Провадження № 22-ц/812/28/20
№ 22-ц/812/40/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року м. Миколаїв

Справа № 483/620/19

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Коломієць В.В.

із секретарем судового засідання Цуркан І.І.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

держави Україна в особі прокуратури Миколаївської області, Управління Державної казначейської служби України в Очаківському районі Миколаївської області

про відшкодування моральної шкоди

за апеляційними скаргами

Управління Державної казначейської служби України в Очаківському районі Миколаївської області,

виконувача обов`язків прокурора Миколаївської області

на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене суддею Шевиріною Т.Д. 8 жовтня 2019 року в приміщенні цього ж суду, повний текст рішення складено 10 жовтня 2019 року

у с т а н о в и в:

26 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до держави Україна в особі прокуратури Миколаївської області, Управління Державної казначейської служби України в Очаківському районі Миколаївської області (далі Управління ДКСУ) про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що прокурором Очаківського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 Ярмошевичем О.О. погоджено клопотання слідчого СВ Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області про проведення обшуку в його помешканні. При цьому, в основу клопотання покладено свідчення потерпілої ОСОБА_2 у кримінальному провадженні № 0000004, заведеному за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. ОСОБА_2 зазначала, що у вчиненні злочину підозрює ОСОБА_1 . Свою підозру потерпіла обґрунтувала тим, що під час судового розгляду іншого цивільного спору ОСОБА_1 чітко перерахував викрадене в неї майно. Втім, ОСОБА_1 вказував, що потерпіла не брала участі в судовому засіданні, в якому, як вона стверджує, він правильно перелічив викрадені речі, а прокурор, затверджуючи клопотання слідчого про надання дозволу на обшук, ці обставини не перевірив.

Крім того, позивач зазначав, що в порушення ч. 1 ст.41 КПК України додатковий допит потерпілої був проведений співробітниками оперативного підрозділу без письмового доручення слідчого, що має наслідком недопустимість в якості доказу результатів проведеної слідчої дії. За таких обставин, протокол допиту не міг бути законною підставою для прийняття рішення про проведення обшуку.

Прокурор, на якого законом покладено функцію захисту фізичних та юридичних осіб від порушень законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та слідство, був зобов`язаний перевірити законність дій співробітника оперативного підрозділу щодо допиту потерпілої та обґрунтованість клопотання слідчого про проведення обшуку, проте покладені на нього обов`язки не виконав.

Посилаючись на викладене, позивач зазначав, що внаслідок вказаних дій він зазнав незаконного втручання в його право на повагу до житла, у зв`язку із чим йому завдано моральну шкоду, яку він оцінив у розмірі 130000 грн. та просив суд відшкодувати йому моральну шкоду.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 8 жовтня 2019 року позов частково задоволено. Стягнуто з держави Україна на користь ОСОБА_1 30000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди

В апеляційній скарзі управління Державної казначейської служби України в Очаківському районі посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, відсутність рішення щодо неправомірності дій посадових осіб відповідачів, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі виконувач обов`язків прокурора Миколаївської області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, передчасність вимоги позивача, оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні ще триває, недоведеність незаконності дій відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між ними, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

У відзивах на апеляційну скаргу Управління ДКСУ та прокурора Миколаївської області , ОСОБА_1 зазначав, що його права порушенні під час досудового розслідування, він не має статусу у кримінальному провадженні, за такого, не може в інший спосіб захистити свої порушені права. Обраний ним спосіб захисту порушеного права є ефективним та відповідає характеру спірних правовідносин, у зв`язку з чим просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанціі без змін.

У судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник прокуратури Миколаївської області Цвікілевич Н.В. та представник Управління ДКСУ Чернієнко К.В. підтримали доводи, викладені в апеляційних скаргах та просили їх задовольнити.

Позивач у судовому засіданні просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, відхиливши апеляційні скарги апелянтів. Підтримав доводи, викладені у відзивах на апеляційні скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги Управління ДКСУ та виконуючого обов`язки прокурора Миколаївської області підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 3 січня 2017 року було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000004 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України по факту крадіжки з приміщення кафе-бару «Імперіал», що належить ОСОБА_2 , яке знаходиться по АДРЕСА_1 .

27 січня 2017 року ОСОБА_2 , в рамках кримінального провадження, заведеного за її заявою, показала, що в ніч з 2 на 3 січня 2017 року з приміщення належного їй кафе-бару «Імперіал» невстановленою особою вчинено крадіжку наступного майна: кавомашини «Делонгі», системного блоку з монітором марки «Самсунг», металічний сейф сірого кольору, в якому знаходилися пластикові картки з назвою «Бар «Імперіал», барний ніж у виді напівмісяця з виделкою на кінці, дозатори на пляшки «Гейзер» у кількості 4 штук та барної ложки довжиною 15-20 см. Під час допиту потерпіла зазначила, що у вчиненні крадіжки вона підозрює ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , з якими вона перебуває у неприязних відносинах, а також ОСОБА_4 , який цікавився каво машиною. ОСОБА_2 також обґрунтувала свою підозру стосовно ОСОБА_1 , зазначивши, що під час судового розгляду іншої цивільної справи 25 січня 2017 року він чітко перелічив майно, яке було викрадено в ніч з 2 на 3 січня 2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що 9 лютого 2017 року слідчий СВ Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області Лебедєв О.О. звернувся до слідчого судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з клопотанням, погодженим прокурором Очаківського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 Ярмошевичем О.О., про проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_2 .

Клопотання слідчого обґрунтовано тим, що допитана в якості потерпілої у кримінальному провадженні за фактом крадіжки ОСОБА_2 підозрює ОСОБА_1 у вчиненні злочину.

Ухвалою слідчого судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 9 лютого 2017 року клопотання слідчого про проведення обшуку задоволено. Надано слідчому СВ Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області дозвіл на проведення обшуку у вищезазначеній квартирі з метою виявлення та вилучення майна, що було викрадено у потерпілої ОСОБА_2 .

З протоколу обшуку вбачається, що 17 лютого 2017 року слідчим СВ Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області Лебедєвим О.О. на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук квартири АДРЕСА_2 Очакові, під час якого речей, зазначених в ухвалі слідчого судді, не виявлено.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, позивач посилався на те, що внаслідок проведеного обшуку, були порушені його конституційні права на недоторканність житла, він зазнав незаконного втручання в його право на повагу до житла, у зв`язку із чим йому завдано моральну шкоду.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його конституційного права на недоторканість житла, а також права на повагу до житла, яка захищається ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( далі Конвенція) .

Отже, предметом позову є цивільні права, які є порушеними.

При цьому позивач зазначав, що він не може захистити свої права в інший спосіб, оскільки він не є учасником кримінального провадження, а тому не може звернутися зі скаргою на дії прокурора в порядку КПК, а також позбавлений можливості звернутися з позовом в порядку КАС, оскільки кримінальне провадження не закрито, а тому органи досудового розслідування (органи, що здійснюють дізнання і досудове слідство) під час перевірки заяви про злочин та її вирішення, а також у ході розслідування кримінальної справи або здійсненні досудового розслідування не виконують владних управлінських функцій.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача про розгляд даних позовних вимог в порядку цивільного судочинства, оскільки такий спосіб є ефективним засобом правового захисту, який здатний привести до безпосереднього та оперативного вирішення цивільного позову заявника.

Така позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, рішення у справі «Кузьменко проти України» (п. 30,31,32,33), зокрема, Суд встановив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо відсутності доступу до суду, оскільки процедура, що розглядалася, не надавала заявнику можливості безспосереднього та оперативного визначення його вимог. Так, в цій справі Уряд не представив ніяких доказів того, що заявник, який не був учасником кримінальної справи, в рамках якого було здійснено обшук його квартири, мав право порушити судове провадження за статтею 234 КПК або що його скарга, подана відповідно до цієї процедури, може бути негайно розглянута судом незалежно від того, чи встановить слідчий орган злочинця та передасть його чи її до суду і коли. Також не було доведено, що кримінальний суд мав відповідну компетенцію для відшкодування шкоди по скарзі заявника, у тому числі, при необхідності, шляхом відшкодування збитків або застосування іншого відповідного цивільного засобу правового захисту.

Враховуючи викладене, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційних скарг відповідачів щодо передчасності звернення позивача з таким позовом через наявність незавершеного кримінального провадження та відсутність доказів доведеності незаконності дій прокурора.

Вирішуючи спір про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивач довів належними і допустимими доказами порушення його права на повагу до житла за критерієм непропорційності втручання у зв`язку з погодженням прокурором клопотання слідчого про проведення обшуку та завдання йому такими діями моральної шкоди.

Так, відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець видокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

За загальним принципом, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: протиправна поведінка заподіювача шкоди, наявність шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, а також вина.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право кожного на повагу до приватного і сімейного життя, житла і кореспонденції. При цьому, частина 2 цієї статті містить випадки, в яких втручання у право на повагу до житла є виправданим і не становитиме порушення. Так, органи державної влади не можуть втручатись у здійснення зазначеного права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або захисту прав і свобод інших осіб.

Отже, за загальним правилом право на повагу до житла є непорушним, і держава повинна виконувати взяті на себе негативні зобов`язання.

За практикою Європейського суду з прав людини аналіз втручання у право на предмет порушення гарантій статті 8 Конвенції здійснюється через застосування трискладового тесту (пункти 69-72 Рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Ратушна проти України», заява №17318/06; пункти 46-55 Рішення від 28 квітня 2016 року у справі «Багієва проти України», заява № 41085/05).

Так, з метою перевірки обшуку на предмет порушення гарантій статті 8 Конвенції необхідним є визначення таких обставин: чи мало місце втручання, чи було втручання відповідно до закону, чи переслідувало легітимну мету, чи було необхідним у демократичному суспільстві, тобто пропорційним.

Аналізуючи встановлені факти за наведеними критеріями, суд вірно виходив з того, що обшук у житлі позивача безперечно становив втручання у його право на повагу до житла, а тому необхідно визначити, чи було це втручання здійснено відповідно до закону та чи переслідувало законну мету.

Відповідно до частини 2 статті 234 КПК України, обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

У разі необхідності провести обшук слідчий за погодженням з прокурором або прокурор звертається до слідчого судді з відповідним клопотанням (частина 3 статті 234 КПК України).

Вимоги до ухвали слідчого судді визначені статтею 235 КПК України.

Судом встановлено, що підставою для проведення обшуку було рішення суду ухвала слідчого судді, яка відповідала вимогам процесуального закону щодо змісту, а тому суд дійшов висновку, що втручання у право заявників було відповідно до закону.

Суд також вважав, що втручання переслідувало легітимну мету запобігання вчиненню злочинів.

Аналізуючи наявність такої складової як «необхідність у демократичному суспільстві», суд вірно виходив з практики Європейського суду з прав людини, в якій останнє тлумачиться як «нагальна суспільна потреба» такого втручання.

В пункті 71 Рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Ратушна проти України» (заява №17318/06) Суд зазначає, що обшук, про який йдеться, був призначений в рамках кримінального розслідування крадіжки. Таким чином, обшук слугував легітимній меті, а саме запобіганню злочину. Залишається розглянути, чи було втручання «необхідним у демократичному суспільстві».

Суд нагадав, що коли держави вважають за необхідне вдаватися до таких заходів, як обшуки житлових приміщень, з метою отримання доказів факту вчинення правопорушень, Суд буде оцінювати, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та чи було дотримано принцип пропорційності. Суд також буде вивчати наявність у національному законодавстві ефективних гарантій від зловживань та свавілля та перевіряти, як ці гарантії працюють в окремому випадку, який розглядається. Критерії, які слід брати до уваги в цьому контексті (але не обмежуватись ними), - це спосіб та обставини, за яких було ухвалено постанову про проведення обшуку, інші докази, доступні на той час, а також зміст та обсяг постанови. При цьому особлива увага має приділятись гарантіям, застосованим з метою обмежити розумними рамками вплив цього заходу (пункт 72 Рішення).

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення слідчого за отриманням дозволу на проведення обшуку була інформація, отримана від потерпілої, а саме: підозра позивача у вчиненні злочину через неприязні стосунки, що склалися між сторонами, та наявність невирішених судових спорів, зокрема твердження про те, що ОСОБА_1 в судовому засіданні перелічив речі, які були викрадені з належного відповідачці кафе-бару «Імперіал».

Вирішуючи питання щодо пропорційності втручання в права позивача, зокрема право на повагу до житла, суд першої інстанції вірно виходив з того, що підстави для узгодження прокурором подання про проведення обшуку в квартирі особи, яка не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні, базуються лише на припущеннях потерпілої, яка знаходиться в неприязних стосунках з особою, у якої проводиться обшук, а тому такі підстави не є достатніми поясненнями необхідності втручання у демократичному суспільстві, тобто не є пропорційними.

Не дотримання принципу пропорційності втручання в права особи на повагу до житла, яке є непорушним, зобов`язує державу виконати взяті на себе негативні зобов`язання, тобто відшкодувати шкоду, завдану цим втручанням.

Оскільки дотримання принципу пропорційності втручання є ефективною гарантією від зловживань та свавілля з боку державних органів при проведенні слідчих дій, суд дійшов вірного висновку про те, що не було забезпечено справедливого балансу між правами особи, які захищаються Конвенцією, з одного боку, та інтересами суспільства, з іншого боку, тобто втручання не було пропорційним.

Отже право позивача на повагу до його житла було порушено за критерієм непропорційності втручання у зв`язку з погодженням прокурором клопотання слідчого про проведення обшуку, чим йому завдано моральної шкоди.

При цьому суд вірно виходив з того, що проведення обшуку в житлі будь-якої особи перебуває повністю під контролем держави від збору доказів до безпосередньо проведення обшуку, а тому порушення прав людини представниками органів державної влади має більший ризик свавілля, що пов`язано зокрема із безпорадним станом людини перед державою.

Оскільки проведення обшуку відбувалося із залученням понятих, така слідча дія в багатоквартирному жилому будинку в невеликому місті швидко стала відомою широкому загалу, що безперечно впливає на ставлення до особи, в якої проведено обшук, та впливає на звичний ритм її життя, тому позивачу завдано моральної шкоди.

За такого колегія суддів не може погодитись з доводами апелянтів стосовно відсутності вини держави, в особі прокуратури Миколаївської області у завданні позивачу моральної шкоди.

Разом із цим, визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції не врахував, що погодження прокурором клопотання слідчого про проведення обшуку, є однією зі складових, які стали підставою для проведення обшуку в квартирі позивача, а також виходячи з принципів справедливого балансу та співмірності, апеляційний суд вважає необхідним зменшити розмір моральної шкоди з держави на користь позивача до 10 000 грн.

Такими чином рішення суду в частині розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з держави на користь позивача слід змінити, зменшивши стягнення з держави України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди з 30000 грн. до 10000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381, 382 ЦПК України , суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Управління Державної казначейської служби України в Очаківському районі Миколаївської області та виконувача обов`язків прокурора Миколаївської області задовольнити частково.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 8 жовтня 2019 року змінити, зменшивши стягнення з держави України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди з 30000 грн. до 10000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

В.В.Коломієць

Повний текст постанови складено 21 січня 2020 року.