Справа № 127/1586/20
Провадження 2-о/127/25/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2020 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань Шеремети А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території,

в с т а н о в и в:

22 січня2020 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території.

Мотивував заяву тим, що ОСОБА_2 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Шахтарськ Донецької області, є його матір`ю, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Шахтарськ Донецької області, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть, виданим Шахтарським відділенням Республіканського бюро судово-медичної експертизи ДНР.

З метою реєстрації смерті матері заявник звернуся до Вінницького міського відділу ДРАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), однак, отримав відмову у проведенні державної реєстрації смерті.

Для отримання у встановленому Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» порядку свідоцтва про смерть матері заявникпросив суд встановити факт смерті ОСОБА_2 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Шахтарськ Донецької області і померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Шахтарськ Донецької області.

ЗаявникОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримав. Пояснив, що він, а також його брат і сестра постійно проживають в м.Вінниці, їх мати - ОСОБА_2 проживала в м. Шахтарськ, батько зареєстрований і проживає в с. Борівка Чернівецького району Вінницької області. Мати померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Шахтарськ, про що видане лікарське свідоцтво про смерть і похована в с. Борівка. Свідоцтво про смерть відповідним органом невизнаної ДНР не видавалось. Встановлення факту смерті матері необхідно їм для оформлення свідоцтва про смерть.

Представник заінтересованої особи - Вінницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належними чином.

Вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що дана заява підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 317 ЦПК України (в редакції, що діє з 15.12.2017 року) справи про встановлення факту народженняабосмерті особи на тимчасовоокупованійтериторіїУкраїни, визначеній Верховною Радою України, розглядаютьсяневідкладно з моменту надходженнявідповідної заяви до суду.

Судом встановлено, що громадянин України ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Шахтарськ Донецької області, РНОКПП НОМЕР_1 , проживає в АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_2 батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_4 , ОСОБА_2 .

Громадянка України ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Шахтарськ Донецької області, була зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Шахтарськ Донецької області померла громадянка України - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_3 , виданий 02.08.2000 року Шахтарським МВ УМВС України в Донецькій області.

Про смерть ОСОБА_2 30.12.2019 року було видане лікарське свідоцтво про смерть № 440, оригінал якого був оглянутий в судовому засіданні.

Свідоцтво про смерть органами реєстрації актів цивільного стану не видавалось.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України (в редакції, що діє з 15.12.2017 року) суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації.

Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року №1207-VII будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданийцими органами та/або особами є недійсним і не створюєправовихнаслідків.

Разом з тим, оцінюючи надані заявником ОСОБА_1 докази, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, та чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Практикою Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці, зокрема в рішеннях ЄСПЛ «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidouv. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprusv. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozerv. TheRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016). Зокрема ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprusv. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprusv. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто, є окупованою)» (Mozerv. TheRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає необхідним встановити факт смерті ОСОБА_2 , громадянки України, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Шахтарськ Донецької області та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Шахтарськ Донецької області.

На підставі ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Відповідно до вимог частини 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 89, 315-319 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

заяву задоволити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , громадянки України, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Шахтарськ Донецької області та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Шахтарськ Донецької області.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Вінницького апеляційного суду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Повне судове рішення складене 22.01.2020року.

Суддя: