Провадження №2/428/86/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Чумак Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьк Луганської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 23.06.2015 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 13000 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач належним чином не виконала зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 18.11.2018 року за нею утворилась заборгованість в сумі 35475,89 грн., з якої тіло кредиту - 10611,04 грн., відсотки за користування кредитом - 8563,03 грн., пеня 14136,30 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1665,52 грн. Просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 35475,89 грн. разом з витратами по оплаті судового збору в сумі 1762 грн.

Відповідач ОСОБА_1 надала відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог. Свою позицію обґрунтувала тим, що всупереч нормам чинного законодавства, якими врегульовано порядок укладання договорів між банком та клієнтом, кредитно-фінансові відносини між нею та позивачем були врегульовані шляхом підписання анкети - заявки. Умови та правила надання банківських послуг не є складовою частиною кредитного договору, оскільки вони не були нею погоджені. В анкеті - заяві від 23.06.2015 року не конкретизовано, з якими саме Умовами та правилами надання банківських послуг вона погодилась як позичальник. На цих правилах відсутній її підпис. З літа 2017 року вона взагалі не користувалась банківською картою, тому незрозуміло, звідки взялись відомості про погашення нею заборгованості в 2017 та 2018 році. В розрахунку не обґрунтовано, звідки взявся борг у вигляді тіла кредиту. Розрахунок не мітить інформації про номер банківської карти, яку вона отримала, ні тарифу, за яким її було видано. До позовної заяви не додано інформації про рух коштів по банківській карті. Штрафи та пеня нараховані позивачем в порушення приписів ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Гаренко Н.В. надала відповідь на відзив, в якому зазначила, що 23.06.2015 року ОСОБА_1 підписала заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та була ознайомлена з ними. В даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах, договір укладений в письмовій формі, відповідно до якого відповідач отримала кредит в сумі 13000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Умови та правила надання банківських послуг є публічною офертою, вони були розміщені на офіційному сайті банку, таким чином ОСОБА_1 , як клієнт, отримала доступ до усіх без виключення послуг банку. Відповідач підписала заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Крім цього, в заяві зазначено, що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила надання банківських послуг в письмовому вигляді. Таким чином, заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг разом з цими Умовами та Тарифами складає кредитний договір про надання банківських послуг. Відповідно до цього договору банк видав відповідачу кредитну карту, яка є ключем до банківського рахунку № НОМЕР_1 . Позичальник користувалась кредитними коштами відповідно до діючих тарифів та процентних ставок, до банку щодо неправильного нарахування відсотків вона не зверталась. Доказом підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості є розрахунок цієї заборгованості та виписка по рахунку. Банк надав позичальнику усю необхідну інформацію, тому кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним. Згідно з Довідкою про умови кредитування позичальнику було встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3,6% на місяць, вказано розміри штрафів та комісій, що свідчить про те, що сторонами були обговорені усі істотні умови. З розрахунку заборгованості та руху коштів на балансі карткового рахунку видно, що відповідач частково сплачувала заборгованість за наданим кредитом. Відповідачем зазначений розрахунок не спростований. Банк має право вносити зміни до правил користування електронними платіжними засобами. Відповідач до банку з повідомленням про незгоду з внесеними змінами та про розірвання договору не зверталась. Розрахунок заборгованості є документом складеним за результатами обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунку. Банківська виписка має статус первинного документу. Наданий банком розрахунок заборгованості є належним доказом, оскільки судово-бухгалтерська експертиза наявності чи відсутності заборгованості не проводилась. На сьогоднішній день відповідач до відділення банку з оригіналами документів, які підтверджують її безпосереднє проживання на території проведення антитерористичної операції з метою перерахунку заборгованості не зверталась. Просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

09.04.2019 року судом постановлено ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну судового засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

11.07.2019 року судом постановлено ухвалу про зупинення провадження у справі.

30.09.2019 року судом постановлено ухвалу про поновлення провадження у справі.

17.01.2020 року судом постановлено ухвалу про відмову у витребуванні доказів.

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Гаренко Н.В. в судове засідання не з`явилася, просила про розгляд справи без її участі.

Відповідач ОСОБА_1 в судові засідання жодного разу не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Заявою від 15.11.2019 року повідомила суд про укладення нею договору про надання правової допомоги з адвокатом Чернобривком Ю.В. та просила відкласти розгляд справи у зв`язку з тим, що її представник 18.11.2019 року буде зайнятий в іншому судовому засіданні в Касаційному адміністративному суді. При цьому до заяви не було додано доказів укладання договору про надання правової допомоги. Розгляд справи було відкладено на 17.01.2020 року.

17.01.2020 року відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Заявою від 16.01.2020 року просила відкласти розгляд справи у зв`язку з тим, що її представник адвокат Чернобривко Ю.В. 17.01.2020 року буде зайнятий в іншому судовому засіданні.

Враховуючи, що відповідачем ОСОБА_1 не надано доказів укладання договору про надання правової допомоги та доказів зайнятості її адвоката в іншому судовому засіданні, суд розцінює зазначені дії відповідача, як зловживання своїми процесуальними правами, спрямованими на затягування розгляду справи.

За таких обставин суд вважає, що відповідач ОСОБА_1 не з`являється в судові засідання без поважних причин, а тому з урахуванням приписів п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України вважає можливим розглянути справу без участі відповідача, яка повторно не з`явилась в судове засідання без поважних причин на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.

23.06.2015 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву №б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Відповідно до цієї анкети-заяви відповідачу було відкрито банківський рахунок в АТ КБ «Приватбанк» та видано кредитну картку № НОМЕР_1 .

Позивачем надано розрахунок заборгованості за договором №б/н від 23.06.2015 року станом на 18.11.2018 року, відповідно до якого відповідач ОСОБА_1 має заборгованість перед банком в сумі 35475,89 грн., з якої тіло кредиту - 10611,04 грн., відсотки за користування кредитом - 8563,03 грн., пеня 14136,30 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1665,52 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем було укладено кредитний договір, який зафіксовано в Умовах та правилах надання банківських послуг та Тарифах, що відповідач підписала заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та ознайомилась з ними в письмовому вигляді.

Відповідач ОСОБА_1 , не заперечуючи підписання заяви - анкети від 23.06.2015 року, категорично заперечувала проти того, що банк ознайомив її з Умовами та правилами надання банківських послуг.

З наданої позивачем копії заяви-анкети вбачається, що дійсно позивач ОСОБА_1 зверталась до банку з заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, проте якого змісту була ця заява через погану якість копії встановити неможливо.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання були розроблені АТ КБ «Приватбанк», то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як вже відзначалось судом, з заяви позичальника ОСОБА_1 від 23.06.2015 року неможливо встановити зміст цієї заяви, чи визначалась процентна ставка за кредитом, в якому розмірі, чи встановлювалась відповідальність позичальника у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , просив стягнути тіло кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, комісію, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Зазначені позовні вимоги обґрунтовані тим, що їх розмір і порядок нарахування, крім тіла кредиту, визначені у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна Gold», та Витягу з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті банку ( https://privatbank.ua/terms/), і є невід`ємними частинами спірного договору.

Відповідач ОСОБА_1 заперечувала проти того, що Умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, оскільки вони не були нею підписані.

Доказів на підтвердження протилежного позивачем та його представником надано не було.

При цьому в судовому засіданні не було встановлено, що саме з доданими до позовної заяви Умовами та правилами надання банківських послуг ознайомилась відповідач ОСОБА_1 і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Не було встановлено і того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили саме такі умови щодо порядку нарахування, сплати і розміру процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів).

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що надані позивачем Витяг з Тарифів та Умов та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору.

Суд вважає, що АТ КБ «Приватбанк» в порушення приписів ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» не повідомив ОСОБА_1 про умови кредитування і не узгодив їх з нею.

Таким чином, між сторонами був безпосередньо укладений кредитний договір від 23.06.2015 року у вигляді заяви, підписаної сторонами, яка не містить строку повернення кредиту (користування ним), а тому за змістом ч. 2 ст. 530 ЦК України банк має право вимагати виконання боржником свого обов`язку в будь-який час шляхом звернення до суду з позовом про повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Зазначені висновки суду відповідають висновкам, зробленим Великою Палатою Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17 за аналогічними правовідношеннями.

Відповідач ОСОБА_1 оспорювала розрахунок заборгованості, наданий позивачем і зазначала, що він є неналежним доказом. Проте на підтвердження цих доводів свого розрахунку відповідач ОСОБА_1 не надала. Тому, беручи до уваги відомості про рух коштів по банківській картці у сукупності з наданим позивачем розрахунком, суд вважає доведеним той факт, що відповідач ОСОБА_1 фактично отримала в АТ КБ «Приватбанк» і використала на власний розсуд грошові кошти в сумі 10611,04 грн.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що в період з 17.06.2016 року по 16.03.2018 року, включно, відповідач ОСОБА_1 вносила на рахунок позивача грошові кошти на погашення заборгованості, які відображені у передостанньому стовпчику з назвою «Сума коштів, внесена клієнтом на погашення заборгованості». За вказаний період з 17.06.2016 року по 16.03.2018 року, включно, відповідач на погашення заборгованості сплатила в загальній сумі 11244,93 грн. при цьому розмір тіла кредиту, зазначений в розрахунку заборгованості позивача, становить 10611,04 грн.

Зазначене свідчить про те, що відповідач ОСОБА_1 повернула АТ КБ «Приватбанк» фактично отримані грошові кошти в повному розмірі.

За таких обставин суд не вбачає існування підстав для повторного стягнення з відповідача фактично отриманих кредитних коштів в сумі 10611,04 грн.

Аналізуючи обставини, встановлені в судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в в повному обсязі.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі позивачу не відшкодовуються, оскільки суд відмовив в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 354-355, Перехідними положеннями ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Акціонерному товариству комерційному банку «Приватбанк» у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, б. 1-д, ідентифікаційний код юридичної особи в .

Представник позивача: Гаренко Надія Володимирівна, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, б. 50, паспорта НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя Ж. І. Кордюкова