Постанова

Іменем України

21 січня 2020 року

м. Київ

справа № 446/2033/16-ц

провадження № 61-10639св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду у складі колегії суддів: Шеремети Н. О., Крайник Н. П., Цяцяка Р. П., від 22 квітня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики в солідарному порядку.

Позовна заява мотивована тим, що 29 серпня 2007 року ОСОБА_3 отримав від неї у борг кошти в сумі 36 000 дол. США на проведення ремонтно-будівельних робіт у будинку, що розташований по АДРЕСА_1 .

29 серпня 2007 року між сторонами укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов`язався перед нею за виконання всіх зобов`язань ОСОБА_3 за договором позики.

Відповідачі грошові кошти не повернули.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідачів на її користь у солідарному порядку борг у розмірі 9 500 дол. США.

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали до суду заяву про визнання мирової угоди.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області у складі судді Бакай І. А. від 29 листопада 2016 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за якою сторони досягнули згоди щодо наступного:

Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 319,2 кв. м.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер: :02:001:0544, цільове призначення земельної ділянки - обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати покладено на ОСОБА_3 .

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу закрито.

Визнаючи мирову угоду та закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що укладена сторонами мирова угода не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вчинена в інтересах обох сторін.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 22 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 , подану представником ОСОБА_5 , задоволено, ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 29 листопада 2016 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про визнання мирової угоди, суд апеляційної інстанції виходив із того, що умовами мирової угоди порушено права та законні інтереси ОСОБА_4 , яка не брала участі у справі, а саме, права власності на майно, право власності на яке визнане за позивачем за мировою угодою.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У травні 2019 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 подали до Верховного Суду касаційні скарги, в яких, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати постанову апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга ОСОБА_3 мотивована тим, що він з ОСОБА_4 шлюбу не укладав, а отже ухвала Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 29 листопада 2016 року не порушує її прав.

Житловий будинок та земельна ділянка, які є предметом мирової угоди, є його особистою власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя. Будівництво згаданого будинку здійснювалось ним за кошти, отримані у позику від ОСОБА_1 відповідно до договору позики від 29 серпня 2007 року. ОСОБА_4 участі у будівництві будинку не брала, оскільки більше п`ятнадцяти років перебуває на території США.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про скасування ухвали суду першої інстанції, якою затверджено мирову угоду. Суд апеляційної інстанції не врахував, що ОСОБА_4 не довела, що будинок та земельна ділянка, які є предметом мирової угоди, є спільною сумісною власністю подружжя.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційні скарги

У листопаді 2019 року ОСОБА_3 подав відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому вказував на те, що шлюб між ним та ОСОБА_4 не міг бути укладеним 03 квітня 2003 року, оскільки у період з 18 жовтня 1997 року по 31 серпня 2004 року він перебував у шлюбі, зареєстрованому на території США.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги не підлягають задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 175 ЦПК України 2004 року мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета позову.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення.

У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (частини третя статті 206 ЦПК України 2004 року).

У справі, що переглядається, судом апеляційної інстанції установлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб (повторне), виданого 06 жовтня 2016 року, серія НОМЕР_1 , між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (прізвище після державної реєстрації шлюбу - Комаровська) 03 квітня 2003 року зареєстрований шлюб.

ОСОБА_4 не брала участі у цій справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилалась на те, що нерухоме майно, яке є предметом мирової угоди, є спільною сумісною власністю подружжя - її та ОСОБА_3 . За допомогою мирової угоди її чоловік намагається уникнути правомірного поділу їх спільного сумісного майна.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про визнання мирової угоди, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що умовами мирової угоди порушено права та законні інтереси ОСОБА_4 , а саме, право власності на майно.

Доводи касаційних скарг про те, що будинок та земельна ділянка є особистою власністю ОСОБА_3 зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного суду від 22 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Кривцова Б. І. Гулько Д. Д. Луспеник