Справа № 758/1058/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2020 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Васильченка О. В. ,

за участю секретаря судового засідання - Поляновській О. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства „Київпастранс", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в.о. директора Куренівського тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо Карабчук Руслан Володимирович, про визнання незаконними та скасування наказів про накладення дисциплінарного стягнення, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

В січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суд м.Києва з позовом до КП „Київпастранс", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в.о. директора Куренівського тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо Карабчук Р.В., про визнання незаконними та скасування наказів про накладення дисциплінарних стягнень, відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що впродовж 2016 року працювала на посаді водія тролейбусу Куренівського тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо КП „Київпастранс" та на підставі наказів відповідача на неї було накладено дисциплінарні стягнення у вигляді доган.

Посилалась на те, що притягнення її до дисциплінарної відповідальності було здійснено безпідставно, заходи дисциплінарного стягнення не були погоджені з профспілкою, членом якої вона є. Накладення стягнень вважає тиском через участь у профспілковій діяльності. Відсутність згоди профспілкового комітету на притягнення її до відповідальності вважає підставою для скасування наказів про оголошення їй догани.

Позивачка також вказувала на те, що відповідач не мав правових і фактичних підстав для застосування до неї стягнень, адже склад дисциплінарних правопорушень був відсутній.

Крім того, вважає, що було порушено процедуру притягнення її до відповідальності, адже роботодавець не провів розслідування та не зібрав докази, які свідчили б про факт вчинення нею дисциплінарного проступку, не перевірив, чи було спричинено шкоду підприємству, що свідчить про недотримання вимог статті 149 КЗпП України. Рішення про притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності ухвалювалось на підставі рішення Комісії з безпеки руху, роботу якої позивачка вважає непрозорою, а її членів - зацікавленими у накладенні стягнення.

Позивачка зазначила, що за весь період її роботи на посаді водія, нею не було скоєно дорожньо-транспортних пригод, адміністративних правопорушень чи інших діянь, які б загрожували безпеці пасажирів.

При цьому, наказом №173 від 31.10.2016 позивачку було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення пункту 11.2 Інструкції водія тролейбуса - за недотримання встановленої швидкості руху при проїзді автоматичного стрілочного вузла.

Позивачка вважає, що такий проступок був малозначним, а відповідач міг би обмежитись зняттям частини премії, а не застосовувати більш серйозне стягнення, яке свідчить про її професійну непридатність, та є заходом дисциплінарного впливу морально-психологічного характеру, що містить негативну оцінку конкретних дій працівника.

Крім того, вважає, що відповідачем не було враховано обставин вчинення проступку і відсутність заподіяння шкоди. Зокрема, зазначає, що 21.10.2016 мав місце випадок припинення руху тролейбусу з причини обриву контактної мережі. Однак, такий випадок викликаний незадовільним технічним станом мережі та не залежав від фаховості позивачки. В свою чергу, позивачка виконала усі необхідні дії згідно пункту 8.13 Інструкції водія тролейбуса та негайно попередила диспетчера і керівництво про виробничу ситуацію, що склалася.

Посилаючись на те, що її вини в обриві контактної мережі не було, вважає, що її безпідставно було притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Наказом №191 від 28.11.2016 позивачку було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено стягнення у вигляді догани за порушення пункту 6.2 Інструкції водія тролейбуса - недотримання заданого розкладу руху.

Такий наказ позивачка вважає незаконним, оскільки відповідачем не було враховано ступінь тяжкості проступку і відсутність заподіяння шкоди. Власник не обґрунтував, чому за таке несерйозне порушення має бути застосовано саме догану, а не позбавлення премії. При накладенні стягнення відповідачем не було враховано обставин вчинення проступку, зокрема необхідність відвідування вбиральні, про що позивачка зазначала у службовій записці, а відтак вказувала на те, що її вини у вчиненні проступку не було.

Щодо суті проступку, позивачка зазначала, що її запізнення було короткотривалим, а затримку вона намагалась виправити. Недотримання заданого розкладу руху не є тяжким проступком, адже згідно Правил експлуатації тролейбусу і трамвая відхилення від графіку у певних межах допустимі. Водій має брати до уваги інтенсивність руху транспортних засобів і пішоходів, а відтак, на свій розсуд визначити швидкість руху з огляду на конкретну обстановку.

Зважаючи на те, що матеріали про притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності не містять відомостей про час відхилення і тривалість, а також з огляду на відсутність фіксації відхилення, відсутність розпоряджень диспетчера, який згідно пункту 4.3.1 Правил експлуатації тролейбусу і трамвая здійснює оперативне управління рухом, позивачка ОСОБА_1 вважає наказ про накладення дисциплінарного стягнення незаконним, а притягнення до дисциплінарної відповідальності безпідставним та упередженим.

Посилаючись на те, що до неї відповідач поставився несправедливо, чим спричинив моральну шкоду, позивачка просила стягнути з відповідача на відшкодування моральної школи 10 000 гривень. Вказувала на те, що отримання доган негативно відобразилося на її професійній самооцінці, створило підстави для загрози втрати робочого місця. Зазначає, що її було піддано дискримінації через законний захист моїх прав, що відобразилося на самопочутті та людській гідності. Оголошення догани принизило її гідність, адже члени трудового колективу сумніваються у її професійних здібностях. Упереджене ставлення роботодавця до позивачки викликає побоювання бути звільненою, що означатиме втрату джерела постійного заробітку та сталих соціальних зв`язків.

Зважаючи на викладене, позивачка з урахуванням клопотання про виправлення описок у позовній заяві просила суд:

- визнати незаконним і скасувати пункт про оголошення догани ОСОБА_1 у наказі в.о. директора Куренівського тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо Карабчука Р.В. №173 від 31.10.2016 р.;

- визнати незаконним і скасувати пункт про оголошення догани ОСОБА_1 у наказі в.о. директора Куренівського тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо ОСОБА_2 №191 від 28.11.2016 р.

- стягнути з відповідача на користь позивачки 10 000 гривень моральної шкоди;

- стягнути з відповідача судові витрати.

У додаткових поясненнях позивачка також вказувала на те, що притягнення її як члена виборного профспілкового органу до дисциплінарної відповідальності було можливе лише за

попередньою згодою профспілкового комітету Первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України Куренівського тролейбусного депо Комунального підприємства «Київпастранс», однак до профспілкового органу лист від відповідача для отримання згоди на застосування дисциплінарного стягнення до позивачки не надходив навіть після винесення оскаржуваних наказів.

У додаткових поясненнях позивачка обґрунтовувала спричинення їй моральної шкоди також погіршенням стану здоров`я. В результаті стресу, як зазначає позивачка, у неї з`явилася невиліковна хронічна хвороба - «Псоріаз інверсний».

Відповідач Комунальне підприємство «Київпастранс», не погоджуючись з позовними вимогами, подав відзив на позовну заяву. Посилався на те, що зі спливом одного року позивачка не вважається такою, що притягалася до дисциплінарної відповідальності, а тому відповідач вважає відсутнім спір про право, а провадження у справі таким, що слід закрити.

Відповідач зазначав, що оскаржувані накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 є законними, відповідач мав достатні та об`єктивні підстави для накладення стягнення у вигляді доган.

Також вказував на те, що позивачка не надала доказів спричинення їй моральних страждань, а також не довела суду, що поява хронічної хвороби є наслідком накладення дисциплінарних стягнень, у зв`язку з чим просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог.

23.01.2017 позовна заява ОСОБА_1 була розподілена в автоматизованому порядку в провадження судді Подільського районного суду м.Києва Романа О.А.

На підставі розпорядження керівника апарату № 2871 від 23.11.2017 справу було повторно розподілено в провадження судді Подільського районного суду м.Києва Васильченка О.В.

У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, подали заяви, в яких просили справу розглядати без їхньої участі, вимоги позовної заяви підтримали, просили суд їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові та додаткових поясненнях.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, просив справу розглянути без його участі та відмовити у задоволенні позову.

Третя особа - в.о. директора Куренівського тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо Карабчук Р.В у судове засідання не з`явився, про розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позову зважаючи на таке.

Судом встановлено, що 26.05.2009 позивачка ОСОБА_1 була прийнята на роботу на посаду водія тролейбуса в Куренівське тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо КП «Київпастранс», що підтверджується копією трудової книжки позивачки (а.с.11-12).

Наказом №173 від 31.10.2016 позивачку було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за порушення пункту 11.2 Інструкції водія тролейбуса - за недотримання встановленої швидкості руху при проїзді автоматичного стрілочного вузла, внаслідок чого впавшими струмоприймачами тролейбуса було вирвано із клеми контактний дріт, що призвело до затримки руху тролейбуса протягом 42 хвилин, при роботі 21.10.2016, маршрут №30 (а.с.36).

Підставою для оголошення догани за наказом №173 від 31.10.2016 зазначено рапорт від 21.10.2016 провідного інженера відділу безпеки експлуатації СОР КП «Київпастранс» Сапунова О.В., пояснення позивачки ОСОБА_1 , рішення комісії з безпеки руху від 31.10.2016.

Крім того, наказом №191 від 28.11.2016 позивачку ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено стягнення у вигляді догани за порушення пункту 6.2 Інструкції водія тролейбуса - недотримання заданого розкладу руху при роботі 03.11.2016 на тролейбусі №4353, маршрут №24 (а. с. 38-40).

Підставою для оголошення догани за наказом №191 від 28.11.2016 зазначено добовий звіт АСДУ КП «Київпастранс» від 03.11.2016 щодо регулярності руху на маршрутах депо, Службову записку начальника ВЕ ОСОБА_3 , пояснення позивачки ОСОБА_1 , рішення комісії з безпеки руху від 24.11.2016.

Не погоджуючись з підставами та суворістю накладених стягнень, а також посилаючись на те, що на притягнення до дисциплінарної відповідальності позивачки як члена профспілкового органу не було отримано згоди первинної профспілкової організації, позивачка ОСОБА_1 оскаржила накази про накладення дисциплінарних стягнень до суду.

Спірні правовідносини регулюються нормами КЗпП України та Законом України „Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності".

Вирішуючи питання про наявність підстав для притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності за наказом №173 від 31.10.2016, суд виходить з того, що сам факт обриву 21.10.2016 струмоприймачів тролейбуса, в результаті падіння яких було вирвано із клеми контактний дріт, позивачкою ОСОБА_1 не заперечується та не спростовано матеріалами справи.

В свою чергу, позивачка вважає, що її вини в обриві контактної мережі не було; обрив був викликаний незадовільним технічним станом мережі; позивачка виконала усі необхідні дії згідно пункту 8.13 Інструкції водія тролейбуса та негайно попередила диспетчера і керівництво про виробничу ситуацію, що склалася, а відтак, вважає, що не повинна нести відповідальність за випадок, що стався.

Водночас, в рапорті від 21.10.2016 провідного інженера відділу безпеки експлуатації СОР КП «Київпастранс» ОСОБА_4 , що причиною обриву є порушення правил проїзду контактно-стрілочного вузла водієм тролейбуса.

Таким чином, матеріалами справи доводиться, що обрив струмоприймачів тролейбуса став наслідком недотримання правил та швидкості проїзду автоматичного стрілочного вузла, в результаті якого рух тролейбуса №4353 на маршруті №30 під керуванням позивачки ОСОБА_1 було припинено на 42 хвилини, що є порушенням пункту 11.2 Інструкції водія тролейбуса.

Таких висновків суду не змінюють посилання позивачки на ті обставини, що відхилення від графіку руху було „допустимим запізненням" у розумінні пункту 8.11 Інструкції водія тролейбуса. Так, згідно листа від 01.12.2016 р. в.о. начальника Служби організації руху КП „Київпастранс" ОСОБА_5 , 21.10.2016 мало місце вимушене запізнення водіїв тролейбусних маршрутів №№ 4324, 4348, 4320, 4329, 4322, які прибували на кінцеву зупинку з відхиленням до 4 хвилин, що було викликане перестановкою струмоприймачів та об`їздом тролейбусу №4353 під керуванням ОСОБА_1 (а.с. 45).

Висновків про наявність вини ОСОБА_1 в порушенні правил проїзду контактно-стрілочного вузла не спростовують також посилання позивачки на лист від 06.12.2016 Директора Служби енергетичного забезпечення та зв`язку КП „Київпастранс" А.М. Лопати, оскільки таким листом вина ОСОБА_1 у порушенні правил проїзду контактно-стрілочного вузла не спростовується, а лише доводиться причина пошкодження контактної мережі - «падіння штанг тролейбусу під час проїзду автоматичної стрілки, обрив контактного проводу по «-» на правій парі проводів» (а.с.46).

Вирішуючи питання про наявність підстав для притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності за наказом №191 від 28.11.2016, суд виходить з того, що самою позивачкою не заперечується факт недотримання заданого розкладу руху.

Незважаючи на те, що позивачка посилається на наявність поважних причин її запізнення, викликаних фізіологічними потребами жінки, а також на короткотривалість затримки руху, факт допущення нею відхилення від графіку руху доводиться матеріалами справи. Так, згідно шляхових листів, які є частиною добового звіту АСДУ КП «Київпастранс» від 03.11.2016 щодо регулярності руху на маршрутах депо (звіт зазначено в оскаржуваному наказі №191 від 28.11.2016 як підстава для оголошення догани), позивачка 03.11.2016 виконала 3 рейси з порушенням графіку руху (а.с.128-130), що є порушенням пункту 6.2 Інструкції водія тролейбуса.

Посилання ОСОБА_1 на ті обставини, що до неї ніхто не звертався для отримання письмових пояснень у зв`язку з притягненням її до дисциплінарної відповідальності, чим було порушено вимоги статті 149 КЗпП, не свідчать про наявність підстав для скасування наказів про притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності з наведених підстав.

Так, відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим. правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами (правова позиція ВСУ у справі № 6-2801цс15).

Зважаючи на те, що сама позивачка не заперечувала факти допущення нею порушень, однак вважала проступки малозначними, а також з огляду на те, що факт порушень доводиться матеріалами справи, підстав для скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з не відібранням пояснень від ОСОБА_1 не має. Крім того, щонайменше за другим випадком порушень позивачка надавала письмові пояснення (а.с.37).

В той же час, надаючи оцінку правомірності притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності, суд враховує ту обставину, що позивачка є членом первинної профспілкової організації, а відтак, відповідно до ст. 252 КЗпП України притягнення її до дисциплінарної відповідальності як члена виборних профспілкових органів, було допустиме лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членом якого вона є.

Так, матеріалами справи доводить та обставина, що Первинна профспілкова організація Вільної профспілки залізничників України у Куренівському ТРЕД була створена 14 квітня 2016 року, що підтверджується Протоколом № 1 від 14.04.2016 загальних зборів (а.с.28-30).

20.04.2016 про створення Первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України у Куренівському ТРЕД було повідомлено директора Куренівського тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо КП «Київпастранс» ОСОБА_2 (а.с.31).

Профспілка, як особливий вид громадської організації, набуває прав юридичної особи з моменту затвердження статуту (положення), що констатовано рішенням Конституційного Суду України від 18 жовтня 2000 року по справі № 1-36/2000.

Притягнення до дисциплінарної відповідальності членів профспілкового комітету можливе лише за згодою вказаного профспілкового комітету (стаття 252 КЗпП).

Недотримання цієї гарантії має наслідком скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення.

Листом № 158/19 від 27.11.2019 Голови Вільної профспілки залізничників України ОСОБА_6 доводиться, що станом на момент надання відповіді від КП «Київпастранс» звернення щодо отримання згоди на притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності не надходило.

Відповідно до частини 2 статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і частини другої статті 252 КЗпП України однією з гарантій можливості здійснення працівниками підприємства, установи, організації обраних до складу виборної профспілкової організації своїх повноважень є заборона притягнення їх до дисциплінарної відповідальності без попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є (постанова Верховного Суду України у справі № 6-163цс14 від 22.10.2014).

Зважаючи на те, що відповідач не надав доказів того, що він звертався до первинної профспілкової організації для отримання згоди на притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , яка є членом Первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України у Куренівському ТРЕД, а також не отримав таку згоду під час провадження справи у суді, суд дійшов висновку, що відповідач не дотримався гарантій працівників - членів профспілки, порушив вимоги ст.252 КЗпП України, що має наслідком скасування наказів про накладення дисциплінарних стягнень на ОСОБА_1 .

Даних висновків суду не спростовують твердження відповідача про те, що позивака не може бути членом профспілкового комітету у зв`язку з малочисельністю профспілкової організації. В межах даної справи суд не наділений повноваженнями давати оцінку правильності створення профспілкової організації. Крім того, матеріали справи містять належні докази про те, що відомості про юридичну особу - Первинну профспілкову організацію Вільної профспілки залізничників України Куренівського тролейбусного депо КП «Київпастранс» внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, профспілка є діючою (а.с.95-98).

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для стягнення на користь позивачки грошових коштів на відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган.

Зазначена норма закону (ст.237-1 КЗпП) містить перелік юридичних фактів, які можуть бути підставою для виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення, підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановлене Конституцією та законами право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4 (із відповідними змінами) судам роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя та здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад поновлення на роботі), так і механізмом компенсації за моральну шкоду як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

КЗпП не містить будь-яких обмежень чи винятків для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст.237-1 кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема повернення вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом скасування наказів про накладення дисциплінарних стягнень, а має самостійне юридичне значення (постанова Верховного Суду №640/14909/16-ц від 19.12.2018).

За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, тобто незаконного накладення дисциплінарного стягнення, що доведено даним судовим рішенням, відшкодування моральної шкоди на підставі ст.237-1 КЗпП здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, ураховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд врахував конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнала позивачка, характер немайнових втрат. Зокрема, ураховано тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Тому суд уважає справедливим визначити суму компенсації в розмірі 2000 грн.

Розмір моральної шкоди, яку просила стягнути позивачка, 10 000 грн. не є справедливим у конкретній справі, в тому числі у зв`язку з відсутністю доказів про те, що загострення хронічної хвороби перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з накладенням дисциплінарних стягнень. Зокрема, у виписці з медичної картки №473/253 від 26.04.2019, зазначено про наявність хвороби позивачки протягом 5 років, тобто на дату накладення дисциплінарних стягнення позивачка вже мала захворювання «псоріаз інверсний», яке позивачка безпідставно називає таким, що виникло в результаті перебування в постійному нервовому стані, викликаному неправомірними діями відповідача.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково, скасувати пункт про оголошення догани ОСОБА_1 у наказі в.о. директора Куренівського тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо Карабчука Р.В. №173 від 31.10.2016 р.; скасувати пункт про оголошення догани ОСОБА_1 у наказі в.о. директора Куренівського тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо Карабчука Р.В. №191 від 28.11.2016 р.; стягнути з відповідача на користь позивачки 2 000 гривень моральної шкоди.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 640,00 грн. судового збору з вимоги про відшкодування моральної шкоди та на користь держави 1280,00 грн. судового збору з двох вимог немайнового характеру про скасування пунктів наказів про накладення стягнення, який не було сплачено в дохід держави при подачі позову.

На підставі ст.ст. 40, 237-1, 252 КЗпП України, ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст.ст. 23, 1167 ЦК України, керуючись ст.ст. ст.ст. 13, 14, 82, 141, 223, 259, 263-265, 268, 280, 352, 354, а також п.п. 9, 15 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства „Київпастранс", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в.о. директора Куренівського тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо Карабчук Руслан Володимирович, про визнання незаконними та скасування наказів про накладення дисциплінарного стягнення, відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Скасувати пункт про оголошення догани ОСОБА_1 у наказі Куренівського тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо КП «Київпастранс» №173 від 31.10.2016 за підписом виконуючого обов`язки директора Куренівського тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо Карабчука Руслана Володимировича.

Скасувати пункт про оголошення догани ОСОБА_1 у наказі Куренівського тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо КП «Київпастранс» №191 від 28.11.2016 за підписом виконуючого обов`язки директора Куренівського тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо Карабчука Руслана Володимировича.

Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» (, Набережне шосе, 2, м.Київ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) 2000 (дві тисячі) гривень на відшкодування моральної шкоди та 640 (шістсот сорок) гривень судового збору.

Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» (, Набережне шосе, 2, м.Київ) на користь держави 1280,00 гривень судового збору.

В решті позовних вимог позивачці - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. В. Васильченко