ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9333/19
провадження № 2/753/347/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Комаревцевої Л.В.

з секретарем Гаврилюк О.В.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом та просить суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що 16.06.1995 між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають дитину - доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначає, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16.06.2017 стягнуто з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі ј з усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Підставою звернення позивача до суду стало умисне ухиляння відповідача протягом тривалого часу від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та матеріального забезпечення дитини - доньки ОСОБА_6 .

Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі відповідача.

Таким чином відповідач ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з донькою; не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання донькою освіти.

Зазначені факти, на думку позивача, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 18.06.2019 відкрито провадження по справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою підготовчого судового зсідання від 12.12.2019 розгляд справи призначено по суті, закінчено підготовче судове засідання.

18.10.2019 відповідачем надано до суду відзив, в якому він просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог.

До суду від органу опіки та піклування Дарницької РДА у м. Києві надійшов висновок №101-11380/03 від 10.12.2019 про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали в повному обсязі та просили суд його задовольнити. Крім того, вважають, що висновок органу опіки та піклування Дарницької РДА у місті Києві є необґрунтованим та таким, що не відповідає інтересам дитини. Вказали, що відповідача потрібно позбавити батьківських прав, оскільки він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували. Відповідач вказав, що донька перебуває під впливом матері, яка її постійно налаштовує проти батька. Оскільки на даний час відповідач не може вплинути на рішення позивача щодо усунення батька дитини від спілкування з донькою, відповідач просить відмовити у задоволенні позову, зважаючи на пояснення надані в судовому засіданні.

В судовому засіданні допитана ОСОБА_6 , донька позивача та відповідача підтримала заявлений позов та вказала, що батько застосовує до неї та матері психологічне та фізичне насильство. Часто п`є та не цікавиться її життям, понад два роки.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, думку дитини, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 16.06.1995 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюб, який зареєстрований Комарівською сільською радою Макарівського району Київської області, актовий запис № 03.

Від шлюбу сторони мають дитину - доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25.07.2017 стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 16 червня 2017 року, й до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З наявних матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем у справі наявні конфліктні та неприязні стосунки пов`язані з порядком утримання, виховання спільної дитини.

В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці.

Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом.

Згідно ч.1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилається на те, що відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, оскільки не виховує доньку, не піклується про її здоров`я, фізичний та духовний розвиток, не дбає про належні умови проживання, матеріальне забезпечення, а тому повинен бути позбавлений батьківських прав стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно висновку органу опіки та піклування Дарницької РДА у м. Києві №101-11380/03 від 10.12.2019 на сьогодні неповнолітня ОСОБА_6 разом з матір`ю проживає за адресою: АДРЕСА_1 . При проведенні обстеження житлово- побутових умов проживання дитини встановлено, що для ОСОБА_6 створені необхідні умови для проживання, відпочинку, навчання та розвитку. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулось 14.11.2019 були присутні ОСОБА_3 , ОСОБА_1 . неповнолітня ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зі слів матері, останні п`ять років батько дитини, ОСОБА_3 , проживає окремо у садовому будинку, а на зимовий період переїжджає жити до кімнати в гуртожитку, де проживає ОСОБА_1 разом з донькою. ОСОБА_3 , зі слів матері, зловживає алкогольними напоями та систематично вчиняє домашнє насильство, на підставі чого було порушено кримінальні справи. В свою чергу ОСОБА_3 , пояснив, що він має бажання спілкуватися з донькою та виконувати свої батьківські обов`язки у подальшому. Також зазначив, що жодних протиправних дій щодо дитини він не вчиняє, конфлікти виникають лише з дружиною. Неповнолітня ОСОБА_6 підтримує позовні вимоги про позбавлення батька батьківських прав. Зважаючи на ті обставини, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, орган опіки та піклування вважає за недоцільним позбавляти батьківських прав відповідача.

В свою чергу відповідач пояснив, що донька перебуває під впливом матері, яка її постійно налаштовує проти батька. На даний час відповідач не може вплинути на рішення позивача щодо усунення батька дитини від спілкування з донькою.

Як пояснила сама дитина, ОСОБА_6 батько не цікавиться її життям, не піклується про неї та постійно вчиняє сварки, в зв`язку з чим вона з матір`ю вимушена проживати окремо. Позов підтримує та просить задовольнити.

Разом з тим, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (ВС/КЦС від 13.03.2019 у справі № 631/2406/15-ц).

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Разом з цим, доказів того, що виховання дитини з боку відповідача не відповідає чи суперечить інтересам останнього, позивачем не надано.

З огляду на викладене суд вважає, що доказів того, що відповідач не виховує дитину, не піклується про їх здоров`я, фізичний та духовний розвиток, не дбає про належні умови проживання, позивачем не надано.

З огляду на викладене та враховуючи вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів в обґрунтування позову щодо неналежного виконання відповідачем батьківських обов`язків своєї доньки ОСОБА_6 .

Крім того, суд вважає, що позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків.

Виходячи з характеру такого засобу, суд вважає, що його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

З висновку органу опіки та піклування Дарницької РДА в місті Києві №101-11380/03 від 10.12.2019 вбачається, що орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавляти ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до п. 16 вказаної вище Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки.

Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров`я, самоповагу і гідність дитини.

Відповідно до вищенаведених роз`яснень та норм закону тільки винна поведінка батьків, може бути підставою для позбавлення їх батьківських прав.

Разом з цим, суду не надано доказів неналежної поведінки або свідомого нехтування батьківськими обов`язками відповідача відносно неповнолітньої дитини, не надано доказів і вжиття відносно відповідача заходів реагування з приводу невиконання батьківських обов`язків.

Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена перш за все на батьків.

Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні дані, які б негативно характеризували відповідача, як особистість та члена суспільства, а тому враховуючи те, що відповідач є батьком дитини та ту обставину, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову щодо позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З огляду на те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, відсутні.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, повязані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача.

У судовому засіданні при розгляді вказаної справи представник відповідача просив, у разі ухвалення рішення по справі, стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн. Суду надано ордер, договір надання правничої допомоги від 25.09.2019, свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю.

Відповідачем сплачено адвокату за надання правової допомоги 6000 гривень, що підтверджується квитанцією, що надана суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в КГС ВС від 09.07.2019 № 923/726/18 витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), з врахуванням часу витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), суд відмовляє відповідачу у стягненні витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 19, 150, 152, 154-155, 164, 165 Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією ООН про права дитини, Пленумом Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав", ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76- 83, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 20.01.2019

Суддя: Комаревцева Л.В.