Справа № 128/6073/14-ц
Провадження № 22-ц/801/149/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карпінська Ю. Ф.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 рокуСправа № 128/6073/14-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Матківської М.В.,

за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу № 128/6073/14-ц в частині вимог за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Вороновицька селищна рада Вінницького району Вінницької області, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції Вінницької області, Міністерство оборони України, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця Міністерства оборони України, голова Житлово-будівельного кооперативу «Мрія» Васильєва Ірина Василівна, про визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 16 грудня 2015 року, ухвалене у складі судді Карпінської Ю.Ф.,

встановив :

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Вороновицька селищна рада Вінницького району Вінницької області, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції Вінницької області, Міністерство оборони України, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця Міністерства оборони України, голова Житлово-будівельного кооперативу «Мрія Вороновиці» (далі - ЖБК «Мрія Вороновиці») Васильєва І. В., про визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Позовна заява мотивована тим, що у 1993 році Житлово-будівельним кооперативом «Мрія» (далі - ЖБК «Мрія») розпочато будівництво багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_1 .

13 серпня 2004 року між ЖБК «Мрія» і Приватним підприємством «Юта-А» (далі - ПП «Юта-А») укладено договір купівлі-продажу недобудованого будинку, а 28 липня 2005 року між ПП «Юта-А» та Міністерством оборони України укладено договір на дольову участь в будівництві даного будинку, який за кошти оборонного відомства в подальшому добудовано та введено в експлуатацію.

30 січня 2006 року виконавчим комітетом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області на ім`я Міністерства оборони України видано свідоцтво про право власності на 40-ка квартирний житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, незгодні з продажем недобудованого будинку ПП «Юта-А» та участю в будівництві Міністерства оборони України пайовики ЖБК «Мрія» лише у 2010 році звернулись до Замостянського районного суду м. Вінниці з позовом про визнання недійсними договору купівлі-продажу недобудованого будинку, укладеного 13 серпня 2004 року, свідоцтва про право власності на 40-ка квартирний житловий будинок від 30 січня 2006 року та визнання права власності на 34/100 частину будинку.

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 13 вересня 2010 року позов пайовиків було задоволено. Проте вказане рішення неодноразово оскаржувалось сторонами та рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 01 листопада 2010 року було залишено без змін, а ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13 квітня 2011 року скасоване і справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому, ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області (який в подальшому розглядав дану справу) від 21 грудня 2011 року у справі №2-1052/11 скасовано заборону Вороновицькій селищній раді Вінницького району Вінницької області видавати ордери на квартири, що розташовані в першому та другому під`їздах будинку АДРЕСА_1 . Зазначена ухвала була прийнята з урахуванням того, що позивачі претендували лише на квартири за № 26-40 у вказаному будинку.

Згідно із протоколом засідання комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України від 24 травня 2012 року № 54 квартира АДРЕСА_2 розподілена для постійного проживання ОСОБА_1 зі зняттям з квартирного обліку.

На підставі рішення виконавчого комітету Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області від 18 липня 2012 року № 183, ухваленого відповідно до ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 21 грудня 2011 року, ОСОБА_1 30 липня 2012 року видано ордер № 26 на право зайняття вказаного жилого приміщення. На підставі цього ордеру її родина вселилася у спірну квартиру та зареєструвалась у ній. До цього часу вона не скористалася своїм законним правом на приватизацію житла та належним чином не оформила право власності на дане жиле приміщення.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 11 лютого 2014 року частково задоволено позов пайовиків ЖБК «Мрія» та визнано недійсним договір купівлі-продажу недобудованого будинку від 13 серпня 2004 року і скасовано свідоцтво про право власності на будинок від 30 січня 2006 року. В частині визнання права власності на 34/100 будинку за пайовиками відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 21 травня 2014 року вказане рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 11 лютого 2014 року скасовано в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу недобудованого будинку від 13 серпня 2004 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 19 червня 2014 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

Наприкінці серпня 2014 року ОСОБА_1 дізналася про те, що Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції Вінницької області видав відповідачу ОСОБА_2 свідоцтво на право власності НОМЕР_2 від 30 липня 2014 року на квартиру АДРЕСА_2 .

Вважала, що ОСОБА_2 набув право власності на вищевказану квартиру у протиправний спосіб та порушив її законні права, передбачені чинним житловим та цивільним законодавством України.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд: визнати недійсним свідоцтво про право власності САК НОМЕР_1 від 30 липня 2014 року на квартиру АДРЕСА_2 , видане Відділом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції Вінницької області на ім`я ОСОБА_2 , та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на вказану квартиру.

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: ЖБК «Мрія Вороновиці», Вінницький районний сектор УДМС України у Вінницькій області, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та зняття з реєстрації.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 11 лютого 2014 року Вінницьким районним судом Вінницької області винесено рішення, згідно з яким визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ЖБК «Мрія» та ПП «Юта-А» від 13 серпня 2004 року, скасовано свідоцтво право власності на спірний житловий будинок. У задоволенні позову Міністерства оборони України про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення відмовлено.

21 травня 2014 року Апеляційним судом Вінницької області винесено рішення, згідно з яким вказане рішення в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 13 серпня 2004 року, укладеного між ЖБК «Мрія» та ПП «Юта-А», скасовано, в решті рішення залишено без змін.

09 жовтня 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановив ухвалу, відповідно до якої рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 11 лютого 2014 року в нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 21 травня 2014 року залишено без змін.

30 липня 2014 року він отримав свідоцтво про право власності серії НОМЕР_2 на спірну квартиру на законних підставах, як член ЖБК «Мрія Вороновиці», оскільки виконав свої зобов`язання щодо оплати вступного та членських внесків згідно статутних документів кооперативу.

Звертав увагу на те, що підставою видачі ордера ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , було свідоцтво права власності на ім`я Міністерства оборони на 40-ка квартирний житловий будинок, яке скасовано.

Враховуючи наведене, ОСОБА_2 просив суд: визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 такими, що втратили право користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_2 , шляхом передачі ключів від замків вхідних дверей даної квартири; зобов`язати Вінницький районний сектор УДМС України у Вінницькій області зняти ОСОБА_1 ., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ., ОСОБА_5 . з державної реєстрації зі спірної квартири.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 18 травня 2015 року зустрічний позов ОСОБА_2 прийнято до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 грудня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено (т. 2 а.с. 193-198).

В апеляційні скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 грудня 2015 року скасувати і ухвалити нове про задоволення його позову, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за обставинами встановленими судовими рішеннями у цивільній справі № 2-1052/11 у Міністерства оборони України були відсутні підстави для набуття права власності на 38/100 частин будинку через те ОСОБА_2 вважає, що виданий ордер на ім`я ОСОБА_1 є нікчемним. Право власності ОСОБА_2 офіційно визнано і підтверджено державою та підтверджується Свідоцтвом про право власності з відповідним Витягом з реєстру речових прав (т.2 а.с. 209-214).

У відзиві (запереченнях) на апеляційну скаргу представник Міністерства оборони України зазначав, що апеляційна скарга є безпідставною, а рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін. відповідач вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим (т.3 а.с. 85-88).

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 10 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 16 грудня 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні як первісного так і зустрічного позовів (т.4 а.с. 18-22).

Постановою Верховного Суду від 20 листопада 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 10 травня 2017 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 скасовано та передано справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судові рішення судів попередніх інстанцій у частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 учасниками процесу не оскаржувалися, тому відповідно до вимого частини першої статті 400 ЦПК України судом касаційної інстанції не перевірялись (т.4 а.с. 74-81).

В судове засідання ОСОБА_2 та його адвокат Огородник В.В. не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 21 січня 2020 року адвокат Огородник В.В. засобами електронного зв`язку надіслав заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку з необхідністю обов`язкової участі у невідкладних слідчих діях. У судовому засіданні 03 січня 2020 року представник ОСОБА_2 адвокат Огородник В.В. підтримав апеляційну скаргу, просив ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_2 і дав пояснення аналогічні доводам викладеним в апеляційній скарзі.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у судовому засіданні 03 січня 2020 року проти задоволення апеляційної скарги заперечувала з підстав зазначених у її позовній заяві. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник Міністерства оборони України Літвін С.М. у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у судовому засіданні 03 січня 2020 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Надав суду свої письмові пояснення.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця Міністерства оборони України Черепащук Р.А. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи - голова Житлово-будівельного кооперативу «Мрія» Васильєва І.В., представники Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції Вінницької області, в судове засідання не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи у відсутність осіб, які не з`явилися та належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, неявка яких не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи у зустрічному позові суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 у складі сім`ї із чотирьох осіб заселилась у спірну квартиру на законних підставах згідно з ордером № 26 виданого на підставі рішення Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області № 183 від 18 липня 2012 року.

Загальними зборами ЖБК «Мрія Вороновиці» спірна квартира ОСОБА_2 не надавалась відповідно і ордер виконавчим комітетом Вороновицької селищної ради не видавався. Проте, пунктом 5.2 статуту ЖБК «Мрія Вороновиці», передбачено, що заселення квартир у будинку житлово-будівельного кооперативу відбувається за ордерами, які видаються Виконавчим комітетом Вороновицької селищної ради. Відмова у видачі ордера може бути оскаржена у судовому порядку.

Суд першої інстанції також взяв до уваги те, що на момент вступу в ЖБК «Мрія Вороновиці» ОСОБА_2 проживав за місцем реєстрації в селі Марківка, Тиврівського району Вінницької області, пізніше у місті Вінниці та те, що ЖБК «Мрія Вороновиці» на запити суду не надав доказів, які б підтверджували сплату ОСОБА_2 вступного та пайового внеску.

Факту відсутності ОСОБА_1 чи членів її сім`ї без поважних причин у спірній квартирі судом не встановлено та ОСОБА_2 належними доказами не підтверджено, отже вимога ОСОБА_2 про визнання відповідачів за зустрічним позовом такими, що втратили право користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_2 шляхом передачі ключів від замків вхідних дверей даної квартири є безпідставною.

По справі судами встановлено.

Протоколом засідання комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України від 24 травня 2012 року № 54 та списку розподілу службової і постійної житлової площі, ОСОБА_1 виділено квартиру АДРЕСА_2 зі зняттям її з квартирного обліку (т. 1 а. с. 9-10).

На підставі рішення Виконавчого комітету Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області від 18 липня 2012 року № 183, ОСОБА_1 30 липня 2012 року видано ордер № 26 на право зайняття жилого приміщення в спірній квартирі, як військовослужбовця Вінницького гарнізону згідно списку розподілу постійної житлової площі (т. 1 а. с 11-12).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 11 лютого 2014 року визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ЖБК «Мрія» та ПП «Юта-А» від 13 серпня 2004 року та скасовано свідоцтво про право власності на 40-ка квартирний житловий будинок, який розташований на АДРЕСА_1 , що видане на ім`я Міністерства оборони України. Зокрема, предметом спору у цій справі були квартири за номерами 26;27;28;29;30;31;32;3;35;36;37;38;39 (т. 1 а. с. 19-24,90-95).

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 21 травня 2014 року вказане рішення Вінницького районного суду Вінницької області в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 13 серпня 2004 року, укладеного між ЖБК «Мрія» та ПП «Юта-А», скасовано, і у позові в цій частині відмовлено. В решті рішення залишено без змін (т.1 а. с. 25-28, 96-100).

Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи таке рішення, дійшов висновку про відсутність підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним, при цьому зазначив, що районний суд помилково визнав недійсним не вчинений (як такий що не пройшов державної реєстрації) договір купівлі-продажу нерухомого майна - недобудованого житлового будинку на 40 квартир , розташованого в смт АДРЕСА_1 , загальною площею 2650 кв. м від 13 серпня 2004 року.

Водночас, апеляційний суд визнав правильним висновок районного суду про скасування свідоцтва про право власності на спірний будинок, виданого Міністерству оборони України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 жовтня 2014 року рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 11 лютого 2014 року в не скасованій його частині та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 21 травня 2014 року залишено без змін (том 1, а. с. 101-103).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 11 лютого 2014 року та рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 21 травня 2014 року встановлено наступні обставини.

05 липня 1990 року рішенням виконавчого комітету Вороновицької селищної ради народних депутатів № 31 була виділена земельна ділянка площею 0,40 га із земель державного фонду по АДРЕСА_1 для будівництва 40-квартирного житлового будинку.

17 грудня 1992 року на загальних зборах робітників державної швейної фабрики (протокол № 1) був створений ЖБК «Мрія» при Вороновицькій державній швейній фабриці для будівництва 40-квартиного житлового будинку.

24 грудня 1992 року рішенням виконавчого комітету Вороновицької селищної ради народних депутатів № 57 зареєстровано житлово-будівельний кооператив «Мрія» при Вороновицькій державній швейній фабриці та затверджено його Статут.

Розпорядженням представника Президента України у Вінницькій області від 28 грудня 1992 року житлово-будівельний кооператив «Мрія» при Вороновицькій державній швейній фабриці було включено до державного реєстру.

29 квітня 1993 року між ЖБК «Мрія» і Управлінням капітального будівництва Вінницької обласної державної адміністрації був укладений договір на проектування та будівництво житлового будинку.

13 серпня 2004 року між ЖБК «Мрія» в особі директора Смельгіної Т.С. і ПП «Юта-А» був укладений договір купівлі-продажу недобудованого 40-квартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 , загальною площею 2650 кв.м.

28 липня 2005 року між приватним підприємством «Юта-А» і Міністерством оборони України укладено договір на дольову участь в будівництві цього будинку, який за кошти оборонного відомства в подальшому добудовано та введено в експлуатацію.

30 січня 2006 року виконавчим комітетом Вороновицької селищної ради Міністерству оборони України було видано свідоцтво про право власності на 40- квартирний житловий будинок загальною площею 3043,6 кв м, житловою площею 1376,4 кв м, розташований по АДРЕСА_1 .

Зазначені обставини на підставі частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року (частина четверта статті 82 ЦПК України) не підлягають доказуванню.

Розпорядженням Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області № 1400 від 30 грудня 2005 року про затвердження акту державної приймальної комісії по прийомці до експлуатації 40-квартирного житлового будинку ПП «Юта-А» по вулиці Вишневій смт Вороновиця , акт державної приймальної комісії по прийомці до експлуатації житлового будинку затверджено та введено його в дію (т.1 а.с.138-141).

Замовником будівництва в Акті державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом 40-квартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 вказано ОСОБА_7 - директор ПП «Юта-А»; Власова О.І . - начальник КЕВ Міністерства оборони України; Кузьменко О.М. - начальник будинковолодіння № 1 КЕВ Міністерства оборони України місто Вінниця; Черненко В.М. - начальник відділу інженерно-технічного нагляду ПУКБ Міністерства оборони України (т.1 а.с. 139).

Рішенням виконавчого комітету Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області № 165 від 18 червня 2014 року встановлено поштову адресу на сорока квартирний житловий будинок: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 121).

Відповідно до статуту ЖБК «Мрія Вороновиці» назва ЖБК «Мрія» була змінена на «Мрія Вороновиці» на підставі протоколу загальних зборів членів ЖБК «Мрія» від 04 лютого 2013 року № 5 (т. 1 а. с. 164-172).

27 червня 2014 року ОСОБА_2 введено до складу членів ЖБК «Мрія Вороновиці» на підставі поданої ним заяви, що підтверджується копією протоколу № 1 загальних зборів членів ЖБК «Мрія Вороновиця» від 27 червня 2014 року (т. 1 а. с. 156-162).

Відповідно до частини першої та другої статті 141 ЖК України особі, прийнятій до членів житлово-будівельного кооперативу, по рішенням загальних зборів членів кооперативу, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, надається окрема квартира, що складається з однієї чи кількох кімнат, відповідно до кількості членів сім`ї, суми її пайового внеску і граничного розміру жилої площі, передбачуваного Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу.

Заселення квартир у будинку житлово-будівельного кооперативу провадиться за ордерами, що видаються виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Відмову у видачі ордера може бути оскаржено в судовому порядку.

Положення статті 141 ЖК України закріплені в пунктах 5.1; 5.2 Статуту житлово-будівельного кооперативу «Мрія Вороновиці» від 04 лютого 2013 року в новій редакції (т. 1 а.с. 168).

Питання про надання спірної квартири ОСОБА_2 загальними зборами членів житлово-будівельного кооперативу «Мрія Вороновиці» не приймалося, відповідно і ордер на право зайняття квартири не видавався.

Відповідно до вимог статті 58 ЖК України ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Підстави набуття права власності визначені у статті 328 ЦК України згідно із якою право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

В статті 384 ЦК України передбачено, що будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

В статті 19-1 Закону України «Про кооперацію» передбачено, що член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а згодою кооперативу - і розпорядження квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно.

У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

Системний аналіз правових норм статей 202, 328 ЦК України, статті 19-1 Закону України «Про кооперацію» дає підстави дійти висновку, що довідка ЖБК про сплату членом житлово-будівельного кооперативу пайового внеску сама по собі не є правовстановчим документом, а лише легітимізує наявне право власності, створює правову підставу для оформлення (державної реєстрації) речового права на майно.

Питання про надання спірної квартири ОСОБА_2 загальними зборами членів житлово-будівельного кооперативу «Мрія Вороновиці» не приймалося, відповідно і ордер на право зайняття квартири не видавався. Ці обставини визнаються учасниками справи та за відсутності таких доказів у суду не має обґрунтованого сумніву щодо їх достовірності. Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України це є підставою звільнення від доказування.

Як зазначено у статті 58 ЖК України ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Згідно з довідкою ЖБК «Мрія Вороновиці» від 28 липня 2014 року ОСОБА_2 є членом ЖБК «Мрія Вороновиці» та станом на 28 липня 2014 року повністю сплатив вступний та пайовий внесок в ЖБК «Мрія Вороновиці» в розмірі 248 808,00 грн та має право на отримання свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_5 (т. 1 а. с. 117).

Згідно із пунктом 6.4. ЖБК «Мрія Вороновиці» правління обирає зі свого складу голову та його заступників. Голова правління здійснює повсякденне керівництво діяльністю кооперативу, забезпечує виконання рішень Загальних зборів членів кооперативу (Зборів уповноважених) та Правління (т.1 а.с. 172).

За встановлених судом обставин, голова ЖБК «Мрія Вороновиці» Васильєва І.В. вказуючи у виданій нею довідці на ім`я ОСОБА_2 про те, що у ОСОБА_2 виникло право на отримання свідоцтва про право власності на спірну квартиру АДРЕСА_2 вийшла за межі своїх повноважень передбачених Статутом, а тому вказана довідка є такою, що видана без відповідних на те підстав та з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до частини першої статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Згідно із статтею 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю (ч.1 ст. 384 ЦК). Проте, є недоведеним той факт, що ЖБК «Мрія Вороновиці» набуло право власності на будинок АДРЕСА_1 , зокрема на спірну квартиру. Такі відомості відсутні і в матеріалах інвентаризаційної справи 2357 реєстровий номер 53, що зберігаються в КП ВООБТІ (т. а.с. 118-119).

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірну квартиру від 30 липня 2014 року серії НОМЕР_2 та скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 30 липня 2014 року № 24952100, а саме права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 (т. 1 а. с. 88-89) є законним і обґрунтованим.

Згідно з довідкою Вороновицької селищної ради № 1628 від 12 грудня 2014 року в спірній квартирі постійно проживає та зареєстрована ОСОБА_1 разом із членами своєї сім`ї з 23 серпня 2012 року (т. 1 а. с.203).

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Право на житло гарантоване також статтею 8 Конвенції про захист прав людини, у якій зазначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 1 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) передбачено право громадян на житло, яке забезпечується розвитком і охороною державного і громадського житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництва благоустроєного житла, наданням громадянам за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, а також невисокою платою за квартиру і комунальні послуги.

Згідно зі статтею 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до частин першої та п`ятої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України 2004 року).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 набула право користування спірною квартирою у законний спосіб, її право ніким не оскаржене, рішення виконавчого комітету Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області від 18 липня 2012 року № 183 про надання ОСОБА_1 ордера на право зайняття жилого приміщення у спірній квартирі не скасовані та недійсними не визнавалися.

Верховний Суд скасовуючи рішення Апеляційного суду Вінницької області від 10 травня 2017 року в частині вимог ОСОБА_1 , в постанові від 20 листопада 2019 року у даній справі зазначив, що апеляційний суд фактично вказуючи, що ОСОБА_1 не має права на позов, не врахував саме цих обставин ( т.4 а.с. 80 на звороті).

Відповідно до частин першої та п`ятої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Водночас, в частині мотивів задоволення первісного позову, посилання суду першої інстанції на положення частини другої статті 135 ЖК України щодо умов прийому громадян до членів житлово-будівельного кооперативу є неправильним, оскільки Конституційний Суд України у рішенні № 12-р/2019 від 20 грудня 2019 року (справа №1-26/2018(2572/17)) визнав їх таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи та надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про задоволення вимог ОСОБА_1 .

Рішення суду в цій частині є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про необхідність його зміни чи скасування.

Враховуючи наведене, керуючись статями 374, 375, 381,382, 384, 389 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 16 грудня 2015 року в частині вимог за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Вороновицька селищна рада Вінницького району Вінницької області, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції Вінницької області, Міністерство оборони України, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця Міністерства оборони України, голова Житлово-будівельного кооперативу «Мрія» Васильєва Ірина Василівна, про визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 січня 2020 року.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

М.В. Матківська