П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2020 року м. Київ

Справа №361/7653/19

Резолютивна частина постанови оголошена 15 січня 2020 року

Повний текст постанови складено 16 січня 2019 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

учасники справи позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

відповідач Броварський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 , яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2019 року, постановлену у складі судді Селезньової Т.В., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про зняття арешту, -

В С Т А Н О В И В:

Справа №361/7653/19
№ апеляційного провадження:22-ц-824/2219/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Селезньова Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
У жовтні 2019 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про зняття арешту.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що вони є власниками квартири що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира була придбана на основі договору купівлі-продажу Української Десятинної біржі від 05.09.1997 року. З інформаційної довідки вбачається, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містяться записи про накладення арешту (архівний запис), зареєстрованого 09.08.2004 за № 1226488 Броварською міською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали б/н нарсуду Дарницького району та накладення арешту (архівний запис), зареєстрованого 09.08.2004 за № 1226912 Броварською міською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали б/н Броварського міського суду Київської обл.. З метою вирішення питання про звільнення майна із-під арешту, позивач ОСОБА_1 звернулася до Броварської міської державної нотаріальної контори стосовно вилучення архівних записів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження. Яка листом від 12.06.2019 повідомила про те, що крім Алфавітної книги заборон за 1997 рік будь-яка додаткова інформація щодо арешту відсутня. У знятті такого арешту позивачу їй відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. Звернення до Дарницького районного суду м. Києва, Броварського міськрайонного суду Київської області, Київського обласного державного нотаріального архіву жодної інформації щодо накладених арештів не додали. Листом від 25.09.2019 № 37651 Броварський міськрайонний відділ держаної виконавчої служби запропонував Позивачам звернутися до суду з питанням про зняття арешту з майна.

Посилаючись на ст. 319, 321, 391 ЦК України просили зняти арешт з нерухомого майна, що зареєстровано 09.08.2004 за № 1226488 Броварською міською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали б/н нарсуду Дарницького району та накладення арешту (архівний запис) зареєстрованого 09 серпня 2004 року за № 1226912 Броварською міською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали б/н Броварського міського суду Київської області.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про зняття арешту.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Мамонова В.М. подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначила, що судом не повно досліджено обставини справи та не встановлено правовідносини, які виникли між сторонами, внаслідок чого не застосовано законодавство, яке підлягало застосуванню.

В порушення вимог ст. ст. 317-319 ЦК України суд першої інстанції не врахував, що даний спір є цивільно-правовим.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мамонова В.М, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 підтримали доводи апеляційної скарги із викладених в ній підстав.

Відповідач Броварський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за його відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що за суб`єктним складом та характером правовідносин, у яких виник спір,- даний позов має ознаки адміністративного позову, який не може розглядатися в порядку цивільного судочинства, а віднесений до адміністративної юрисдикції. Такий спір виник з публічної служби, позовна заява не містить позовних вимог до відповідача, які б мали розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів вважає висновки суду такими, що не відповідають вимогам процесуального права.

Судова юрисдикція це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Пунктом 2 частини першої етапі 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України).

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено в статті 19 ЦПК України: суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтерес)/, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналіз змісту статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосувати виключно формальний критерій визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід враховувати не лише суб`єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

Позивачі звернулися до суду з позовом до Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про зняття арешту з майна в якому просять: зняти арешт, накладений на квартиру що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрований 09.08.2004 Броварською міською державною нотаріальною конторою за № 1226488 на підставі ухвали б/н нарсуду Дарницького району та за №1226912 на підставі ухвали б/н Броварського міського суду Київської обл.; зняти арешт, зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстратором Броварської міської державної нотаріальної контори 09.08.2004 за № 1226488 на підставі ухвали б/н нарсуду Дарницького району та № 1226912 на підставі ухвали б/н Броварського міського суду Київської обл..

Позивачі посилаються на те, що квартира, на яку накладеного арешт, належить їм на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу Української Десятинної біржі від 05.09.1997 року

Отже, предметом спору у цій справі є нерухоме майно, на яке, на думку позивача неправомірно накладено арешт.

Крім того, пунктом 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, зокрема, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства.

Пунктом 2 цієї постанови роз`яснено, зокрема, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року N 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження).

У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України.

У випадку безоплатної передачі майна юридичній особі ця особа також є відповідачем у справі.

У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор.

Зважаючи на те, що спір між сторонами виник з трудових правовідносин, то такий є приватноправовом і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Крім того, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

За правилом ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на звернення особи до суду є її абсолютним правом.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів реалізується через врегульовану процесуальним законом можливість пред`явити до суду позовну заяву, яка є процесуальною формою звернення за захистом порушеного права.

При цьому, право кожної особи на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод чи інтересів слід розуміти у праві такої особи на подання відповідних документів та доказів, певне обґрунтування позовних вимог у тій мірі, в якій вона вважає за необхідне, оскільки одним із визначальних принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, а особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Стаття 175 ЦПК України закріплює вимоги до форму і змісту позовної заяви. Однак, судом першої інстанції не враховані положення ст. 197 ЦПК України, відповідно до п.7 ч.2 якої, у підготовчому засіданні суд з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Питання про характер правовідносин, належність та допустимість доказів суд повинен вирішувати у відповідності з вимогами ст. 89 ЦПК України.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», зокрема в п.п.2, 7 судам роз`яснено, що суддя вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з підстав, передбачених законом. Не допускається відмова у відкритті провадження у справі з мотивів недоведеності заявленої вимоги, відсутності доказів, пропуску позовної давності та інших передбачених законом підстав. Подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

З наведеного вбачається, що питання оцінки обґрунтованості позову вирішується судом на наступних етапах судового розгляду, та, у разі висновку суду про його необґрунтованість, позов може бути залишено без задоволення.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача та відсутність клопотання позивача про заміну неналежного відповідача є підставою для відмови у позові.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-379, 381-383, 389, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2019 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна