23.11.2020 Єдиний унікальний № 371/1241/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

23 листопада 2020 року м. Миронівка

ЄУН 371/1241/19

Провадження № 2/371/144/20

Миронівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Капшук Л.О.,

за участі:

секретаря судових засідань Сахненко О.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що, їй на праві власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим державним нотаріусом Миронівської районної державної нотаріальної контори 10 вересня 2001 року, належить будинок під номером АДРЕСА_1 .

В будинку за проханням свого знайомого 5 грудня 2016 року вона прописала відповідача. Вказаним житловим приміщенням для проживання він не користувався та не користується, в будинку не проживає, членом її сім`ї ніколи не був. З 5 грудня 2016 року відповідач залишається зареєстрованим в ньому, на її прохання знятись з реєстрації не відреагував..

Фактом реєстрації відповідача порушуються її права власника житла, просила усунути перешкоди у здійсненні права користування житловим приміщенням шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 20 листопада 2019 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 23 січня 2020 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.

Аргументи учасників справи

Відповідач відзиву на позов не подав.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала. В обґрунтування заявлених вимог послалася на обставини, викладені в поданій до суду заяві, не заперечила проти ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідач не з`явився до суду, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надав, враховуючи правила ст.ст. 210, 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.

Свідок ОСОБА_3 показав, що він проживає в будинку під номером АДРЕСА_2 . Відповідача знає наглядно, він навчався в Маслівському технікумі, бачив його як учня технікуму. З сім`єю позивача товаришує дуже давно. Йому відомо, що відповідач не проживає у будинку позивача.

Із показань свідка ОСОБА_4 , який проживає проживає в будинку під номером АДРЕСА_2 , вбачається, що він спілкується з позивачем та її чоловіком, йому відомі обставини, що відповідач з ними не проживає.

Суд, заслухавши пояснення позивача, показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено такі обставини.

Позивач є власником житлового будинку під номером АДРЕСА_1 .

Відповідач зі згоди позивача, як власника житлового приміщення, був зареєстрований у будинку 5 грудня 2016 року та залишається зареєстрованим по по теперішній час.

Вказані обставини підтверджуються даними свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Миронівської державної нотаріальної контори Шепітко В.В. 10 вересня 2001 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3010, довідки про реєстрацію місця проживання особи № 02-33/619, виданої виконавчим комітетом Маслівської сільської ради Миронівського району Київської області 15 жовтня 2019 року, довідки Маслівської сільської ради Миронівського району Київської області № 02-31/564 від 7 листопада 2019 року.

В судовому засіданні встановлено, що жодних угод чи домовленостей щодо вселення відповідача в будинок та проживання в ньому між сторонами не мало місця. Сімейні відносини між сторонами відсутні. Сторони ніколи не вели спільного господарства, не мали взаємних сімейних прав та обов`язків.

Такі обставини повідомлені позивачем, підтверджені показаннями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Факт непроживання відповідача у будинку позивача підтверджується даними довідки Маслівської сільської ради Миронівського району Київської області № 02-33/623 від 18 жовтня 2019 року, актів обстеження житлово-побутових умов позивача.

За змістом довідки Маслівської сільської ради Миронівського району Київської області, відповідач, будучи зареєстрованим у будинку під номером АДРЕСА_1 , з моменту реєстрації, з 5 грудня 2016 року, по теперішній час фактично в будинку не проживав та не проживає.

Із актів обстеження житлово-побутових умов позивача від 20 листопада 2018 року, 20 грудня 2018 року, 20 січня 2019 року, 20 лютого 2019 року, 20 березня 2019 року, 20 квітня 2019 року, 20 травня 2019 року, 20 червня 2019 року, 20 липня 2019 року, 20 серпня 2019 року, 20 вересня 2019 року, 20 жовтня 2019 року, вбачається, що ОСОБА_2 в будинку під номером АДРЕСА_1 не проживає.

Мотиви суду та застосовані норми права

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року) закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном і закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Держава гарантує не лише свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Норми статей 15, 16, 386, 391 ЦК України гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.

Відповідно до положень вказаних норм власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

За встановлених обставин спір підлягає вирішенню з підстав статей 383 та 391 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

В даному випадку порушені права власника будинку і вони підлягають захисту.

Висновки за результатами розгляду

Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце.

Позивачем належними та допустимими доказами доведено ті факти, що вона є власницею будинку під номером АДРЕСА_1 , відповідач спільно з власником житлового будинку не проживав, спільним побутом не був пов`язаний, не є членом сім`ї власника будинку, в будинку не проживає.

Судом встановлено факт об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні позивачем як власником своїх правомочностей,тому позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном на підставі статті 391 ЦК України.

Керуючись принципом розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що права позивача як власника будинку потребують захисту. Перешкоди у користуванні власністю підлягають усуненню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування приміщенням.

Щодо розподілу судових витрат

При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 768 гривень 40 копійок.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно вказаного правила з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 12, 13, 19, 76 - 81, 89, 95, 229, 258, 259, 263 - 265, 268, 280 - 282, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження житловим приміщенням у виді житлового будинку під номером АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у виді житлового будинку під номером АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 768 гривень 40 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 1 Розділу ХШ «Перехідні положення» ЦПК України в новій редакції до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: будинок під номером АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: будинок під номером АДРЕСА_1 .

Суддя підпис Л.О. Капшук

Згідно з оригіналом

Суддя Л.О. Капшук