Постанова

Іменем України

20 січня 2020 року

м. Київ

справа № 490/5170/19

провадження № 61-15905св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Курило В. П.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Акціонерне товариство «СБЕРБАНК», Товариство з обмеженою відповідальністю «ГИПРОГРАД», приватний нотаріус Київського нотаріального округу Бочкарьова Алла Володимирівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «СБЕРБАНК» на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 червня 2019 року у складі судді Гуденко О. А., постанову Миколаївського апеляційного суду від 24 липня 2019 року у складі колегії суддів: Колосовського С. Ю., Локтіонової О. В., Ямкової О. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В червні 2019 року ОСОБА_1 до пред`явлення позову у відповідності до пункту 1 частини першої статті 152 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису від 03 березня 2012 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А. В., зареєстрованого в реєстрі за № 564, яким звернуто стягнення на нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Гипроград» на користь Публічного акціонерного товариства «Дочірній Банк СБЕРБАНК Росії» в рахунок погашення наявної у нього частини кредитної заборгованості, за договором про відкриття кредитної лінії від 03 квітня 2008 року в розмірі 2 119 513,20 дол. США.

Заява мотивована тим, що 05 квітня 2019 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження № 58726882 з примусового виконання вказаного виконавчого напису. Зазначає, що ні заявник, ні іпотекодавець не отримували жодних документів про дострокове повернення кредиту та попередження про звернення стягнення на предмет застави, а також на час вчинення виконавчого напису заборгованість боржника перед стягувачем не була безспірною, у зв`язку з чим, має намір звернутися до суду з позовом щодо оскарження цього виконавчого напису.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 червня 2019 року заяву задоволено.

Зупинено виконання виконавчого напису від 03 березня 2012 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А. В., зареєстрованого в реєстрі за № 564, яким звернуто стягнення заборгованості з ТОВ «Гипроград» на користь ПАТ «Дочірній Банк СБЕРБАНК Росії» у розмірі 2 119 513,20 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 15 лютого 2012 року разом складає 16 930 883,40 грн шляхом звернення стягнення на наступне майно: нежитловий об`єкт, який складається з літ. «А» - адмінбудівля, загальною площею 894,1 кв. м; літ. «Б» гаражний бокс, загальною площею 96,0 кв. м; літ. «В-2» - прохідна, загальною площею 31,5 кв. м, №1-покриття, №22,21 - огорожа, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 - до набрання судовим рішенням по справі законної сили.

В порядку зустрічного забезпечення зобов`язано ОСОБА_1 протягом десяти днів з дня підписання цієї ухвали внести на депозитний рахунок Центрального районного суду м. Миколаєва 75 000 грн.

Копії ухвали для негайного виконання надіслано до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. При цьому, з метою забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, а саме: витрат виконавчого провадження стягувача, суд застосував в цій справі зустрічне забезпечення позову.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 24 липня 2019 року ухвалу місцевого суду залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції, враховуючи наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого у майбутньому рішення суду про задоволення позову, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У серпні 2019 року АТ «СБЕРБАНК» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки поданій заявником заяві про забезпечення позову, заява про забезпечення позову подана ОСОБА_1 містить лише посилання щодо існування майнового спору між сторонами та не є обґрунтованою. Заявником не наведено жодних доказів щодо наявності спору відносно суми заборгованості на момент вчинення виконавчого напису.

Також АТ «СБЕРБАНК» вважає, що заява ОСОБА_1 розглянута із порушенням правил територіальної юрисдикції.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 30 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи.

13 вересня 2019 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду у складі колегії суддів Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Курило В. П.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 03 квітня 2008 року між ТОВ «ГИДРОГРАД» та Закритим акціонерним товариством «Банк НРБ» укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рудою О. М. зареєстрований в реєстрі за № 717.

За умовами договору, в якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 04-В/0819/ФО/П від 03 квітня 2008 року, іпотекодавцем в іпотеку передано нерухоме майно: нежитловий об`єкт, який складається з літ. «А-5» - адмінбудівля, загальною площею 894,1 кв. м; літ. «Б» гаражний бокс, загальною площею 96,0 кв. м; літ. «В-2» - прохідна, загальною площею 31,5 кв. м, № 1 - покриття, № 22, 21 - огорожа, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

03 березня 2012 року з метою погашення частини заборгованості за цим кредитним договором від 03 квітня 2008 року в розмірі 2 119 513,20 дол. США, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А. В. на користь ПАТ «ДБ СБЕРБАНКУ РОСІЇ» (правонаступником якого є АТ «СБЕРБАНК») вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки, який зареєстровано в реєстрі за № 564.

Постановами державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савкою Л. О. 05 квітня 2019 року відкрито виконавче провадження № 58726882 з виконання виконавчого напису № 564 виданого 03 березня 2012 року та накладено арешт на майно боржника.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Право на ефективний судовий захист закріплено у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першому протоколі та протоколах № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першому протоколі та протоколах № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Відповідно до частин шостої-восьмої статті 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису від 03 березня 2012 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А. В., зареєстрованого в реєстрі за № 564, яким звернуто стягнення на майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Гипроград» на користь Публічного акціонерного товариства «Дочірній Банк СБЕРБАНК Росії» в рахунок погашення наявної у нього частини кредитної заборгованості, за договором про відкриття кредитної лінії від 03 квітня 2008 року в розмірі 2 119 513,20 дол. США.

При цьому предметом судового спору (позову, що забезпечується) є визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Тобто, у даному випадку ОСОБА_1 на підставі пункту 6 частини першої статті 150 ЦПК України просив зупинити примусове стягнення, яке вже відбувається на підставі виконавчого напису нотаріуса.

При цьому заявник повідомив суд про намір подати позов про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки вважав, що такий напис вчинено з порушенням норм чинного законодавства через порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису та неправомірність вимог стягувача в частині розміру заборгованості.

Звертаючись з відповідною заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 обґрунтував її можливістю передчасної примусової реалізації майна, зокрема, звернення стягнення на яке здійснено на підставі вказаного виконавчого напису. У зв`язку із цим, суд першої інстанції з яким погодився апеляційний суд, дійшли правомірного висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

При цьому, з метою забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, суди попередніх інстанцій визнали за необхідне застосувати в цій справі зустрічне забезпечення позову.

Доводи касаційної скарги щодо відсутності обґрунтованих обставин, які свідчать про наявність спору відносно суми заборгованості на момент вчинення виконавчого напису, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, оскільки забезпечено саме позов про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню через те, що такий виконавчий напис здійснено з порушенням норм чинного законодавства.

Доводи касаційної скарги про порушення правил територіальної юрисдикції (підсудності) також є безпідставними, оскільки суперечать приписам § 3 Глави 2 ЦПК України.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Верховний Суд встановив, що оскаржені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій -без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «СБЕРБАНК» залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 червня 2019 року, постанову Миколаївського апеляційного суду від 24 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

В. П. Курило