Справа № 694/2122/19
Рішення

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2020 року м.Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Сакун Д.І.,

за участі секретаря судового засідання Матвієнко А. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просив суд: стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 120143 гривень96 копійок за кредитним договором № CSZ0GK00000003 від 13.03.2006 та судові витрати у розмірі 19 (дві тисячі дев`ятсот вісімдесят) гривень судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.03.2006р. між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № CSZ0GK00000003. Відповідно до умов даного договору позивач надав відповідачу кредит у сумі 156000грн. на термін до 13.03.2026р., а відповідач зобов`язувався повернути кредит та проценти за користування ним. У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання не виконав, внаслідок чого у позивача виникло право вимагати дострокового повернення кредитних коштів.

Відповідно до рахунку заборгованості, наданого банком, заборгованість за кредитом відповідача станом на 14.11.2019 року становить900248,13 гривень, яка складається з наступного: 120143,96 грн. - заборгованість за кредитом, 181562,42грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 64351,2грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 534190,55грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.. Разом з тим позивач, як кредитодавець вимагає стягнути з боржника лише заборгованість за кредитом.

Відповідачем було подано відзив на позов, відповідно до якого останній вказував, що банк вже реалізував своє право на дострокове повернення кредитних коштів шляхом звернення до суду з позовом про звернення стягнення заборгованості по кредитному договору на предмет іпотеки у 2009році. І рішенням Звенигородського районного суду від 11.12.2009 в позові було відмовлено, відтак вважає що строк виконання за вказаним кредитним договором в силу ст. 530 ЦК України почав перебіг з 18.12.2009р. Саме з моменту пред`явлення вимог8и про дострокове повернення кроедитних коштів припинилося право позивача на нарахування процентів за користування кредитом та неустойку. Також вказує, що відповідачем після 18.12.2009р. було сплачено 153562,41грн. на погашення кредиту, що є значно більшим ніж тіло кредиту за договором.

Також відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності.

Позивачем подано відповідь на відзив відповідача, відповідно до якої останній вказав, що звернення банку до суду не припиняє дію кредитного договору та, відповідно, не позбавляє права звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості. Строки виконання зобов`язань за договором змінені не були у зв`язку з чим строк звернення до суду з даним позовом не минув. З доводами відповідача щодо погашення заборгованості позивач не погодився, вказуючи, що отри мані кошти сплачувалися насамперед на відшкодування збитків банку.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Позивач подав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотання про розгляд справи за його відсутності, а також заявку на отримання процесуальних документів в електронній формі.

Ухвалою Звенигородського районного суду від 20.12.2019 року(суддя Гончаренко Т. В.) було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

14.01.2020 відповідачем подано заяву із запереченнями щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Також подано заяву про застосування позовної давності.

Ухвалою суду від 20.05.2020 було вирішено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження.

За результатами повторного автоматизованого розподілу справ справу було передано до провадження судді Сакун Д. І.

Ухвалою суду від 08.09.2020 року (головуючий суддя ОСОБА_2 ) було прийнято справу до провадження.

Ухвалою суду від 05.10.2020 було закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду.

В матеріалах справи наявні клопотання сторін про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, дійшов до наступних висновків.

13.03.2006Р. між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № CSZ0GK00000003.

Відповідно до п.1.1 даного договору Банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти на строк до 13.03.2026р. включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 130000грн. на придбання житла, а також у розмірі 26000грн. на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості та винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,55% щомісяця в період сплати від суми виданого кредиту. Позичальник у свою чергу зобов`язувався повернути кредит, сплачувати відсотки, винагороди в зазначені в договорі строки.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 13 березня 2006 року між сторонами укладено договір іпотеки № CSZ0GK00000003.

Відповідно до розрахунків заборгованості за Кредитним договором № CSZ0GK00000003від 13.03.2006відповідач допустив прострочену заборгованість перед позивачем, яка станом на 14.11.2019 року становить 900248,13 гривень, яка складається з наступного: 120143,96 грн. - заборгованість за кредитом (сума залишку поточної та простроченої заборгованості), 181562,42грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 64351,2грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 534190,55грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором

Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін

Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Пунктом 1.1 кредитного договору встановлено строк повернення кредиту 13.03.2026р., крім того встановлено, що щомісячно позичальник повинен здійснювати щомісячний платіж для погашення заборгованості за кредитним договором по кредиту, відсоткам, винагороді, комісіям.

Згідно із пунктом 2.3.3 кредитного договору при настанні подій, передбачених у пункті цього договору, зокрема порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами цього договору, в тому числі порушення цільового використання кредиту, банк на власний розсуд має право а) змінити умови договору зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати комісії і відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором. При цьому, згідно ст. 212, 611, 651 ЦК України щодо зобов`язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду, комісію й відсоткиза фактичний строк його користування у повному обсязі.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Умовами спірного кредитного договору встановлено щомісячну сплату заборгованості по кредиту, сплати комісії і відсотків за його користування (п.1.1.)

АТ КБ «ПриватБанк» використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, звернувшись у 2009 році до суду із позовом про звернення стягнення заборгованості по кредитному договору на предмет іпотеки. Як вбачається з рішення Звенигородського районного суду від 11.12.2009 банк посилався на неналежне виконання боржником своїх зобов`язань, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість по кредиту в сумі 131997,73грн. і в рахунок погашення заборгованості просив звернути стягнення на предмет іпотеки.

Тобто, такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Відмова в задоволенні даного позову не впливає на факт зміни основного зобов`язання банком, оскільки останній реалізував своє право вимоги на дострокове повернення суми боргу, а відмовлено у позові було з інших правових підстав.

Відтак, суд погоджується з доводами відповідача, що строк виконання зобов`язань за договором (в т. ч. і тих, строк виконання яких не настав), вважається, таким що настав щонайпізніше 11.12.2009р. , в т.ч. в силу п.2.3.3 Договору,

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах ВеликоїПалати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18) та від 31.10.2018 (справа № 202/4494/16-ц).

Разом з тим ПАТ КБ «ПриватБанк» вимог про стягнення з поручителя сплати встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі положень статті 625 ЦК України не заявляв. Відтак, останній мав право на лише на стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, які були нараховані на момент пред`явлення банком вимоги згідно з ч. 2. Ст. 1050 ЦК України, тобто орієнтовно на грудень 2009року (оскільки доводів відповідача щодо іншого строку позивач не спростував, а відповідач надав належні докази лише за щонайпізніший період.)

Як вбачається з розрахунку позивача, доданого до позову, заборгованість відповідача на цей час, а саме на 01.12.2009 складала:125453,12грн. залишок поточної заборгованості за наданим кредитом, 929,13грн. залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом, 6742,87грн. - залишок заборгованості за процентами, 1286,71грн. - загальний залишок пені за порушення строків розрахунків, 3575,00грн. залишок заборгованості за комісією, а всього 137986,83грн.

При цьому відповідач після пред`явлення вимоги сплатив позивачеві в рахунок погашення кредиту 151362,41грн., що підтверджується доданими копіями квитанцій та довідкою про погашення за кредитом (а.с.95-107).

Відтак, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача за даним кредитним договором, в т.ч. за тілом кредиту, відсотками, пенею і комісією відповідачем погашена, оскільки сплачені відповідачем кошти перевищують суму заборгованості, яку мав право вимагати банк з урахуванням.

Доводи позивача щодо більшої суми суд відхиляє, оскільки останнім здійснені розрахунки заборгованості без врахування припинення його права на здійснення таких нарахувань після пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Відтак, позовні вимоги суд вважає недоведеними і відмовляє в позові саме з цих підстав, оскільки застосування строку позовної давності і відмова в позові з підстав пропуску таких строків може мати місце лише за доведеності позовних вимог.

Згідно зі статтею 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет або підставу позову, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред`явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Оскільки, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, то витрати позивача на оплату судового збору позивачем з відповідача стягненню не підлягають.

Разом з тим, відповідачем подано клопотання про стягнення з позивача витрат на правову допомогу в сумі 7500грн. і подано відповідні докази на підтвердження понесених витрат.

На підставі викладеного керуючись ст. ст. 207, 526, 530 ,610, 612, 633, 634, 638, 1048, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 82, 137, 141, 258, 263-265, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд,

вирішив:

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 7500грн. витрат на правову допомогу.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня підписання рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резулютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення підписане 11.12.2020.

Суддя Д.І. Сакун