1Справа № 335/7739/19 2/335/194/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2020 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Калюжної В.В., за участю секретаря судового засідання Каравайко В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у залі суду у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення грошових коштів,

за участю представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача Морозова В . С . ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення грошових коштів, в обґрунтування позову зазначивши наступне.

Позивачем на поточний рахунок відповідача було помилково перераховано грошові кошти на загальну суму 10 024,95 гривень, у якості передоплати за надані послуги за договором, укладеним відповідачем ПАТ «Запоріжжяобленерго» з ТОВ «Форестер», однак за його зверненням відповідачем зазначені кошти позивачу повернуто не було.

Посилаючись на те, що перераховані кошти від імені ТОВ «Форестер», з яким позивач не мав договірних відносин на час їх перерахування, не повинні були прийматися відповідачем від фізичної особи, як оплата послуг від юридичної особи, ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача на його користь помилково перераховані грошові кошти у розмірі 10 024,95 гривень та стягнути понесені ним судові витрати.

Ухвалою суду від 19.07.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.

26.09.2019 року від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач заперечує проти позову. Зазначив, що постановою НКРЕКП від 11.12.2018 № 1833 «Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії ПАТ «Запоріжжяобленерго», яка набрала чинності з 01 січня 2019 року (із змінами та доповненнями), встановлено структуру тарифів на послуги з розподілу електричної енергії ПАТ «Запоріжжяобленерго», якою не передбачено такий напрямок використання коштів, як повернення переплати (кредиторської заборгованості) юридичним та фізичним особам, а тому товариство вимушено відшуковувати додаткові джерела для покриття зазначених витрат. Вважає позовні вимоги необгрунтованими, наполягає на їх безпідставності, а також посилається на наявність кредиторської заборгованості, внаслідок надлишкового перерахування у 2018 році споживачами коштів в оплату за електроенергію, у зв`язку з чим вважає стягнення зазначених у позові коштів неможливим; заявлений до стягнення розмір судових витрат вважає необгрунтованим, виходячи із недотримання позивачем вимог ст. 137 ЦПК України; у задоволенні позову просить відмовити.

27.11.2019 року позивачем подано відповідь на відзив відповідача, у якому він зазначив, що вважає необгрунтованим посилання відповідача як на підставу неможливості повернення помилково перерахованих коштів, на постанову НРКЕКП від 11.12.2018 № 1833 «Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії ПАТ «Запоріжжяобленерго», виходячи з того, що Конституційним судом України визнано неконституційним створення та існування НРКЕКП у тому форматі, в якому вона існувала з 2014 року. Позивач зазначає, що ПАТ „Запоріжжяобленерго" з 01.01.2019 року не мало право надавати послуги з постачання електричної енергії, тому внесені позивачем платежі підлягають поверненню у п`ятиденний строк, визначений Наказом Президента „Про заходи нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України" від 16.03.1995 року № 227/95. До того ж ПАТ «Запоріжжяобленерго» на теперішній час не знаходиться в процедурі банкрутства чи припинення діяльності, як юридична особа, а працює в звичайному режимі та отримує прибуток, тому, на думку позивача, має можливість та повинно повернути кошти позивачу.

05.12.2019 року представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, згідно з якими, відповідач вважає безпідставними вимоги про стягнення судових витрат про надання правничої допомоги у розмірі 1500 гривень, оскільки позивачем не дотримано вимог ст. 137 ЦПК України - не надано доказів, надання послуг саме адвокатом, а також не надано договору про надання правничої допомоги та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю особою, якою було надано послуги, пов`язані зі зверненням до суду. Вподальшому позивачем було надано копію договору про надання правничої допомоги, укладеного з адвокатом - іншою особою, ніж та, якою було надано правничу допомогу у заявленому до стягнення розмірі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позові, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на обставини, викладені у відзиві, у задоволенні позову просив відмовити.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що 26.10.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю „Форестер" (споживачем) та ВАТ „Запоріжжяобленерго" (постачальником електричної енергії), правонаступником якого є ПАТ „Запоріжжяобленерго", укладено договір № 12237 про постачання електричної енергії, який з боку Споживача підписано ОСОБА_2 , як відповідальною особою Товариства.

За умовами укладеного договору, постачальник електричної енергії продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з приєднаною потужністю, зазначеною у додатку № 1 „Обсяги постачання електричної енергії споживачу", а споживач оплачує Постачальнику електричної енергії вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

На підставі заяв на договірне списання від 29.11.2018 року, 29.12.2018 року, 31.01.2019 року, ОСОБА_1 на поточний рахунок ПАТ „Запоріжжяобленерго" внесено кошти по предоплаті ТОВ „Форестер" за договором 12237 згідно ДКБО у сумі 3 469,59 гривень, згідно з меморіальним ордером № МАВ7476662 від 29.11.2018 року, у сумі 3 237,36 гривень, згідно з меморіальним ордером № МАВ8053423 від 29.12.2018 року, у сумі 3 318,00 гривень, згідно з меморіальним ордером № МАВ8633683 від 31.01.2019 року, відповідно.

Однією з підстав повернення передоплати за договором, визначеної Законом, є одностороння відмова від зобов`язання.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 665 ЦК України, у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються, що передбачено ч. 2 ст. 653 ЦК України.

Статтею 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Підстав для висновку про порушення зобов`язань за договором відповідачем або підстав для розірвання договору між сторонами судом не встановлено.

З наданих суду доказів встановлено, що грошові кошти у загальному розмірі 10 024,95 гривень, які були перераховані позивачем на рахунок ПАТ „Запоріжжяобленерго", були зараховані на рахунок відповідача у якості передплати за договором № 12237 від 26.10.2011 року.

В ході судового розгляду обставин, які б свідчили про помилкове перерахування коштів ОСОБА_1 на рахунок відповідача, судом не встановлено.

Разом з тим, ст. 400 ЦК України, визначено обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

На підставі аналізу досліджених доказів, суд дійшов висновку про те, що позивачем не підтверджено обставин, викладених у позові, та, на переконання суду, доводи позивача щодо безпідставності отримання відповідачем грошових коштів є необгрунтованими.

Відповідно до положень 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, зокрема, через помилку, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обовязків, встановлених статтею 11 ЦК України.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Таким чином, виходячи з наданих суду доказів, підстав для висновку про неправомірне набуття відповідачем грошових коштів, перерахованих позивачем за договором № 12237 від 26.10.2011 року, не встановлено. Крім того, зі змісту договору не встановлено обмежень щодо перерахування грошових коштів саме ОСОБА_1 , тому підстав вважати перераховані кошти такими, що надійшли помилково на рахунок відповідача, судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення грошових коштів - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14.01.2020 року.

Суддя В.В. Калюжна