233 № 233/4197/20
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
14 грудня 2020 року м.Костянтинівка
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області
головуючої судді Бєлостоцької О.В.,
при секретарі Теліціній О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
16 вересня 2020 року позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому зазначила, що вона є власницею квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в якій з 2013 року зареєстрована її донька ОСОБА_2 . Відповідачка за місцем реєстрації фактично не мешкає, оскільки після закінчення навчання у вищому навчальному закладі залишилась в м.Донецьку, де проживала в орендованому житлі, а в серпні 2014 року змінила місце проживання та переїхала до Іспанії. З того часу ОСОБА_2 жодного разу не приїжджала до України, наміру повертатись до м. Костянтинівка з метою проживання за місцем реєстрації не має. Адреса проживання доньки в Іспанії їй невідома, оскільки спілкуються вони через мережу Інтернет.
Позивачка просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилась, звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з*явилась, про час і місце його проведення була належним чином повідомлена, причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України.
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що мешкає по сусідству із позивачкою по справі; їй відомо, що ОСОБА_2 з моменту реєстрації не мешкає в квартирі АДРЕСА_2 . В теперішній час відповідачка по справі мешкає за межами України і повертатись за місцем реєстрації наміру не має.
З`ясувавши позицію позивачки, допитавши свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судовим розглядом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 на підставі договору міни від 22 серпня 2001 року є власницею квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).
Як вбачається з копії паспорту ОСОБА_2 та відомостей про реєстрацію місця проживання, які містяться в реєстрі Костянтинівської територіальної громади, відповідачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8-10, 15-16).
Згідно акту перевірки паспортного режиму від 27 липня 2020 року ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 14 червня 2013 року; з моменту реєстрації за вказаною адресою не проживає (а.с.7).
Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з частиною 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або закону.
Приймаючи до уваги, що відповідачка ОСОБА_2 з власної волі не проживає в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , з червня 2013 року без поважних причин, відсутні підстави вважати, що між сторонами існують будь-які домовленості стосовно збереження за відповідачкою права користування житлом, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_4 та визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням зазначеної квартири.
В силу ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору по справі слід віднести на відповідачку по справі.
На підставі 150 ЖК України, ст.ст. 317,319,391, 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 4,19,259,263, 264, 265, 280-282 ЦПК України , -
Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 особою, яка втратила право користування жилим приміщенням квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення виготовлений 14 грудня 2020 року.

Суддя