Ухвала

Іменем України

15 січня 2020 року

м. Київ

справа № 2-1268/2008

провадження № 61-20017ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Засульська сільська рада Лубенського району Полтавської області, ОСОБА_2 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 червня 2019 року у складі судді Іващенка Ю. А. та постанову Поставського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Бондаревської С. М., Кривчун Т. О., Триголова В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 вересня 2008 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 06 листопада 2008 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, ОСОБА_2 про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсними відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду України від 17 грудня 2009 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 вересня 2008 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 06 листопада 2008 року залишено без змін.

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 вересня 2008 року у цивільній справі № 2-1268/2008 за позовом ОСОБА_1 до Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, ОСОБА_2 про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсними.

Заява обґрунтована тим, що 05 квітня 2019 року ОСОБА_1 отримав із архіву бюро технічної інвентаризації акт Лубенської районної ради від 22 листопада 1989 року про визнання старого будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , аварійним. Вказував, що цей акт, ймовірно був і раніше в архівах Лубенської районної ради, в органах бюро технічної інвентаризації, в Засульській сільській раді, але, ніхто з посадових осіб Засульської сільської ради, при наданні довідки № 65 і оформленні свідоцтва на право власності на ім`я ОСОБА_3 , цього документу до уваги не взяв. Вважає, що Засульська сільська рада не мала права видавати неправдиву довідку № 65, в свою чергу нотаріус не мала права видавати ОСОБА_3 свідоцтво на право власності на аварійний будинок, який йшов під знесення. Також зазначав, що цього акту не було в жодній судовій справі та про його існування йому не було відомо. За наявності цього документу, судами могло бути прийнято зовсім інше рішення.

У зв`язку з наведеним, просив переглянути рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 вересня 2008 року у зв`язку з нововиявленими обставинами, визнати недійсним свідоцтво про спадщину на ім`я ОСОБА_3 від 04 квітня 1991 року.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 червня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 вересня 2008 року за нововиявленими обставинами та залишено рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 вересня 2008 року в силі.

Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що надані позивачем докази не є такими, які могли б вплинути на висновок суду у даній справі, а також тим, що докази на підтвердження наявності нововиявлених обставин не є достатніми для скасування судового рішення.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 червня 2019 року залишено без змін.

Апеляційний суд переглядаючи ухвалу суду першої інстанції дійшов висновку, що районний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами відповідно до норм частини другої статті 423 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), правильно відмовивши у задоволенні заяви ОСОБА_1

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся засобами поштового зв`язку до Верховного Суду з касаційною скаргою, із змісту прохальної частини якої неможливо встановити які саме судові рішення оскаржує заявник.

Ухвалою Верховного Суду від 15 листопада 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків до 16 грудня 2019 року але не більше десяти днів з дня вручення цієї ухвали, зокрема запропоновано заявнику надати уточнену редакцію касаційної скарги та надати докази сплати судового збору.

У грудні 2019 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: уточнена редакція касаційної скарги та квитанція від 03 грудня 2019 року про сплату судового збору у розмірі 264,20 грн. В уточненій редакції касаційної скарги заявник просить скасувати ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 червня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про перегляд рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 вересня 2008 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 червня 2019 року та постанову Поставського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року повторно залишено без руху та надано строк для усунення недоліків до 23 січня 2020 року але не більше десяти днів з дня вручення цієї ухвали, зокрема запропоновано заявнику надати докази доплати судового збору у розмірі 50,00 грн.

У січні 2020 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме квитанція від 31 грудня 2019 року про сплату судового збору у розмірі 50,00 грн.

Отже недоліки касаційної скарги ОСОБА_1 усунуто, водночас у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України передбачено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру («Пономарьов проти України», № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилався на те, що його батьки проживали в житловому будинку 1915 року забудови за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі рішення виконавчого комітету Залуської сільської ради від 16 травня 1979 року на місці розташування старого будинку їх сім`я почала будувати новий будинок, який по теперішній час не зданий в експлуатацію. 17 лютого 1982 року батько позивача - ОСОБА_5 склав заповіт на все належне йому майно на ім`я ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько ОСОБА_1 , після смерті якого відкрилась спадщина на старий будинок. 04 квітня 19991 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. У позові ОСОБА_1 зазначав, що секретар знаючи про те, що старий будинок підлягає знесенню незаконно прийняла та оформила заповіт його батька на ім`я ОСОБА_3 , а нотаріус ОСОБА_2 04 квітня 1991 року незаконно видала їй свідоцтво про право на спадщину. У зв`язку з викладеним ОСОБА_1 просив визнати зазначені дії незаконними а заповіт та свідоцтво про право на спадщину недійсними.

Лубенський районний суд Полтавської області ухвалюючи рішення від 25 вересня 2008 року про відмову в задоволенні позову виходив з того, що згідно з заповітом від 04 квітня 1991 року ОСОБА_3 , яка є племінницею спадкодавця ОСОБА_5 , отримала у спадок старий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується зокрема довідкою № 65 Засульської сільської ради. Зазначений доказ був приєднаний до матеріалів справи під час розгляду справи у Лубенському районному суді Полтавської області.

Нововиявленою обставиною заявник вважає наявність акту Лубенської районної ради Полтавської області від 22 листопада 1989 року про визнання аварійним будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначав, що ймовірно цей акт був раніше в архівах Лубенської районної ради Полтавської області, проте під час видачі довідки № 65 та оформлення свідоцтва про право власності на зазначений будинок на ім`я ОСОБА_3 його не було взято до уваги.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 вересня 2008 року за нововиявленими обставинами, дійшов правильного висновку про те, що обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими обставинами у розумінні вимог статті 423 ЦПК України.

Крім того, аргументи заявника про те, що відомості про визнання будинку аварійним у згаданому акті є нововиявленими обставинами, правильно визнано судами безпідставними, оскільки під час ухвалення Лубенським міськрайонним судом Полтавської області рішення від 25 вересня 2008 року надавалась оцінка довідці № 65, виданій у квітні 1991 року Засульською сільською радою, згідно якої за ОСОБА_5 рахується житловий будинок глинобитний, вкритий очеретом, житловою площею 30 кв. м, що розташований у с. Засулля, Лубенського району. Ремонтні роботи проведені в листопаді 1990 року ОСОБА_3 , а отже дана довідка підтверджує, що заповіт складався ОСОБА_5 на старий будинок.

Таким чином, доводи касаційної скарги про те, що свідоцтво про право на спадщину неправомірно видано на аварійний старий будинок не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, оскільки судами встановлено, що на час оформлення заповіту секретар Засульської сільської ради прийняв документи, які підтверджували право власності ОСОБА_5 на житловий будинок. Законодавством не передбачено обов`язок секретаря сільської ради перевіряти на яке майно складається заповіт. Під час видачі свідоцтва про право на спадщину, факту підробки документів секретарем Засульської сільської ради не встановлено, доказів на підтвердження протилежного ОСОБА_1 не надано.

Інші аргументи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.

За таких обставин, оскільки правові підстави для перегляду рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 вересня 2008 року за нововиявленими обставинами були відсутні, суди правомірно відмовили у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Отже, оскаржувані ухвала Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 червня 2019 року про відмову в задоволенні заяви про перегляд рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 вересня 2008 року за нововиявленими обставинами та постанова Полтавського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року про залишення цієї ухвали без змін є законними та обґрунтованими, постановлені з додержанням норм процесуального права, правильне застосування норм права є очевидним, а підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 вересня 2008 року за нововиявленими обставинами у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, ОСОБА_2 про визнання дій секретаря Засульської сільської ради неправомірними та визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 червня 2019 року та постанову Поставського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик