Справа № 682/3085/19
Провадження № 2/682/1056/2019
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2020 року м. Славута
Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі :
головуючого судді Зеленської В.І,
з участю секретаря судових засідань Козир О.П.,
представника позивача - адвоката Савонюка М.Я.,
відповідачки ОСОБА_1 ,
представника відповідачки - адвоката Жилюка О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,
15.10.2019 р ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики в сумі 500 000 грн та 5000 грн судових витрат.
З позовної заяви вбачається, що на підставі договору позики від 17.01.2017 року ОСОБА_1 позичила у ОСОБА_2 . 500 000 грн до 17 січня 2018 року та на підтвердження отримання коштів власноручно склала письмову розписку. Проте, у визначений строк відповідачка свого зобов`язання за договором позики не виконала і станом на час звернення з позовом до суду борг не повернула. Сума боргу становить 500 000 грн. Розмір понесених судових витрат становить 5000 грн судового збору.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав та пояснив, що 17 січня 2017 р на прохання відповідачки ОСОБА_2 дав в позику останній 500 000 гривень, які відповідачка зобов`язалась повернути не пізніше 17 січня 2018 року. Однак, ОСОБА_1 позику не повернула, неодноразові прохання та письмові вимоги позивача про погашення боргу відповідачка не виконала. Просить позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 500 000 грн боргу за договором позики і судові витрати.
Відповідачка ОСОБА_1 у судовому засіданні та у поданому до суду відзиві просить відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову, оскільки ніколи не позичала у позивача 500 000 гривень, такі кошти позивач ніколи їй не передавав, а договір позики був укладений у зв`язку з трудовими відносинами, як підстава матеріальної відповідальності. Вважає, що ОСОБА_2 є власником мережі магазинів "Шара". У 2017 році вона працевлаштувалась продавцем в один з магазинів цієї мережі в м. Славута і ОСОБА_2 змусив її підписати договір позики коштів в сумі 500 000 грн та скласти розписку про отримання таких коштів і обов`язок їх повернути до 17 січня 2018 року. У серпні 2019 року їй повідомлено про нестачу товарів у магазині на суму 80 675 грн і запропоновано сплатити ці кошти . Оскільки вона не вважала себе винною у створенні недостачі товарів, то звернулась до Славутського відділу поліції із заявою про відкриття кримінального провадження за фактом привласнення чи розтрати товарів. Після цього їй надійшла вимога ОСОБА_2 про повернення коштів за договором позики в сумі 500 000 грн. На підставі наведеного вважає вимоги позивача безпідставними та просить відмовити в задоволенні позову.
Представник відповідачки адвокат Жилоюк О.В. просить відмовити в задоволенні позову, так як вважає позов безпідставним, оскільки фактично відповідача не одержувала в позику від ОСОБА_2 . 500 000 грн. В ході судового розгляду позивач та його представник не довели наявність між сторонами правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов, а також справжню природу правовідносин між сторонами. Вважає, що фактично між сторонами мали місце трудові відносини, а договір позики та розписка відповідачки насправді складені з метою забезпечити матеріальну відповідальність продавця ОСОБА_1 у разі спричинення нею розтрати чи привласнення коштів або товару.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши позовні вимоги та письмові докази, суд зхнаходить, що позов слід задовольнити з таких підстав.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ст. 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Судом встановлено, що між сторонами виникли відносини позики.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Сторонами дотримано вимог закону щодо форми та умов договору позики, визначених у ст. 1047 ЦК України, оскільки 17 січня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики у письмовій формі. Відповідно до умов договору, позикодавець ОСОБА_2 передав позичальнику ОСОБА_1 у позику в готівковій формі кошти у сумі 500 000 гривень, а позичальник ОСОБА_1 зобов`язалася повернути позикодавцеві ОСОБА_2 таку ж суму грошей у готівковій формі при пред`явленні вимоги, але не пізніше 17 січня 2018 року (п. 1 Договору) (а.с.9).
17 січня 2017 року позичальник ОСОБА_1 власноручно склала розписку про отримання позики від ОСОБА_2 згідно з договором позики від 17 січня 2017 року в сумі 500 000 грн в повному обсязі та зобов`язалася їх повернути по закінченню договору позики, що ствердила власним підписом (а.с.10).
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
В ході судового розгляду ОСОБА_1 ствердила, що розписку писала добровільно, договір позики підписувала добровільно, без будь-якого примусу і тиску.
Зі змісту розписки вбачається отримання відповідачкою від позивача грошових коштів у сумі 500 000 грн. саме у борг та встановлено її обов`язок повернути грошові кошти позивачу, наведене стверджується також договором позики, підписаним сторонами.
Відповідачка в судовому засіданні не заперечувала факту написання нею розписки, проте заперечувала отримання у борг будь-яких коштів та зобов`язання повернути їх, та зазначила, що розписка була написана з метою вирішення питання щодо матеріальної відповідальності у зв`язку з трудовими відносинами.
Проте, з трудової книжки ОСОБА_1 та наданих нею Трудових договорів між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю (а.с.34-40), вбачається, що відповідачка в трудових відносинах з позивачем ОСОБА_2 не перебувала, в тому числі станом на час підписання договору позики та складання розписки про позику коштів та обов`язок їх повернути - 17 січня 2017 р.
Тому заперечення відповідачки та її представника є необгрунтованими і безпідставними.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Позикодавець ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором позики виконав та передав ОСОБА_1 . 500 000 гривень, що стверджукється розпискою позичальниці ОСОБА_1 (а.с.10).
Відповідачка ОСОБА_1 зобов"язалась повернути позивачу ОСОБА_2 позику в сумі 500 000 гривень по закінченню договору позики від 17 січня 2017 року, але не пізніше 17 січня 2018 року, про що зазначила в розписці.
Однак, ОСОБА_1 взяте на себе зобов`язання не виконала, кошти не повернула.
Позивач ОСОБА_2 надсилав на адресу відповідачки письмову вимогу про повернення боргу за договором позики від 17.01.2017 року та розпискою від 17.01.2017 року в сумі 500 000 гривень (а.с.11), що стверджується фіскальним чеком РД АТ "Укрпошта" (а.с.12).
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Умови договору позики є зрозумілими та достатніми для висновку, що відповідач не виконує належним чином узяті на себе зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість за договором позики.
На підставі викладеного суд знаходить, що позовні вимоги ОСОБА_2 є підставними та обґрунтованими, а тому їх слід задовольнити.
Судовий збір в сумі 5000 грн 00 коп підлягає стягненню з відповідачки в користь позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 4-13, 17, 18, 263-265, 273, 282, 289 ЦПК України, ст.ст. 524, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої в АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , в користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 , борг за договором позики від 17.01.2017 р в сумі 500 000 грн 00 коп (п`ятсот тисяч грн 00 коп) та 5000 грн 00 коп (п`ять тисяч грн 00 коп) судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду через Славутський міськрайонний суд.

Повний текст рішення буде виготовлений протягом десяти днів - до 25.01.2020 року.

Головуючий суддя Зеленська В. І.