Справа № 357/505/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2020 р. cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бондаренко О. В. , оглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

16.01.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт, що він, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , самостійно без участі матері дитини, виховує малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто є одиноким батьком, з 11.12.2018 року.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Таким чином, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право (Постанова Верховного Суду № 61-18462ск18 від 15.11.2018 року, Постанова Верховного Суду № 61-34884св18 від 14.11.2018 року).

В п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 5 (із змінами, внесеними постановою Пленуму від 25 травня 1998 року № 15) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як вбачається зі змісту поданої заяви, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , просить встановити факт, що він самостійно без участі матері дитини, виховує малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто є одиноким батьком, з 11.12.2018 року, а встановлення даного факту йому необхідне для отримання додаткової відпустки, передбаченої ст. 19 Закону України «Про відпустки».

Згідно ст. 2 Закону України «Про відпустки», право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки» жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. №9, одинокий батько це чоловік, який не перебуває в шлюбі, але при цьому виховує дитину, у свідоцтві про народження якої він записаний як батько; або він розлучений і виховує дитину без матері; або він вдівець.

Отже, додаткову відпустку, передбачену ст. 19 Закону України «Про відпустки», надає роботодавець, який самостійно визначає достовірність і достатність наданих документів та вирішує питання щодо надання додаткової відпустки.

Як роз`яснено в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» залежно від мети встановлення фактів заінтересованими особами в цих справах можуть бути, наприклад, відділи соціального захисту населення - у справах про встановлення факту перебування на утриманні особи, яка померла, для призначення пенсії заявникові; інші спадкоємці - у справах про встановлення факту прийняття спадщини; органи внутрішніх справ - у справах про встановлення факту родинних відносин для вирішення питання про належність до громадянства України; органи страхування - у справах про встановлення факту належності страхового свідоцтва.

В даному випадку зазначено заінтересовану особу, яка не вирішує питання щодо досягнення заявником мети отримання додаткової відпустки відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки», а з доданих до заяви матеріалів (рішення суду від 11.12.2018 року, яке набрало законної сили 14.01.2019 року, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, акту обстеження умов проживання від 28.01.2019 року) вбачається, що заявник розлучений та проживає разом із дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перебуває на його утриманні.

Разом з тим, заявник не зазначає заінтересовану особу залежно від вказаної мети, а чинне законодавство не містить в переліку документів, які слід пред`явити розлученій жінці (чоловіку), яка (який) виховує дитину без батька (матері), для отримання додаткової соціальної відпустки рішення суду про встановлення вказаного факту.

В даному випадку, заявником вказано заінтересованою особою - ОСОБА_2 , його колишню дружину та матір дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 158 цього Кодексу передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування ухвалює на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

А, статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Як вбачається з матеріалів доданих до заяви, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 1.12.2018 року було визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в акті обстеження умов проживання від 28.01.2019 року зазначено, що між заявником та матір`ю дітей відсутній спір щодо виховання та особистого спілкування з дітьми, а в психолого-педагогічній характеристиці наданій ДНЗ №28 «Горобинонька» на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначено, що мати ОСОБА_2 з листопада 2018 року не бере участі у вихованні дитини (не спілкується з вихователями, не забирає доньку додому, не бере участі у батьківських зборах), отже вбачається спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження.

Відповідно до абзацу 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» та ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення.

При зверненні до суду із заявою ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в розмірі 420,40 грн., що підтверджується квитанцією №В906-Е09А-6ЕНЕ-25М3 від 16.01.2020 року.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору може бути повернута за клопотанням особи на підставі ухвали суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. 293, 294, 315, 353 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Ухвала складена 21.01.2020 року.

СуддяО. В. Бондаренко