ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/355/20 Справа № 201/4893/20 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
УХВАЛА

14 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Заворотного К.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна та стягнення судових витрат, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна та стягнення судових витрат, в якому просив визнати квартиру (нежитлове приміщення) №2 у будинку АДРЕСА_1 спільною частковою власністю подружжя ОСОБА_3 , а також позивач просив визнати за ним та за ОСОБА_2 , за кожним, право власності на 1/2 частину вказаної квартири (а.с.2-6).

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій просив суд накласти заборону будь-яким особам, у тому числі субєктам держаної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договору купівлі- продажу, дарування, міни, іпотеки, передачі в оренду, тощо відносно квартири (нежитлове приміщення) №2 у будинку АДРЕСА_1 (а.с.6, 7).

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02 червня 2020 року було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна та стягнення судових витрат.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вказану ухвалу суду (а.с.17, 18).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02 червня 2020 року про відмову у забезпеченні позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна та стягнення судових витрат скасовано. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено відчуження нерухомого майна - квартири (нежитлового приміщення) № 2 у будинку АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 . У задоволенні іншої частини заяви ОСОБА_1 відмовлено (а.с.65-67).

До Дніпровського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у даній справі щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 5000 грн. та сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу суду у розмірі 420 грн. 40 коп. (а.с.71, 72).

Вивчивши заяву, матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, що заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Положеннями ст. ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до п.8 ч.2 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилався на те, що під час перегляду в апеляційному порядку ухвали Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02 червня 2020 року про відмову у забезпеченні позову ним заявлена вимога про відшкодування судових витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката розмірі 5000 грн., які підтверджуються квитанцією до прибуткового касового ордеру від 12 серпня 2020 року, та сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу суду у розмірі 420 грн. 40 коп.

З матеріалів справи вбачається, 21 травня 2020 року між Адвоктським бюро ADVOKAT БЄЛІК та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги №21/05-20, відповідно до умов якого адвокат взяв на себе зобов`язання надання правової допомоги у справі про поділ майна подружжя, представництво інтересів клієнта у суді/судах (а.с.75).

05 червня 2020 року між Адвоктським бюро ADVOKAT БЄЛІК та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду про надання правової допомоги в питання оскарження ухвали Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02 червня 2020 року у справі №201/4893/20 (а.с.76).

Відповідно до п.7 додаткової угоди гонорар за надану правову допомогу складає 5000 грн.

Звернувшись із заявою про ухвалення додаткового рішення, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 5000 грн. та сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу суду у розмірі 420 грн. 40 коп. (а.с.71, 72).

12 серпня 2020 року між Адвоктським бюро ADVOKAT БЄЛІК та ОСОБА_1 було складено акт виконаних робіт (а.с.77).

Згідно квитанції від 12 серпня 2020 року ОСОБА_1 було сплачено Адвоктському бюро ADVOKAT БЄЛІК 5000 грн. на підставі договору від 21 травня 2010 року, додаткової угоди від 05 червня 2020 року (а.с.78).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2019 року в справі № 464/944/17 (провадження № 61-4050св19) викладено висновок по застосуванню статті 270 ЦПК України та вказано, що додаткове рішення може бути ухвалено судом лише після прийняття рішення по суті спору та за наявності перелічених у частині першій статті 270 ЦПК України підстав.

Апеляційним судом переглядалася ухвала суд першої інстанції від 02 червня 2020 року про відмову у забезпеченні позову.

Слід зазначити, апеляційним судом рішення у цій справі по суті спору, що виник між сторонами про поділ майна подружжя, не було ухвалено.

Таким чином, ОСОБА_1 не позбавлений права заявити клопотання про відшкодування судових витрат, понесених ним у справі при ухваленні судом рішення по суті спору.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення Дніпровським апеляційним судом, а тому у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 270, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна та стягнення судових витрат відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя

Судді