УХВАЛА

Справа № 564/3015/20

14 грудня 2020 року

м.Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області в особі судді Левчук В.В.

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання недійсним правочину, який вчинений під впливом обману

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Костопільського районного суду Рівненської області з цивільним позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним правочину, який вчинений під впливом обману, у якому позивач просить визнати недійсним правочин про проходження курсу по коучингу, укладений між позивачем та ОСОБА_2 25 квітня 2020 року, тому, що він був вчинений під впливом обману, зобов`язати відповідача повернути їй 797 доларів, що становить 21967 грн. за курсом НБУ на момент подання позову та зобов`язати відповідача відшкодувати моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн., та збитки в розмірі 50000,00. Одночасно просить звільнити її від сплати судового збору на підставі п.1/1/в та п.2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», як одиноку матір та ч.3 ст.22 Закону України Про захист прав споживачів. Також до позову додано окрему заяву про звільнення від сплати судового збору в порядку ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.8 Закону України «Про судовий збір». Вказана заява мотивована тим, що позивач є одинокою матір`ю, відмовилась від роботи внаслідок обману відповідача і за період останніх шести місяців не мала власних доходів. Також вказує на те, що спір виник

Розглянувши подану заяву суд враховує наступне.

Відповідно до ч.4 ст.177 Цивільного процесуального кодексу України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 ст.133 Цивільного процесуального кодексу України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлено ставку судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлено ставку судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1)розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача -фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Аналіз такого нормативного врегулювання дає підстави зробити висновок про те, що звільнення сторони від сплати судового збору суд застосовує у виключних випадах, а визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати. Позивач, який заявляє відповідне клопотання, відповідно до ст.12 Цивільного процесуального кодексу України повинен навести доводи і надати докази на підтвердження того, що майновий стан останнього перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Враховуючи викладене, а також положення статті 5 Закону України «Про судовий збір», суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні, в тому числі й у питанні звільнення від сплати судового збору чи відстрочення такої сплати.

Крім того, як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.1 постанови від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами, у чіткій відповідності до ЦПК, Закону України «Про судовий збір», забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами позивача щодо можливості звернення до суду та інтересами держави щодо стягнення судового збору за розгляд справ.

Позивач просить звільнити її від сплати судового збору, як одиноку матір та вказує, шо за період останніх шести місяців не мала власних доходів.

Разом з тим, на підтвердження своїх доводів позивачем надано лише відомості з державного реєстру платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, з якої вбачається лише факт отримання доходу у другому та третьому кварталі 2020 року, але не підтверджує скрутного матеріального становища та неможливості сплатити судовий збір. У даному випадку, такими доказами можуть бути: довідка стосовно залишку грошових коштів на рахунку позивача, довідка про склад сім`ї, акт обстеження житлово-побутових умов заявника тощо.

Суд також звертає увагу, що позивач не просить відстрочити або розстрочити сплату судового збору, а відразу звільнити від його сплати.

Таким чином, за результатами розгляду заяви, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявність обставин для звільнення її від сплати судового збору, а тому така заява позивача про звільнення від сплати судового збору не підлягає до задоволення.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що остання містить як вимоги немайнового так і майнового характеру, а саме: 1) визнати недійсним правочин про проходження курсу по коучингу, укладений між позивачем та ОСОБА_2 25 квітня 2020 року; 2) зобов`язати відповідача повернути позивачу 797 доларів, що становить 21967 грн. за курсом НБУ на момент подання позову; 3) зобов`язати відповідача відшкодувати моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн; 4) зобов`язати відповідача відшкодувати збитки в розмірі 50000 грн.

Відтак, позивачу слід сплатити судовий збір за чотири позовних вимоги у розмірі 3363,20 грн., тобто по 840,80 грн. за кожну з чотирьох позовних вимог.

Разом з тим, всупереч вимогам ч.4 ст.177 Цивільного процесуального кодексу України, позивачем до позовної заяви не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі та не додано до позову документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Крім того, відповідно до ч.5 ст.177 Цивільного процесуального кодексу України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Позивач у своїй позовній заяві вказує, що діями відповідача порушено її права, як споживача.

Разом з тим, закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Пунктом 23 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до п.17 ст.1 вказаного Закону послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо:

1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції;

2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення;

3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору;

4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач;

5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію;

6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою;

7) ціну продукції визначено неналежним чином;

8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу

Проте, позивач, вважаючи себе споживачем, так і не навела у змісті позовних вимог, яке саме право споживача в розумінні ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» порушено та не навела доводів на підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов переконливого висновку, що позивач всупереч вимогам ч.5 ст.177 Цивільного процесуального кодексу України, не додав до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Виявлені недоліки позовної заяви необхідно усунути та подати суду документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, а також докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ч.11-13 ст.187 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали. Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Враховуючи викладене, позовна заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без руху для усунення недоліків.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.175, 177, 187, 260, 261, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання недійсним правочину, який вчинений під впливом обману залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків 10 /десять/ днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач не усуне недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява буде вважатись неподаною і повернута позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяВ. В. Левчук