КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2020 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Березовенко Р.В.,

Суханової Є.М., із участю секретаря Линок В.О., розглянувши матеріали цивільної справи у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва

від 17 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В :

08 жовтня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідачки на свою користь суму грошових коштів у розмірі 250 400 грн, а також покласти на неї понесені судові витрати, які складаються із: судового збору -

2 504 грн, судового збору за подачу заяви про забезпечення позову - 382,20 грн, витрат на професійну правничу допомогу - 10 000 грн.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 23 серпня 2019 року між сторонами у справі укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Боднар Н.В. за №1651.

За правочином сторони зобов`язані в строк до 20 вересня включно укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

У день підписання попереднього договору позивачка передала, а відповідачка отримала гроші в сумі 250 400 грн, як доказ укладення та забезпечення виконання договору купівлі-продажу квартири.

Пунктом 6 попереднього договору встановлено, що у випадку відмови від укладання основного договору відповідачем, нею мають бути сплачено позивачу гроші в сумі 500 800 грн.

Як зазначає позивачка, 19 вересня 2019 року відповідачка відмовилась з власної ініціативи від продажу квартири АДРЕСА_1 та повернула позивачу частину суми в розмірі 250 400 грн, що, на думку позивача, є частиною грошових коштів, вказаних в п. 6 попереднього договору в розмірі 500 800 грн.

Дані обставини підтверджуються заявами представника відповідачки та позивачки від 19 вересня 2019 року, посвідченими приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Боднар Н.В. за номерами 6349 та 6350.

Позивачка зазначає, що 18 вересня 2019 року відповідачка продала вказану квартиру, а тому ОСОБА_1 , ще 18 вересня 2019 року, знала про свою відмову виконувати умови попереднього договору та не в повній мірі виконала взяті на себе зобов`язання, а саме: у зв`язку із односторонньою відмовою від укладання основного договору, не доплатила позивачу передбачені п. 6 попереднього договору грошові кошти в розмірі 250 400 грн.

Оскільки у визначений сторонами строк основний договір купівлі-продажу не був укладений, добровільно виконати взяті на себе зобов`язання відповідачка відмовилася та на даний час будь-яких дій з повернення боргу остання не вживає, а тому позивачка вимушена звернутися з даним позовом до суду.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 грудня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму грошових коштів за неналежне виконання умов попереднього договору від 23 серпня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Боднар Н.В. за номером 1651, у розмірі 250 400 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 504 грн, та 384,20 грн за подання заяви про забезпечення позову.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На обґрунтування ухваленого судового рішення місцевий суд зазначив, що відповідно до п. 6 попереднього договору, у випадку відмови від укладання основного договору продавцем, нею має бути сплачено гроші в сумі

500 800 грн, що згідно з курсом НБУ на день укладення цього договору еквівалентно 20 000 доларів США, на день виконання зобов`язання покупцю.

Відповідно до ч. 2 ст. 635 ЦК України, сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Судом встановлено, що відповідачем порушено умови попереднього договору купівлі-продажу, що полягає у відмові позивача в укладенні основного договору купівлі-продажу, в строк, визначений попереднім договором, 18 вересня 2019 року, відповідач з власної ініціативи уклала договір купівлі-продажу об`єкта нерухомості, визначеного попереднім договором, з іншою особою, що тягне за собою наслідки порушення умов договору, передбачених п. 6 попереднього договору.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач правомірно звернувся до відповідача про стягнення 250 400 грн, в той же час, відповідач не скористався своїм процесуальним правом висловити заперечення проти позову в частині виконання своїх зобов`язань.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 червня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів - залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням Дніпровського районного суду

м. Києва від 17 грудня 2019 року, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушеннянорм процесуального права при його ухваленні.

Просить скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду

м. Києва від 17 грудня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 23 серпня 2019 року між ОСОБА_1 ( продавець ) та ОСОБА_2 ( покупець ) укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Боднар Н.В. за номером 1651 ( а.с. 11 ).

Відповідно до п. 1 зазначеного попереднього договору, сторони зобов`язуються в строк до 20 вересня 2019 року включно укласти договір купівлі-продажу квартири під номером АДРЕСА_1 .

Ціна продажу вказаної квартири визначена сторонами в сумі 5 258 400 грн ( там же ).

Відповідно до п. 3 вказаного договору, покупець передала, а продавець отримала гроші в сумі 250 400 грн, що згідно з курсом НБУ на день укладення цього договору еквівалентно 10 000 доларів США, як доказ укладення та забезпечення виконання договору купівлі-продажу квартири за номером АДРЕСА_1 , з належних до сплати 5 258 400 грн, що згідно з курсом НБУ на день укладення цього договору еквівалентно 210 000 доларів США ( там же ).

Відповідно до заяви ОСОБА_2 від 19 вересня 2019 року, позивач отримала від відповідача суму в розмірі 250 500 грн, що є еквівалентом 10 000 доларів США, що є частиною грошових коштів, вказаних в п. 6 попереднього договору, посвідченого Боднар Н.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 23 серпня 2019 року та зареєстрованого в реєстрі за №1651, в розмірі 500 800 грн, що є еквівалентом 20 000 доларів США ( а.с. 12 ).

Також, ОСОБА_2 , цією заявою погодилася, що не заперечує та згодна на розірвання попереднього договору, посвідченого

Боднар Н.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 23 серпня 2019 року та зареєстрованого в реєстрі за №1651 ( там же ).

Крім того, відповідно до заяви ОСОБА_3 ( представник ОСОБА_1 ) від 19 вересня 2019 року, відповідач відмовилася за власної ініціативи від продажу квартири за АДРЕСА_1 ( а.с. 13 ).

Також вказаною заявою підтверджено той факт, що повернуто покупцю, ОСОБА_2 , частину суми в розмірі 250 400 грн, що є еквівалентом 10 000 доларів США, що є частиною грошових коштів, вказаних в п. 6 попереднього договору ( там же ).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено умови попереднього договору купівлі-продажу, що полягає у відмові позивача в укладенні основного договору купівлі-продажу.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком місцевого суду, оскільки заявою ОСОБА_2 від 19 вересня 2019 року погодилась на розірвання попереднього договору посвідченого Боднар Н.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 23 серпня 2019 року та зареєстрованого в реєстрі за №1651.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що сторони за взаємною згодою розірвали попередній договір та відповідач повернула позивачу попередньо передані кошти.

Враховуючи, що попередній договір від 23 серпня 2019 року було розірвано сторонами за взаємною згодою, то цивільно-правова відповідальність за порушення його умов настати не може відповідно до положень ч. 2 ст. 653 ЦК України, згідно якої у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

А тому, позовні вимоги ОСОБА_2 , на переконання апеляційного суду, задоволенню не підлягають.

За таких обставин, суд першої інстанції зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи, і без додержання зазначених норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 635, 653 ЦК України, ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263 ЦПК України, ухвалив помилкове рішення про задоволення позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , на переконання апеляційного суду, знайшли своє підтвердження, унаслідок чого рішення місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України та названих положень матеріального і процесуального права за їх необґрунтованістю та недоведеністю.

Апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне у відповідності до положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 3 756 грн ( а.с. 112 ).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 141, 263, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів скасувати і ухвалити по справі нове судове рішення про залишення без задоволення заявлених позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 756 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Р.В. Березовенко

Є.М. Суханова