ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/1332/19 Номер провадження 22-ц/814/2085/20Головуючий у 1-й інстанції Ощинська Ю. О. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Одринської Т.В.

суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.,

за участю секретаря: Ряднини І.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області А.І. Котяша в інтересах держави в особі Пирятинської об`єднаної територіальної громади до Пирятинської міської ради Полтавської області, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Міжрайонне управління у Гребінківському та Пирятинському районах Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, про визнання недійсним та скасування рішення сесії Пирятинської міської ради, визнання недійсним державного акту та повернення земельної ділянки,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Міщенка Юрія Олексійовича

на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 15 липня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до Пирятинської міської ради Полтавської області, ОСОБА_1 , який уточнивши просив визнати недійсним рішення 50 сесії 5 скликання Пирятинської міської ради, яким передано у приватну власність ОСОБА_1 , земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства; скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 998798, виданий 04.03.2010 головою Пирятинської міської ради; зобов`язати ОСОБА_1 повернути у власність Пирятинської ОТГ в особі Пирятинської міської ради земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,1 га по АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано тим, що рішенням 50 сесії Пирятинської міської ради 5-скликання від 23.07.2009 у приватну власність ОСОБА_1 передано земельну ділянку площею 0,1 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель, які віднесені містобудівною документацією до цільового призначення промисловості, кадастровий номер :50:018:0134. Вказаним рішенням змінено цільове призначення земельної ділянки та передано останню в приватну власність ОСОБА_1 .

Зазначив, що відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства здійснено у порушення положень Генерального плану населеного пункту. Земельна ділянка була сформована за рахунок зміни її цільового призначення, а площа та межі земельної ділянки були сформовані вже після передачі земельної ділянки у приватну власність в ході розроблення документації із землеустрою. Передача у приватну власність земельних ділянок громадянам та юридичним особам із земель запасу у разі коли межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) не встановлені або коли під час передачі у приватну власність відбувається зміна її цільового призначення, здійснюється на підставі розроблених проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Всупереч вимог законодавства Пирятинською міською радою передано земельну ділянку у власність відповідача взагалі без отримання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки, без його розроблення та затвердження. Технічна документація із землеустрою була розроблена вже після прийняття рішення про передачу земельної ділянки у власність та всупереч положень ч. 9 ст. 118 ЗК України не містить погодження санітарно-епідеміологічного органу.

Враховуючи викладене, підстав для передачі у приватну власність земельної ділянки зі зміною цільового призначення на землю для ведення особистого селянського господарства в органу місцевого самоврядування не було.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 15 липня 2020 року позовну заяву першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області Котяша А.І. в інтересах держави в особі Пирятинської об`єднаної територіальної громади до Пирятинської міської ради Полтавської області, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Міжрайонне управління у Гребінківському та Пирятинському районах Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, про визнання недійсним та скасування рішення сесії Пирятинської міської ради, визнання недійсним державного акту та повернення земельної ділянки задоволено частково.

Визнано недійсним та скасовано рішення п`ятдесятої сесії п`ятого скликання Пирятинської міської ради Полтавської області від 23.07.2009, в частині передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :50:018:0134.

Скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 998798, виданий 04.03.2010 головою Пирятинської міської ради ОСОБА_1 .

Стягнуто з Пирятинської міської ради Полтавської області та ОСОБА_1 на користь прокуратури Полтавської області понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 3842 гривні, тобто по 1921 гривні з кожного.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що виділення у власність земельної ділянки зі зміною цільового призначення землі, що не відповідає генеральному плану населеного пункту, є порушенням вимог закону.

З вказаним рішенням не погодилася ОСОБА_1 , в інтересах якої, апеляційну скаргу подав її представник адвокат Міщенко Ю.О., посилаючись на необргунтованість рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким в позові відмовити з підстав пропущення строку позовної давності.

Апеляційна скарга мотивована тим, що викопіювання з Генерального плану 1986 року та Генеральний план не може бути доказом того, що спірний масив землі мав цільове призначення «землі промисловості». Згідно Земельного кодексу УРСР 1970 року, земельні ділянки надавалися в користування та здійснювалося це в порядку відведення. Відведення земельних ділянок проводилося на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Ради народних депутатів в порядку, встановленому законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Вказує, що жодне промислове підприємство не володіло спірною земельною ділянкою, не підтвердило право і бажання отримати цю земельну ділянку до 2009 року і також після цього. Згідно Листа відділу Пирятинського міжрайонного управління в Гребінківському та Пирятинському районах ГУ ДГК у Полтавській області, всі земельні ділянки, станом на 2009 рік відносилися до комунальної власності, категорія земель за основним цільовим призначенням (код 200) землі житлової та громадської забудови, з цільовим призначенням 16.00 землі запасу.

Враховуючи відсутність будь-яких доказів відведення вищевказаної земельної ділянки під промислові потреби та переведення її в цільове призначення - «землі промисловості», надає право міській раді на розпорядження земельною ділянкою та передачі її у приватну власність в межах безоплатної приватизації, що передбачено ст.ст. 116, 118, 121 ЗК України.

В доводах апеляційної скарги апелянт вказує на те, що позивачем пропущено строки позовної давності, в зв`язку з чим просить застосувати наслідки пропуску таких строків та відмовити у задоволенні позову.

Зазначає, що в ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням п`ятдесятої сесії Пирятинської міської ради (п`ятого скликання) від 23.07.2009 Про приватизацію земельних ділянок громадянам міста вирішено передати безоплатно у приватну власність земельну ділянку, у тому числі ОСОБА_1 , площею 0,10 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 17-18).

На підставі цього рішення 04 березня 2010 року головою Пирятинської міської ради було видано ОСОБА_1 державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 998798, відповідно до якого остання є власником земельної ділянки площею 0,10 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :50:018:0134 (т. 1 а.с. 16).

Згідно Акту встановлення меж земельної ділянки, встановлення та узгодження меж земельної ділянки відбулося 04 вересня 2009 року (а.с. 36).

За заявою відповідача від 23 листопада 2009 року, було виготовлено технічну документацію, яка не погоджена санітарно-епідеміологічним органом (т. 1 а.с. 27-41).

Відповідно до Акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства, щодо об`єкту земельної ділянки № 296-ДК/0401/АП/09/01/-19 від 25 квітня 2019 року земельна ділянка з кадастровим номером :50:018:0134 відносилась до комунальної власності, категорія земель за основним цільовим призначенням (код 200) землі житлової та громадської забудови, з цільовим призначенням 16.00 землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам).

З листа Пирятинської міської ради Полтавської області № 902/02-33 від 13 березня 2019 року, вбачається, що станом на 28 травня 2009 року передані 11 земельних ділянок, які відповідно до генерального плану м. Пирятин 1986 року, відносилися до складської території, а згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548 до земель промисловості (а.с. 24).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Пирятинською міською радою передано земельну ділянку у власність ОСОБА_1 без отримання попереднього дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки. Окрім того, судом встановлено, що виділення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 відбулося зі зміною цільового призначення землі, що не відповідає генеральному плану населеного пункту.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною шостою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність - надає дозвіл на розробку проекту її відведення (частина сьома статті 118 ЗК України).

Порядком розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2004 року № 677 (чинним на час виникнення спірних правовідносин), передбачалося, що проект відведення земельної ділянки не розробляється лише у разі, коли земельна ділянка, межі якої визначено в натурі (на місцевості), надається в користування або безоплатно передається у власність чи набувається у власність на підставі цивільно-правових угод без зміни її цільового призначення (пункт 2). В усіх інших випадках розроблення проекту землеустрою є обов`язковим.

Таким чином, у разі передачі у приватну власність земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності, межі якої не встановлені в натурі або цільове призначення якої змінюється, обов`язковим є розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що Пирятинською міською радою передано спірну земельну ділянку у власність ОСОБА_1 без отримання попереднього дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки. Узгодження меж спірної земельної ділянки та виготовлення технічної документації, відбулося вже після передачі земельної ділянки у приватну власність, в порушення вимог ст. 118 Земельного кодексу України.

Достовірно встановлено, та неспростовано відповідачем, що земельна ділянка з кадастровим номером :50:018:0134 відносилась до комунальної власності, категорія земель за основним цільовим призначенням (код 200) землі житлової та громадської забудови, з цільовим призначенням 16.00 землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам). (а.с. 21-23).

Відповідно до ст. 38 Земельного кодексу України (що діяв на час прийняття рішення в редакції 2009 року) до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Рішенням п`ятдесятої сесії Пирятинської міської ради (п`ятого скликання) від 23.07.2009 вирішено передати ОСОБА_1 безоплатно у приватну власність земельну ділянку, площею 0,10 га для ведення особистого селянського господарства. Хоча, виділена у приватну власність земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, відповідно до норм чинного на 2009 рік законодавства, не входила до категорії земель житлової та громадської забудови.

Крім того, за основним цільовим призначенням відповідно до частини першої статті 19 ЗК України (чинної станом на час передачі земельної ділянки) землі України поділяються на певні категорії, серед яких до різних категорій віднесено землі сільськогосподарського призначення (підпункт «а»), землі житлової та громадської забудови (підпункт «б») та ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Виходячи з положень частини другої статті 19, статей 80, 83 ЗК України землі кожної із цих категорій можуть перебувати або у власності (користуванні) громадян чи юридичних осіб, або у запасі (землі державної чи комунальної власності).

Відповідно до частини першої статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земель проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою.

Реалізуючи свої повноваження з розпорядження земельними ділянками, відповідний орган державної влади чи місцевого самоврядування за місцем знаходження земельної ділянки, має право змінювати цільове призначення земельних ділянок, які відчужуються (надаються), за умови дотримання положень Порядку про погодження такої зміни з відповідними органами та після складання проекту відведення.

Окрім того, наявність затвердженого плану зонування території або детального плану території є обов`язковою в ході погодження проекту зміни цільового призначення.

Процедура зміни цільового призначення земельної ділянки включає 4 етапи: розроблення документації із землеустрою, погодження проекту землеустрою, затвердження проекту та внесення відомостей до Державного земельного кадастру.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною (стаття 21 ЗК України).

Судом першої інстанції вірно встановлено та не спростовано відповідачем, що цільове призначення земельної ділянки, яка в подальшому була передана безоплатно у приватну власність ОСОБА_1 , значилась як землі промисловості. Рішенням Пирятинської міської ради передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,10 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2 .

Статтями 116, 118, 121 ЗК України (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) не передбачено можливості приватизації (отримання безоплатно у власність) земельної ділянки з цільовим призначенням промисловості.

Відповідно до ст. 39 ЗК України (в ред. від 02.07.2009) використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Згідно листа Пирятинської міської ради Полтавської області № 902/02-33 від 13.03.2019, станом на 28.05.2009 передані 11 земельних ділянок, відповідно до генерального плану м. Пирятин 1986 року, відносилися до складської території, а згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548 до земель промисловості (а.с. 24).

Із огляду на встановлені обставини та надані докази суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що при передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, Пирятинська міська рада порушила процедуру, визначену земельним законодавством, виділивши у власність земельну ділянку зі зміною цільового призначення, що не відповідає генеральному плану населеного пункту, що суперечить положенням статей 20, 21, 38, 39 ЗК України (у редакції на час прийняття відповідного рішення). Окрім того, передана у власність земельна ділянка, на момент прийняття рішення Пирятинською міською радою від 23.07.2019 року, відносилися до земель промисловості.

Отже, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що рішення Пирятинської міської ради від 23.07.2009року, в частині передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки, прийняте з порушенням вимог статті 118 Земельного кодексу України та ст.ст. 50, 51, 56 Закону України «Про землеустрій».

Окрім того, вірним є висновок суду першої інстанції про визнання недійсним рішення Пирятинської міської ради від 23.07.2009 ради в частині передачі у власність відповідача спірної земельної ділянки, оскільки право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку було набуто з порушенням вимог діючого законодавства.

Оскільки, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 998798 від 04.03.2010 року, було видано на підставі незаконного рішення органу виконавчої влади, він підлягає скасуванню. Такого висновку місцевий суд дійшов з урахуванням правової позиції викладеної у постановах Верховного Суду України від 22 травня 2013 року № 6-33цс13, від 01 липня 2015 року № 6-319цс15, що повністю відповідає обставинам даної справи.

Щодо позовної давності, яку просить застосувати ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252 цс 18).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі від 17 лютого 2020 року № 391/1217/14-ц (провадження № 61-11197сво18) погодився з висновком апеляційного суду про те, що пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, за своєю суттю направлений на захист прав власників та інших осіб від держави і не поширюється на позови прокурора, які пред`являються від імені держави про захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 16 вересня 2015 року у справі № 6-68 цс 15, від 28 вересня 2016 року у справі № 6-832 цс 16, від 30 листопада 2016 року у справі № 6-413 цс 16 і є незмінною судовою практикою.

У пункті 137 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208 цс 18) зазначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Пунктом 139, вказаної постанови зазначено, що з огляду на це, у спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи заявити про застосування до цих вимог позовної давності.

Прокурор у цій справі пред`явив вимоги до Пирятинської міської ради Полтавської області та ОСОБА_1 у яких не має солідарного обов`язку. Відповідач ОСОБА_1 заявила про сплив позовної давності, щодо всіх позовних вимог, тоді як, Пирятинська міська рада не заявляла про сплив позовної давності щодо пред`явлених до неї вимог.

Отже, підстав вирішувати питання стосовно застосування наслідків спливу позовної давності до вимог, заявлених до Пирятинської міської ради немає, тому доводи ОСОБА_1 про сплив позовної давності до цих вимог є необґрунтованими.

Крім того, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, про те, що строк позовної давності починається з моменту, коли прокурор, який звернувся за захистом порушеного права, дізнався про таке порушення, а саме: з 25.04.2019 року, а не з часу передачі відповідачу у приватну власність земельної ділянки, як вказує ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Міщенка Юрія Олексійовича залишити без задоволення.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 15 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 11.12.2020 року.

Головуючий суддя Т.В. Одринська

Судді О.А. Лобов

В.М. Триголов