КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/3225/15-ц
Провадження № 2/488/1063/20 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

25.09.2020 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва

в складі : судді Лазаревої Г.М.,

при секретарі Криницькій Ю.О.,

розглянувши у відкритому суждовому засіданні в залі засідань суду позовну заяву ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року позивач ПАТ «Кредобанк» звернувся до суду і свої позовні вимоги мотивує тим, що 03.07.2014 р. між ним та відповідачем було укладено Кредитний договір №30466-ОWNCASN, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 17268,26 грн., на строк до 02.07.2015 р. на споживчі цілі з уплатою 9,99% річних. Розмір щомісячного платежу становить 1899,00 грн. Пунктом 2.12 договору передбачено сплату комісії банку за управління кредитом. Пунктом 6.1 договору за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань передбачена сплата пені в розмірі подвійної процентної ставки, вказаної в п. 2.4 цього договору, але не менше двох гривень за кожний день прострочення. В порушення умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на 07.05.2015 року утворилася заборгованість у розмірі 21677,18 грн., з яких: 15892,92 грн. неповернута сума кредиту; 1188,16 грн. прострочені відсотки, 3419,10 грн. заборгованість по сплаті комісії за адміністрування кредиту, 1177,00 грн. - пеня за прострочення виконання зобов`язань за період з 04.08.2014 року по 07.05.2015 року. Просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у сумі 21677,18 грн. та понесені судові витрати.

Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09.12.2015 року позов задоволено.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27.04.2020 року заочне рішення скасовано.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19.06.2020 року позивача ПАТ «Кредобанк» замінено на ТОВ «ФК Довіра та гарантія».

У відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що розрахунок процентів не відповідає умовам кредитного договору; позивачем не надані докази наявності заборгованості первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та його часткового погашення; під час укладання договору банк не проінформував його в письмовій формі про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту; договором передбачено сплата комісії за управління кредитом, що не відповідає вимогам закону. При укладення кредитного договору банк пред`явив вимоги щодо укладання договору страхування життя і він такий договір підписав, але печатка страхової компанії на договорі відсутня, замість неї стоїть печатка банку. Також зауважує, що позивачем не доведено факту надання йому кредитних коштів.

Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.07.2014 р. між ПАТ «КРЕДОБАНК» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №30466-ОWNCASN, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 17268,26 грн., на строк до 02.07.2015 р. на споживчі цілі з уплатою 9,99% річних. Відповідно до умов договору 14160 грн. надаються на поточні потреби та зараховуються на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 ; 3108,26 грн. для оплати суми страхового платежу перераховуються на поточний рахунок страховика № НОМЕР_2 . Розмір щомісячного платежу становить 1899,00 грн. Пунктом 2.12 договору передбачено сплату комісії банку за управління кредитом. Пунктом 6.1 договору за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань передбачена сплата пені в розмірі подвійної процентної ставки, вказаної в п. 2.4 цього договору, але не менше двох гривень за кожний день прострочення. Договором передбачено, що для обліку виданих кредитних коштів банк відкриває позичковий рахунок № НОМЕР_3 . Також зазначено, що банк відкриває поточний рахунок для обслуговування кредиту № НОМЕР_1 ; транзитний рахунок для повернення кредитних коштів зазначено № НОМЕР_4 .

Додатком № 1 до Кредитного договору сторони встановили Графік платежів до кредитного договору та розрахунок сукупної вартості кредиту, відповідно сума платежу за розрахунковий період (ануїтетні платежі) складає 22787,63 грн., до якої входить погашення основної суми кредиту - 17268,26 грн.; сума процентів за користування кредитом 960,57 грн.; комісія за управління кредитом 4558,80 грн.; комісія за надання кредиту 0 грн.; додаткові витрати на розрахункове касове обслуговування відкриття поточного рахунку 100,00 грн.; на користь третіх осіб страхування 3108,26 грн.; реальна процента ставка % річних 154,59 грн., абсолютне значення подорожчення кредиту 3208,26 грн. Пунктом 4.2 договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», за ставкою, визначеною п. 2.4 договору з дня видачи кредиту до закінчення терміну кредитування, визначеного в п. 2.3 договору.

Кредитний договір та додаток до нього підписані сторонами Кредитного договору (а.с.5).

Меморіальними ордерами за №№ 20219007 та 20219222 від 03.07.2014 року позивач перерахував відповідачу кредит на рахунок № НОМЕР_5 14160,00 грн. та 3108,26 грн. відповідно, тобто всього 17268,26 грн (а.с. 6, 7).

Відповідно до розрахунку заборгованості відповідачем сплачено у серпні 2018 року 1375,34 грн., як і передбачено графіком, з них 143,76 грн. на погашення відсотків, після чого суми на погашення отриманого кредиту не вносились (а.с. 8).

Відповідач свої договірні зобов`язання перед позивачем не виконав, допустивши прострочення та утворення заборгованості у розмірі 21677,18 грн., з яких: 15892,92 грн. неповернута сума кредиту; 1188,16 грн. прострочені відсотки, 3419,10 грн. заборгованість по сплаті комісії за адміністрування кредиту, 1177,00 грн. - пеня за прострочення виконання зобов`язань за період з 04.08.2014 року по 07.05.2015 року.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, у встановлені строки (терміни) виконання зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема припинення зобовязання, сплата неустойки, що передбачено ст.ст. 549, 611 ЦК України. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Доводи відповідача щодо того, що позивач не надав доказів наявності заборгованості за кредитним договором, а наданий банком розрахунок заборгованості не є належним доказом у справі, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як на підставу своїх вимог щодо стягнення заборгованості з позичальника банком було надано: копію кредитного договору від 03.07.2014 року, додаток № 1 до кредитного договору Графік платежів та розрахунок сукупної вартості кредиту), розрахунок заборгованості на 07.05.2015 року за кредитним договором, меморіальні ордери.

Вищезазначені документи, окрім розрахунку заборгованості та меморіальних ордерів, наданих банком із позовною заявою, були підписані відповідачем, що підтверджує, що останній був з ними ознайомлений та погодився на умови, викладені в них.

При цьому чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов"язків щодо доказування. Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що наданий банком розрахунок є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості у цій справі (Постанова ВС від 23 березня 2020 року, справа № 331/7975/13-ц , провадження № 61-13440св19).

Крім того, відповідач не спростував факт отримання кредиту, тим більше здійснював його часткове погашення, під час розгляду справи не був згоден із заявленим банком розміром заборгованості, проте свого розрахунку не надав.

Вищенаведеним також спростовуються доводи відповідача про його начебто не ознайомлення у письмовій формі з умовами кредитування та орієнтованою сукупною вартістю кредиту.

Разом з тим із розрахунку заборгованості за договором вбачається, що позивач включив до суми заборгованості нараховану комісію за адміністрування кредиту в сумі 3419,10 грн.

Законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів»

Згідно з положеннями частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав кредит саме на споживчі цілі.

Згідно з п. 23 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживчий кредит (кредит) кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Відповідно до положень абзацу 2 ч.4 ст.11 Закону «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Отже, надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними (ч.2 ст.215 ЦК України).

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, яка діяла на час укладання договору і її виконання було обов`язковим для банку, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 та в постанові №6-2071цс16 від 06 вересня 2017 року, в постанові ВС КЦС від 27 грудня 2018 року у справі № 695/3474/17, провадження № 61-21827 св 18).

За таких обставин суд вважає, що включення позивачем до розрахунку заборгованості відповідача комісії за обслуговування кредиту у розмірі 3419,10 грн. є незаконним, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Договір страхування відповідачем не оспорений, кредит на сплату страхового платежу в розмірі 3108,26 грн. він отримав, тому вказана сума підлягає поверненню.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.

Суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 15892,92 грн., прострочених відсотків у розмірі 1188,16 грн., пені за просторечення виконання зобов`язань за період з 04.08.2014 року по 07.05.2015 року у розмірі 1177,00 грн. ґрунтується на вимогах закону, доведені, а відтак підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України та п.36 постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд вважає необхідним стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 204,62 грн. з урахуванням того,що позовні вимоги задоволені на 84%.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 546, 549, 551, 610, 611, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" заборгованість за кредитним договором №30466-ОWNCASN від 03.07.2014 р. у розмірі 18258,08 грн., з яких: 15892,92 грн. неповернута сума кредиту; 1188,16 грн. прострочені відсотки, 1177,00 грн. - пеня за прострочення виконання зобов`язань за період з 04.08.2014 року по 07.05.2015 року.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" судовий збір у розмірі 204,62 грн.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" , м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 .

Суддя Г.М. Лазарева