгляд справи без участі відповідача та його представника (т.2 а.с.47).

Колегія суддів постановила ухвалу про розгляд справи у відсутності належним чином повідомленого відповідача та третьої особи на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 17 грудня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір міни (обміну), посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу Кіровоградської області Томаз В.І. та зареєстрований в реєстрі за № 2221 (т.1 а.с.13-15).

Відповідно до пункту 1.1. зазначеного договору ОСОБА_1 та ОСОБА_2 міняють (обмінюють), передають у власність один одному належне їм на праві власності нерухоме майно, а саме: ОСОБА_1 земельну ділянку площею 6,1021 га, кадастровий номер :02:000:0276, що розташована на території Гаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, цільове призначення якої: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а ОСОБА_2 - земельну ділянку, площею 0,0999 га, що розташована на території Аджамської сільської ради за межами населеного пункту, Кіровоградського району Кіровоградської області, цільове призначення якої: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 , що є предметом цього договору, підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії КР №089424, виданим Кіровоградською районною державною адміністрацією Кіровоградської області 03 листопада 2009 року. Вказане право власності 16 грудня 2014 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - номер запису 8103741, підтвердженого витягом з реєстру від 16 грудня 2014 року за №31100333.

Право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 , що є предметом цього договору, підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК №049527, виданим Кіровоградською районною державною адміністрацією Кіровоградської області 03 листопада 2009 року. Вказане право власності 16 грудня року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - номер запису 8103741, підтвердженого витягом з реєстру від 16 грудня 2014 року за №31100333.

Згідно з пунктом 2.1. договору міна (обмін) сторонами здійснюється без доплати.

Відповідно до пункту 2.2 договору експертна оцінка відчужуваної земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 , згідно зі звітом про експертну грошову оцінку земельної ділянки №RS19-141213-002 складала 67104,70 грн. Експертна оцінка відчужуваної земельної ділянки, що належить ОСОБА_2 , згідно зі звітом про експертну грошову оцінку земельної ділянки №RS19-141023-013 складала 1554 грн.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11 вересня 2018 року №137332130 державна реєстрація права власності ОСОБА_2 була здійснена 17 грудня 2014 року, та ОСОБА_1 - 16 грудня 2014 року (т.1 а.с.11-12).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача про порушення при укладенні договору міни пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України та Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» та про порушення публічного порядку є необґрунтованими. Аргументи позивача про проведення обміну земельних ділянок без грошової доплати та нерівноцінність обміну є безпідставними, оскільки сторонами добровільно визначено у договорі, що обмін земельних ділянок проводиться без грошової доплати.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з таких підстав.

Відповідно пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору міни) до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року, не допускається: а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб; б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами. Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року, в порядку, визначеному цим Законом. Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення). Законом України «Про внесення зміни до розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України» від 07 грудня 2017 року № 2236-VIII заборона відчуження у такому ж формулюванні продовжена до 01 січня 2019 року.

Згідно зі статтею 131 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог Земельного кодексу України.

Відповідно до частини першої та п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Встановлена пунктом 15 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України заборона відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення у редакції, чинній до 01 січня 2019 року, передбачала винятки, одним з яких була можливість обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону, а не земельної частки (паю) на іншу земельну частку (пай).

Згідно з частиною першою-третьою статті 715 Цивільного кодексу України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» у разі, якщо власник земельної ділянки, яка знаходиться всередині єдиного масиву, що використовується спільно власниками земельних ділянок чи іншими особами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виявляє бажання використовувати належну йому земельну ділянку самостійно, він може обміняти її на іншу земельну ділянку на межі цього або іншого масиву.

Згідно з абзацом одинадцятим частини першої статті 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (в редакції, чинній з 1 січня 2019 року, до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку) сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Частина перша статті 14 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначає один з випадків можливого обміну земельними ділянками, що використовуються їхніми власниками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а не регулює обмін земельними частками (паями), права на які підтверджені сертифікатом, і розподіленими та визначеними у натурі земельними ділянками, які ще не зареєстровані за власниками земельних часток (паїв). Вказана стаття не забороняє можливість обміну земельними ділянками, що використовуються для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в інших випадках, ніж той, який визначений у частині першій цієї статті, як і не забороняє можливість обміну іншими, ніж призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельними ділянками сільськогосподарського призначення.

Заборона відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, визначена у підпункті «б» пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України у редакції, чинній до 1 січня 2019 року, та виключення з неї можливості обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону стосуються не тільки земельних ділянок, що використовуються для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а й інших земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

Наявність у сільських, селищних, міських рад і районних державних адміністрацій передбаченого в абзаці одинадцятому частини першої статті 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» повноваження оформляти матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту видачі державних актів на право власності на земельну ділянку (з 1 січня 2019 року до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку), не виключає можливість обміну згідно з чинним законодавством земельними ділянками, на які вже були видані державні акти на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв).

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постанові Великої палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №14-66цс19.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спірний договір міни відповідає приписам статей 203 і 715 ЦК України та не суперечить підпункту «б» пункту 15 розділу X «Перехідні положення» ЗК України у редакції, чинній на час укладення договору міни.

Крім того, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції положень Закону України від 10 липня 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», яким було встановлено обов`язкову умову рівноцінності земельних ділянок, які обмінюються, або різниця між нормативними грошовими оцінками яких становить не більше 10 відсотків.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що даний Закон набрав чинності 01 січня 2019 року, тому його норми не розповсюджуються на дані правовідносини, оскільки відповідно до частини 2 статті 5 Цивільного кодексу України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі.

Враховуючи встановлені обставини та наявні в матеріалах справи письмові докази укладений між сторонами договір міни не суперечить нормам чинного на той час законодавства, відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину, доводи позивача про порушення публічного порядку та про проведення обміну земельних ділянок без грошової доплати та нерівноцінність обміну є безпідставними, а заявлені позивачем позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими.

Посилання позивача на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, не підтверджено доказами та не наведено підстав, визначених у ст.376 ЦПК України, для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення обґрунтувань заявлених вимог, які вказані у позовній заяві позивача, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 02 вересня 2019 рокубез змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 21 січня 2020 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді О.Л. Дуковський

О.А. Письменний