Провадження № 2/234/424/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2020 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді - Кравченко О.Ю.

секретар судового засідання Малушка С.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2

справа №234/16095/19

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та виселення, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

23 вересня 2019 року до Краматорського міського суду звернулася позивачка ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та виселення. В обґрунтування позову зазначила, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . Шлюб між нею та відповідачем розірвано у 2015 році, однак відповідач до теперішнього часу мешкає у належній їй квартирі. Відповідач мав намір визнати квартиру спільним майном подружжя. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 15.11.2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності відмовлено. Постановою ВС від 04.04.2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення апеляційного суду Донецької області залишено без змін. Відповідач був зареєстрований у квартирі як член сім`ї, проте, після розірвання шлюбу, він став для позивачки сторонньою людиною, яка на власний розсуд, без врахування її волевиявлення, всупереч її вимогам користується її власністю, що порушує її конституційні права та інтереси. На підставі ч.2 ст.406 ЦК України позивачка просила усунути їй перешкоди у користуванні житлом шляхом виселення з квартири АДРЕСА_1 .

Відповідач надав відзив на позов, в якому зазначив, що позивачка вже зверталась з таким же позовом про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням та виселення з вказаної квартири. Рішенням Краматорського міського суду від 09.11.2016 року їй було відмовлено у задоволенні позовних вимог. Починаючи з 2016 року і до теперішнього часу обставини справи не змінилися. Він продовжує проживати у спірній квартирі, регулярно сплачує комунальні платежі, заборгованості не має, відповідачка має вільний доступ у квартиру. Ніяких конфліктів у них не виникає. Позивачка виселилась з квартири добровільно та на даний час мешкає з іншим чоловіком. У задоволенні позову просив відмовити.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 08.10.2019 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вислухав пояснення сторін, дослідивши у сукупності надані сторонами письмові докази, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 з 13.10.1984 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано відповідно до заочного рішення Краматорського міського суду Донецької області від 19.08.2015 року.

Відповідно до копії договору дарування квартири від 05.09.2000 року, ОСОБА_3 є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки про склад сім`ї, в спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_3 та її колишній чоловік ОСОБА_2 . Як вбачається з ксерокопії паспортів сторін, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровані у спірній квартирі з 23.07.2001 року.

Відповідач ОСОБА_2 звертався до суду з позовом про визнання спірної квартири спільним майном подружжя. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 23.08.2017 року у справі №234/15256/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності позов задоволено, визнано спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 15.11.2017 року рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23.08.2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 04.04.2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Апеляційного суду Донецької області від 15.11.2017 року залишено без змін.

21.08.2019 року позивачка направила відповідачу письмову вимогу про звільнення квартири, яку відповідач отримав 31.08.2019 року.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідач вселився у спірну квартиру в якості члена сім`ї власника і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Як встановлено у судовому засіданні, позивачка є власником спірної квартири. Відповідач спільним побутом із позивачкою не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постановах від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18) та від 14 серпня 2019 року справі № 702/101/18 (провадження № 61-42856св18).

Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що позивачка вже зверталась з аналогічним позовом до суду, оскільки як вбачається з рішення Краматорського міського суду Донецької області від 09.11.2016 року у справі №234/8830/16-ц та ухвали Апеляційного суду Донецької області від 12.12.2016 року, позивачка зверталась до суду з позовом про виселення відповідача з інших підстав.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 12,78-81, 141, 258-259, 263-265, 266, 273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та виселення задовольнити.

Припинити ОСОБА_2 право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду виготовлений 14.01.2020 року.

Суддя Краматорського міського суду О. Ю. Кравченко