Справа № 444/2508/19 Головуючий у 1 інстанції: Зеліско Р.Й.
Провадження № 22-ц/811/2589/20 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
Провадження № 22-ц/811/2890/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25 червня 2020 року та додаткове рішення Жовківського районного суду Львівської області від 10 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів на утримання (аліментів) та на додаткові витрати на неповнолітню дитину,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2019 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та додаткових витрат.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що син ОСОБА_6 , 09.06.2015 року після розірвання шлюбу, я проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач з 2018 року не надає жодних коштів для утримання дитини, забезпечення її розвитку та потреб.

Також зазначала, що дитина має незадовільний стан здоров`я, часто хворіє, дитина схильна до распіраторних захворювань та алергії . Витрати на лікування є значними, а вона не має змоги їх постійно оплачувати. Відповідно до рекомендацій лікарів існує постійна потреба в збалансованому харчуванні для дитини, відвідуванні спортивних секцій, зокрема - плавання, для покращення загального стану здоров`я дитини. Задоволення потреб дитини щодо її повноцінного розвитку, навчання та оздоровлення також потребує значних коштів і позивач не взмозі в повній мірі цього забезпечити.

Також позивач зазначає, що окрім сина вона утримує і своїх батьків-пенсіонерів, а саме мати позивача є особою з інвалідністю третьої групи (бронхіальна астма), потребує значної кількості дорогих медичних препаратів .

А тому враховуючи те, що відповідач фізично здоровий, про місце праці їй відомо, що останній має неофіційні заробітки, аліментів нікому не платить, має у власності квартири, автомобілі, однак добровільно не виконує батьківського обов`язку по утриманню дитини, тому звернулась із даним позовом до суду та просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини, а саме: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягувати такі в її користь в твердій грошовій сумі в розмірі по 5000 гривень 00 коп. щомісячно на дитину, всіх його видів доходів , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, а також додаткові витрати на утримання сина в розмірі 500 грн. 00 коп. щомісячно починаючи з дня пред`явлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття.

Оскаржуваним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 25 червня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , працюючого менеджером ДП "Коніка Мінолта Україна", , паспорт НОМЕР_1 виданий Буським РВ ГУМВС України у Львівській області 06.06.1995р.,ІПН НОМЕР_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини, а саме: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягувати такі в користь його матері ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючої та зареєстрованої АДРЕСА_2 , працюючої ТОВ "Галфрост", ІПН НОМЕР_3 ) в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. 00 коп. щомісячно, всіх його видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 вересня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на дитину ОСОБА_6 в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , працюючого менеджером ДП "Коніка Мінолта Україна", , паспорт НОМЕР_1 виданий Буським РВ ГУМВС України у Львівській області 06.06.1995р., ІПН НОМЕР_2 ) додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини, а саме: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та стягувати такі в користь його матері ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ,проживаючої та зареєстрованої АДРЕСА_2 , працюючої ТОВ "Галфрост", ІПН НОМЕР_3 ) в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 26 вересня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , працюючого менеджером ДП "Коніка Мінолта Україна", , паспорт НОМЕР_1 виданий Буським РВ ГУМВС України у Львівській області 06.06.1995р., ІПН НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., який сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Додатковим рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 10 вересня 2020 рокупозовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , працюючого менеджером ДП "Коніка Мінолта Україна", , паспорт НОМЕР_1 виданий Буським РВ ГУМВС України у Львівській області 06.06.1995 р., ІПН НОМЕР_2 ) в користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючої та зареєстрованої АДРЕСА_2 , працюючої ТОВ "Галфрост", ІПН НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11760,00 гривень.

У заявлених вимогах представника відповідача - ОСОБА_2 про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16400,00 грн.- відмовлено.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25 червня 2020 року та додаткове рішення Жовківського районного суду Львівської області від 10 вересня 2020 року оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25 червня 2020 року посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони відповідача про витребування доказів.

Вважає, що суд проводив розгляд справи на підставі наявних у матеріалах справи доказів, беручи до уваги лише надані матеріали та пояснення сторони позивача.

Також зазначає, що стороною відповідача надано суду підтвердження того, що скаржник не ухилявся від утримання дитини, відтак вважає, що фактичних підстав для звернення до суду у позивачки не було. Посилається на те, що при визначенні розміру аліментів, суд першої інстанції не взяв до уваги його стан здоров`я, матеріальний стан та перебування на його утриманні батьків пенсіонерів.

Не погоджується із стягненням додаткових витрат на дитину з огляду на те, що ні позивачкою, ні судом не зазначено яка конкретно сума витрачена позивачкою як додаткові витрати, за який період часу, та яким чином встановлено, що ці суми належать до додаткових витрат. Зазначає, що судом першої інстанції не було враховано під час розгляду справи обставин щодо його працевлаштування та перебування на випробувальному терміні. Стверджує, що на даний час не працює та на нього рішенням суду покладено непосильний тягар, який призведе до утворення до заборгованості по сплаті аліментів та неможливості виконувати рішення суду.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягувати з нього аліменти на утримання сина в розмірі 900 грн. щомісячно. Позовну вимогу про стягнення з нього на користь позивачки додаткових витрат на утримання сина в розмірі 500 грн. щомісячно залишити без задоволення.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Жовківського районного суду Львівської області від 10 вересня 2020 року посилається на ст. 141 ЦПК України та зазначає, що виходячи із змісту вказаної статті, задовольняючи позовні вимоги позивачки частково, судові витрати та інші витрати пов`язані з розглядом справи суд повинен був розділити пропорційно, однак судом дана вимога проігнорована. Звертає увагу на те, що відмовляючи йому у відшкодуванні витрат пов`язаних із розглядом справи, суд не обґрунтував свого рішення.

Просить додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким розподілити судові витрати пропорційно до ухваленого рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на підтримання апеляційних скарг, представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на їх заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Встановлено, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , 25 вересня 2014 року в міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 2680, який 14 серпня 2019 року на підставі рішення Жовківського районного суду Львівської області (справа №444/1556/19) розірвано, та повернула своє дошлюбне прізвище " ОСОБА_8 ", що стверджується копією рішення суду, яке набрало законної сили 14 вересня 2019 року.

Із копії свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_4 вбачається, що у сторін у шлюбі народилася одна дитина, а саме: син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Як вбачається із позовної заяви, дитина проживає із матір"ю та перебуває на її утриманні.

Згідно копії паспорта громадянина України, вбачається, що вона своє прізвище « ОСОБА_9 » змінила на « ОСОБА_8 »..

Сторонами надано докази про те, що вони обоє проживають із батьками, які є особами пенсійного віку та хворіють (а.с.78-79,85-88).

Із наданої на ухвалу суду від 22 січня 2020 року інформації вбачається, що у ОСОБА_1 наявні закриті рахунки у АТ «Кредобанк» .

Згідно відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб платників податків станом на 04 лютого 2020 року за період з 1 по 3 квартали 2019 року ОСОБА_1 , отримав дохід в Львівському обласному центрі зайнятості в розмірі 19,68 грн. в ДП «Коніка Мінолта Україна» 46 527,52 грн., 1 516, 89 грн. всього 48 063, 26 грн.

Проте, як встановлено в суді апеляційної інстанції, відповідач на даний час не працює, оскільки згідно висновку МСЕК йому з 18 серпня 2019 року, йому встановлено третю групі інвалідності, із рекомендацією лікування в неврології. Можлива робота в кабінетних умовах (т.1 а.с.78).

Як пояснив ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, грошові кошти в сумі 46527,52 гривень отримав в ДП «Коніка Мінолта Україна» будучи на випробувальному терміні, однак він не зміг виконувати запропоновану йому роботу в ДП «Коніка Мінолта Україна», оскільки така передбачала добирання до місця роботи близько 60-70 кілометрів в одну сторону, що негативно вплинуло на стан його здоров`я. Інвалідність отримав до постановлення рішення по справі, і це не пов`язано із розглядом справи про призначення аліментів.

Відповідно до відповіді ПАТ «Ідея Банк» від 30.01.2020 року ОСОБА_1 має відкритий рахунок, руху коштів по рахунку за період 2018-2019 роки небуло. Закриті рахунки відсутні.

Домовленості (договору) щодо розміру сплати аліментів на утримання дитини, як вбачається із матеріалів справи між сторонами не досягнуто, весь тягар щодо утримання дітей лежить на позивачу, тому у нього є підстави для звернення до суду з відповідним позовом.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 СК України.

Такий принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24).

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Отже, обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним.

На підставі ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої в Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 180 Сімейного кодексу України обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків.

Судом враховано, що регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України.

Згідно зі ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.

Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання.

Зокрема, при вирішенні такого спору визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. При цьому, в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції по суті дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , в той же час, при визначенні розміру аліментів, які підлягають до стягнення судом першої інстанції не були враховані наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є особою з інвалідністю третьої групи по загальному захворюванню, на даний час не працює з об`єктивних причин, виписками з медичної карти №965 та №1269, які містяться в матеріалах справи підтверджується незадовільний стан його здоров`я та необхідність періодично проходити лікування та значних витратах на медичні препарати. Тому він не зможе сплачувати аліменти в розмірі 4000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Однак, не можна погодитися з розміром аліментів, які добровільно погоджується платити ОСОБА_6 у сумі 900 гривень, що є очевидно заниженою сумою, це не буде сприяти належному забезпеченню дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

На даний час, як встановлено, позивачка ОСОБА_10 працює офіційно у ТОВ "Галфрост", має постійний дохід в розмірі близько 15000 гривень і також зобов`язана виділяти певну суму власних коштів на утримання малолітнього ОСОБА_6 .

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що розмір аліментів на утримання сина сторін - ОСОБА_6 буде обґрунтованим та справедливим в сумі 2500 гривень, що є вищим від розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і не буде занадто обтяжливим для відповідача.

Якщо обидвоє батьків будуть виділяти із своїх доходів по 2500 гривень на утримання малолітнього ОСОБА_6 , то даних коштів, з урахуванням віку дитини та його потреб, буде достатньо для його фізичного, духовного і морального розвитку, забезпечення йому належних умови для життя.

В цій частині рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Щодо стягнення додаткових витрат на дитину, колегія суддів вважає, що рішення в цій частині підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

До таких особливих обставин закон відносить,зокрема, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вказане підтверджується із правовою позицією ВС, висловленою у постанові від 14 січня 2019 року по справі № 751/4312/16-ц.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Згідно із частиною другою статті 185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

За вказаних обставин покликання на те, що позивачка за період з 2018 року по 2019 рік понесла додаткові витрати на медичні препарати, харчування, одяг, іграшки сина не заслуговують на увагу, оскільки вказані витрати не відносяться до додаткових витрат, викликаних особливими обставинами у розумінні ст. 185 СК України.

Щодо відвідування сином сторін дошкільного закладу «Смайлик», то відвідування дитиною приватного дитячого садка не викликані особливими обставинами, вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові ВС від 10 січня 2019 року у справі № 369/11745/16-ц.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25 червня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 додаткових витрат на утримання дитини в сумі 500 грн. та постановлення рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині .

Додаткове рішення Жовківського районного суду Львівської області від 10 вересня 2020 року підлягає зміні, виходячи з наступного.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору ( п. 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази:

1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо);

2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо);

3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.);

4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Згідно з матеріалами справи на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу стороною позивача надано договір надання правової допомоги від 20 серпня 2019 року, укладений між ОСОБА_3 та АО "Адвокатська компанія "А.З..Партнери". Згідно п. 3.5 даного договору адвокат Алєшко А.С. може бути призначеним для надання правової допомоги замовнику.

З акту виконаних робіт від 26 червня 2020 року, укладеного між ОСОБА_3 та АО "Адвокатська компанія "А.З..Партнери" вбачається, що вартість наданої правової допомоги становить 11760,00 грн.

Крім цього позивачем долучено копію квитанції № 55437636 від 26 червня 2020 року про сплату ОСОБА_3 на рахунок АО "Адвокатська компанія "А.З. Партнери" 11760,00 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, позовні вимоги ОСОБА_10 задоволено частково, розмір аліментів з 4000 гривень зменшено до 2500 гривень, а в стягненні додаткових витрат рішення суду першої інстанції скасовано, то витрати на професійну правничу допомогу слід зменшити з 11760 гривень до 5000 гривень, стягнувши вказану суму з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 .

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25 червня 2020 року задовольнити частково.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25 червня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь його матері ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. 00 коп. щомісячно, всіх його видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.09.2019 року і до досягнення дитиною повноліття змінити.

Стягувати з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 ,код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , паспорт НОМЕР_1 виданий Буським РВ ГУМВС України у Львівській області 06.06.1995р.,ІПН НОМЕР_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини, а саме: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягувати такі в користь його матері ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючої та зареєстрованої АДРЕСА_2 , працюючої ТОВ "Галфрост", ІПН НОМЕР_3 ) в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. 00 коп. щомісячно, всіх його видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26вересня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25 червня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 500 гривень щомісячно на користь його матері ОСОБА_3 - скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_3 .

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Жовківського районного суду Львівської області від 10 вересня 2020 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Жовківського районного суду Львівської області від 10 вересня 2020 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 14 грудня 2020 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.