Справа №265/8058/20
Провадження №2-о/265/679/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Козлова Д. О.,

при секретарі Дрьомовій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/8058/20 за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, зацікавлені особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Маріупольської міської ради,

за участі заявника ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

Заявниця звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя із вказаною заявою, посилаючись на те, що заявниця та ОСОБА_2 проживають окремо, будучи подружжям. Натомість ОСОБА_2 часто приходить до місця її проживання. При цьому власником квартири за адресою проживання заявниці є матір останньої, ОСОБА_3 . Під час шлюбу у подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилась донька, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказувала, що у заявниці із такою заінтересованою особою склались важкі стосунки, під час спілкування та зустрічей з яким, останній висловлювався нецензурною лайкою, ображав, принижував ОСОБА_1 та їх спільну дитину, ОСОБА_5 , вчиняючи над заявницею та над спільною донькою систематично психологічне домашнє насильство, а над ОСОБА_1 також вчиняв фізичне насильство. Так ОСОБА_2 часто приходить до місця проживання заявниці в стані алкогольного сп`яніння. При цьому спільна донька подружжя ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , неодноразово спостерігала вчинення домашнього насильства батьком над матір`ю, що також відображається на психологічному стані дитини. Внаслідок вказаних протиправних дій ОСОБА_2 заявниця неодноразово викликала поліцію для фіксації вказаних обставин та притягнення до відповідальності винного. Отже, заявниця, діючи також в інтересах малолітньої доньки, ОСОБА_5 , не має більше бажання терпіти ганебне ставлення свого чоловіка до себе, тому звернулась до суду із вказаною заявою про видачу обмежувального припису. Тому для забезпечення дієвого способу захисту від повторного вчинення домашнього насильства заявниця просить суд до ОСОБА_2 застосувати обмежувальний припис у вигляді заборони останньому перебувати в місці її проживання із нею та донькою, заборонити йому вести листування, телефонні переговори або контактувати з нею та донькою через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. На підставі викладеного просила суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 строком на 6 місяців, яким обмежити спілкування з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши наступні тимчасові обмеження його прав: заборонити перебувати в місці проживання з ОСОБА_1 та донькою, ОСОБА_5 , по АДРЕСА_1 ; заборонити наближатися на відстань ближче ніж 500 метрів до місця проживання ОСОБА_1 та доньки, ОСОБА_5 , по АДРЕСА_1 ; заборонити наближатися ОСОБА_2 на відстань ближче ніж 500 метрів до КП «Маріупольська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 40», яку відвідує ОСОБА_4 ; заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 та донькою ОСОБА_4 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , повністю підтримуючи заявлені нею вимоги, вказувала суду, що вона з жовтня 2020 року не мешкає разом із своїм чоловіком, ОСОБА_2 , внаслідок розпочатої нею процедури розлучення. Натомість після подання позову про розлучення до суду ОСОБА_2 став поводити себе агресивно, внаслідок чого постійно вчиняє домашнє насильство над нею та її донькою, ОСОБА_7 , яка боїться свого батька та не бажає із ним спілкуватися. Домашнє насильство полягає у психологічному та відносно неї також й у фізичному насильстві, оскільки в результаті протиправних дій ОСОБА_2 останній завдав заявниці тілесні ушкодження. За фактами домашнього насильства ОСОБА_1 неодноразово зверталась до поліція, яка видала йому терміновий обмежувальний припис, що однак не зупинило ОСОБА_2 від продовження скоєння домашнього насильства, оскільки він переслідує заявницю та її дитину, погрожує застосуванням фізичного насильства, перебуваючи при цьому у стані сп`яніння, внаслідок чого вона побоюється за своє життя та здоров`я своєї доньки, ОСОБА_5 . Додавала, що протиправні дії ОСОБА_2 вчиняються поблизу місця мешкання заявниці із донькою, АДРЕСА_2 . Просила задовольнити подану нею заяву повністю.

ОСОБА_2 та представники Служби у справах дітей Маріупольської міської ради, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, до суду не з`явились з невідомих суду причин.

Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

За ч. 1 ст. 350-5 ЦПК неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

На підставі перелічених норм, враховуючи завчасне розміщення на офіційному веб-сайті судової влади виклику ОСОБА_2 , суд розглянув справу за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що подана заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває з 7 березня 2009 року у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , актовий запис № 142, виконаний Жовтневим відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області (а. с. 6).

Згідно із свідоцтвом про народження, виданим 20 серпня 2009 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 758, вбачається, що ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якої зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 5).

Відповідно до термінового заборонного припису стосовно кривдника від 12 листопада 2020 року, складеного поліцейським Управління патрульної поліції в Донецькій області, ОСОБА_8 , вбачається, що відносно ОСОБА_2 було винесено заборонний припис, враховуючи безпосередню загрозу здоров`ю постраждалої особи, ОСОБА_1 , на підставі ст. 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», із зобов`язанням ОСОБА_2 : залишити місце проживання постраждалої особи; забороною на вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи та забороною в будь-який спосіб контактувати з нею, - встановлений терміном на 10 діб з 12 листопада 2020 року по 22 листопада 2020 року (а. с. 7).

На підставі інформації Лівобережного ВП ЦВП ГУ НП в Донецькій області від 22 грудня 2020 року за зверненням заявниці відносно дій ОСОБА_2 вбачається, що відносно ОСОБА_2 було складено 30 листопада 2020 року протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173-2 КУпАП, а також 18 листопада 2020 року за фактом спричинення тілесних ушкоджень заявниці інформацію було внесено до ЄРДР за ознаками злочину, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України, що також підтверджується витягом з ЄРДР від 12 грудня 2020 року за вказаним кримінальним провадженням № 0000380 (а. с. 10-11).

За характеристикою за місцем проживання ОСОБА_2 вбачаться, що останній по АДРЕСА_1 дільничним інспектором поліції характеризується негативно, бо порушує громадський порядок, через що схильний до скоєння правопорушень (а. с. 13).

Згідно із паспортними даними заявниці вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_1 (а. с. 3).

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно із п. 3, 6, 8, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

За п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

При цьому суд зазначає, що за ч. 1, 2 ст. 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» терміновий заборонний припис виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення. Терміновий заборонний припис може містити такі заходи: 1) зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; 2) заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; 3) заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

На підставі викладеного та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що під час подружнього життя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які мешкають наразі окремо, виникають конфліктні ситуації, в ході яких заявниця потерпає від психологічного та фізичного насильства з боку свого чоловіка.

Також суд встановив, що малолітня донька ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_7 , потерпає від конфлікту між її батьками, піддаючись психологічному тиску з боку ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

За ч. 6 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильству», обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У постанові Верховного Суду від 5 вересня 2019 року по справі № 756/3859/19 зроблено висновок, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

З огляду на наявні у справі письмові докази суд вважає, що заявницею в процесі розгляду справи доведено існування загрози вчинення ОСОБА_2 протиправних дій у майбутньому відносно неї самої та відносно малолітньої ОСОБА_4 , 2009 р. н.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 4 липня 2019 року по справі № 638/17813/18.

Отже, з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві судом зроблено висновок про наявність підстав для покладення заборон на ОСОБА_2 протягом саме 3 місяців за допомогою обмежувального припису.

На підставі переліченого, суд вважає, що з наданих заявницею доказів доводи ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження, проте її заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права кривдника користування житлом з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному законом, є легітимним заходом втручання у права та свободи такої особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

У наявній справі суд, на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків), зробив висновок, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи.

Тому суд дійшов висновку про можливість задоволення вимог заявниці щодо видачі обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 щодо права на користування кв. АДРЕСА_3 , де останній зареєстрований, однак не мешкає, оскільки в такому випадку будуть дотримані гарантії ОСОБА_1 та її доньки на спеціальні засоби правового захисту, передбачені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

За таких обставин суд, враховуючи принцип пропорційності, відповідність вимог заявниці щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника, вважає, що вимоги ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав щодо заборони ОСОБА_2 перебувати у місці проживання заявниці та малолітньої ОСОБА_7 , тобто в кв. АДРЕСА_3 , а також заборони ОСОБА_2 наближатися на визначену відстань до 500 м. до місця такого проживання заявниці, підлягають задоволенню.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 28 квітня 2020 року по справі № 754/11171/19.

Отже, суд вважає справедливим встановити тривалістю 3 місяці обмеження ОСОБА_2 щодо заборони перебувати в місці проживання АДРЕСА_1 та заборони наближатися на відстань ближче ніж 500 метрів до такого місця проживання ОСОБА_1 та малолісної ОСОБА_4 .

В частині ж прохання заявниці заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань ближче ніж 500 метрів до місця навчання малолітньої ОСОБА_4 в Маріупольській спеціалізованій школі № 40, то суд зазначає, що доказів як відвідування вказаного навчального закладу малолітньою ОСОБА_4 , 2009 р. н., так й будь-яких доказів протиправної поведінки батька дитини по відношенню до ОСОБА_7 за місцем навчання останньої суду не було надано, тому в цій частині суд вважає заявлені вимоги недоведеними.

Також через недоведеність суд відхиляє вимоги ОСОБА_1 щодо заборони ОСОБА_2 вести із нею та спільною донькою, ОСОБА_7 , листування, телефонні переговори, а також контактувати через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб, оскільки доказів наявності протиправних дій ОСОБА_2 по відношенню до заявниці та її доньки за допомогою даних засобів - матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 2 ст. 350-8 ЦПК про видачу або продовження обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Керуючись ст. 293-294, 3501-3508 ЦПК,

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, зацікавлені особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Маріупольської міської ради, задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований по АДРЕСА_1 , строком на 3 (три) місяці у вигляді:

1) заборони перебувати ОСОБА_2 в місці проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто у кв. АДРЕСА_3 ;

2) заборони наближатися ОСОБА_2 на відстань ближче, ніж 500 (п`ятсот) метрів до місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до кв. АДРЕСА_3 .

В задоволенні решти заявлених вимог відмовити.

Копію рішення направити до Лівобережного ВП ЦВП ГУ НП у Донецькій області для взяття ОСОБА_2 на профілактичний облік.

Копію рішення направити до виконкому Маріупольської міської ради.

Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 14 грудня 2020 року.

Суддя