КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження № 22-ц/824/ 911/2020 Доповідач Заришняк Г.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Мараєвої Н.Є., Рубан С.М.

при секретарі - Діденку А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2019 року в справі за позовами: ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції в м. Києві, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації про визнання (встановлення) батьківства, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання (встановлення) батьківства, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини,-

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2019 року клопотання ОСОБА_4 про вжиття заходів забезпечення позову - задоволеночастково.

Вжито заходів забезпечення позову в межах розгляду цивільної справи за вказаними позовами шляхом заборони виїзду малолітнього ОСОБА_5 , ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, актовий запис про народження №3840 від 27.12.2013 року, складений Святошинським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, матір`ю якого є ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, до набрання рішенням Святошинського районного суду м. Києва у справі № 279/15129/2016.

Копія даної ухвали суду направлена до Державної прикордонної служби України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду, скасувавши заходи забезпечення позову.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідачки ОСОБА_1 підтримав подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Позивач ОСОБА_4 проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи ухвалу суду законною.

Інші учасники справи до суду не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник позивача ОСОБА_2 в надісланому на адресу апеляційного суду клопотанні повідомив про те, що ОСОБА_2 визнає апеляційну скаргу ОСОБА_1 та просить її задовольнити й розглядати справу у відсутність позивача і його представника.

Позивач ОСОБА_3 в поданому клопотанні просив задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а також повідомив, що позбавлений можливості прибути в судове засідання у зв`язку із зайнятістю по роботі.

Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві та Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації в надісланих на адресу апеляційного суду повідомленнях просили розглядати дану справу у відсутність їх представників.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленої ухвали суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

В провадженні Святошинського районого суду м. Києва перебуває цивільна справа позовами: ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції в м. Києві, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання (встановлення) батьківства; ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстицій у м.Києві, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації про визнання (встановлення) батьківства; ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини.

Предметом позову є визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_4 посилався на те, що ОСОБА_2 , який є одним із позивачів, не є громадянином України, а отже існує загроза незаконного вивезення ОСОБА_5 , біологічним батьком якого вважає себе позивач ОСОБА_4 , за межі території України, що унеможливить у подальшому виконання судового рішення, ухваленого на користь ОСОБА_4

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з її доведеності та обґрунтованості.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду. Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами першою та шостою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Забезпечення позову - це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, та повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі їх задоволення, не порушуючи при цьому збалансованості інтересів інших осіб.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, і доказами, які наведені на їх підтвердження, та положеннями законодавства, яким позивач обґрунтовує свої права.

При цьому співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання.

За правилом ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57 затверджено Правила перетинання державного кордону громадянами України. Пунктами 3,4 Правил визначені підстави виїзду з України громадян, які не досягли 16-річного віку. Виїзд дитини з України здійснюється у супроводі обох батьків або у супроводі одного із батьків за згодою другого. Підпунктами 2-4 п.4 Правил визначені умови, за яких виїзд дитини здійснюється без згоди другого з батьків.

Законодавством фактично визначені певні обмеження щодо перетинання кордону, і тільки за відсутності згоди одного з батьків на виїзд дитини за кордон, дане питання вирішуються в судовому порядку в позовному провадженні.

За таких обставин, такий вид забезпечення позову застосований бути не може, оскільки дане обмеження має встановлюватися рішенням суду, а не процесуальними заходами забезпечення позову.

Правові висновки щодо відсутності правової норми, яка б надавала суду повноваження застосувати такий спосіб забезпечення позову як заборона виїзду за межі України, містяться у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року (справа № 643/5842/16-ц).

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції не дав належної оцінки доводам заяви про забезпечення позову та доказам наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення і предметом позову, а також не звернув уваги на те, що доводи позивача про необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом обмеження у виїзді за кордон фактично зводиться до окремого виду самостійних вимог у позовному провадженні, що не є видом забезпечення позову у розумінні ст.150 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було законних підстав для задоволення заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову шляхом обмеження у виїзді за кордон неповнолітнього ОСОБА_5 .

З огляду на викладене, ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_4 про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційнускаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2019 року - скасувати та постановити нову постанову, якою в задоволенні клопотання ОСОБА_4 про вжиття заходів забезпечення позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 20 січня 2020 року.

Головуючий:

Судді: