22-ц/804/3451/20
237/4542/17

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
„08 грудня 2020 року місто Маріуполь Донецької області
Єдиний унікальний номер 237/4542/17
Номер провадження 22-ц/804/3451/20
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів:Пономарьової О.М., Попової С.А.
за участю секретаря: Грішко С. В.
учасники справи :
позивач АТ КБ «ПриватБанк»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Мар*їнського районного суду Донецької області від 11 вересня 2020 року головуючого судді Ліпчанського С.М. зі складанням повного тексту судового рішення 11 вересня 2020 року по цивільній справі про стягнення заборгованості,-
У жовтні 2017 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19 квітня 2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну катку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», та «Тарифами банку» складає між нею та АТ КБ «ПриватБанк» договір, про що свідчить її підпис у заяві. Відповідач в порушення вимог чинного законодавства та умов кредитного договору взяті на себе зобов`язання не виконала, тому утворилася заборгованість, яка станом на 31 серпня 2017 року складає 33 912,12 грн з яких: 3 118,82 грн - заборгованість за кредитом, 28 702,25 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн- штраф (фіксована частина),
1 591,05 грн - штраф (процентна складова).
Рішенням ОСОБА_2 їнського районного суду Донецької області від 11 вересня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів скарги зазначено, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності є помилковим, оскільки за змістом укладеного між сторонами договору від 19 квітня 2011 року умови якого зафіксовані у анкеті-заяві та довідці про умови кредитування, які підписані відповідачем, не містять строку повернення кредиту, тому у відповідача до пред`явлення банком даного позову до суду не виникло зобов`язання з повернення отриманих коштів, оскільки початок перебігу позовної давності у такому випадку визначається відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України. Тому, висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності не відповідає фактичним обставинам справи.Також, зазначено, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяці дії картки, тобто з 01 серпня 2017 року, позов подано до суду 18 жовтня 2017 року в межах трьох років. Крім того, позивач звернувся до суду із позовом в межах строків позовної давності навіть із урахуванням строку першої картки зі строком дії до 01/15.

До того ж, зазначено, що судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги, як доказ, надану позивачем довідку про видані картки та строк їх дії, а також виписку по картковим рахункам. Не зрозуміло, як суд погодився з позицією представника відповідача, з приводу не надання представником позивача належних та допустимих доказів того, що відповідачем отримані картки , хоча сам факт отримання відповідачем кредитної картки, з можливістю користування кредитними коштами, відповідачем та його представником не заперечувався. На підставі заяви, відповідачу видана кредитна картка зі строком дії до 02/15 року, яку вона активувала та користувалася картковим рахунком з власної ініціативи. Крім того, відповідач зверталася до банку з метою перевипуску картки, отримала перевипущену картку з новим номером та продовженим строком дії до останнього дня 07/17 року, якою теж продовжувала користуватися, що підтверджується випискою по рахункам, яка має статус первинного документу, відповідно до переліку типових документів, затвердженим наказом Міністерством юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5 , та не прийнята в якості доказу, що є порушенням ст.ст. 76-80 ЦПК України.

Щодо відмови у задоволенні вимог в частині стягнення відсотків, зазначено, що на їх думку позивачем доведений факт узгодження з позичальником процентної ставки у розмірі 2,5 % на місяць, матеріали справи містять інформацію про строк дії кредитних карт, з розрахунку заборгованості вбачається кількість днів прострочки, за які нарахована заборгованість за процентами, вбачається й сума нарахованої заборгованості на відповідну дату, із виписки вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, а також часткового сплачував заборгованість за договором, а тому відмова у задоволенні вказаних вимог є порушенням ст.ст. 1048,1054 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 мотивований тим,що ні в самій позовній заяві, ні в матеріалах справи немає відомостей про строк дії основної картки № НОМЕР_1 , та немає відомостей про перевипущену картку № НОМЕР_2 ,факт отримання якої вона заперечує. У заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Вона не ознайомлена при укладенні договору про надання банківських послуг саме з умовами та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які позивачем надані до матеріалів справи.Вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої ст. 634 ЦК України . За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Вважає, вимоги банку про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом та штрафів безпідставними , через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу. Просила залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» без задоволення.

У судове засідання апеляційного суду представник АТ КБ «ПриватБанк» не з*явився,належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання 25 листопада 2020 року телефонограми, зареєстрованої в журналі телефонограм № 3.9-13 за № 1239 та судової повістки, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ( а.с.214,215,217). Представником позивача ,що діє за довіреністю начальником відділу правового забезпечення Маріупольської філії АТ КБ « ПриватБанк» Шишеловою Н.В. , надана заява,з письмовими поясненнями,про підтримання апеляційної скарги та про можливість розгляду справи за відсутністю представника (а.с.220-235).

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник адвокат Дальгіс Л.О. не з*явилися, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання 25 листопада 2020 року телефонограм, зареєстрованих в журналі телефонограм № 3.9-13 за №№ 1237, 1238 та судової повістки, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.212,213,215,216).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв*язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи ,фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (ч.2 ст.247 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача,дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 квітня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна», шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлена та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані ознайомлення в письмовому вигляді.

Заборгованість станом на 31 серпня 2017 року у загальному розмірі становить 33 912,12 грн, з яких: 3 118,82 грн - заборгованість за кредитом, 28 702,25 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн- штраф (фіксована частина), 1 591,05 грн - штраф (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог,суд перешої інстанції виходив з того,що згідно з анкетою - заявою позичальника № 212506851 від 19 квітня 2011 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» у розмірі 4 000 грн. Проте, дана заява не містить процентної ставки та умов щодо сплати відсотків за користування кредитом.Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами за період з 19 квітня 2011 року по 31 серпня 2017 року . Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 19 квітня 2011 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору. Так, витягом з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Представником позивача не надано доказів того, що Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача з 01 грудня 2010 року по 04 жовтня 2018 року не піддавалися змінам.За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.Суд вважав , що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 19 квітня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом у розмірі 28 702,25 грн. задоволенню не підлягають.При вирішенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 3118,82 грн., яка утворилася у відповідача станом на 31 серпня 2017 року, суд врахував те,що представником позивача належних та допустимих доказів того, що відповідач отримав картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , не надано . Сам факт отримання відповідачем кредитної картки, з можливістю користуватися кредитними коштами, відповідачем та його представником не заперечувався. Проте, представником позивача не надано інформації щодо строку дії цієї картки.Виписка по картковим рахункам на ім`я ОСОБА_1 , не містить інформації ким вона складена, дату її формування, а також підпис особи, яка наділена повноваженнями на складання даної виписки. Відповідач заперечуючи проти позову зазначала про сплив позовної давності. Судом встановлено, що відповідач 19 квітня 2011 року отримав кредит у банку у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Проте, у суду відсутня інформація щодо терміну дії даної картки.Разом з тим, з розрахунку заборгованості за договором від 19 квітня 2011 року вбачається, що останній платіж здійснено 27 червня 2014 року. Виходячи з аналізу норм ст.ст. 256, 261, 267 ЦК України, суд дійшов висновку, що з дня вчинення відповідачем дії щодо сплати кредиту, тобто з 27 червня 2014 року і до дня звернення позивача до суду, тобто до 27 жовтня 2017 року, минуло більше трьох років, у зв`язку з чим позовна давність сплила.

З висновками суду першої інстанції погодитися не можна, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому , з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Суд першої інстанції встановив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява № 212506851 від 19 квітня 2011 року разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджено підписом у анкеті-заяві (а.с.5) .

Однак, суд зосередивши увагу на анкеті-заяві відповідача (а.с.5), де, дійсно, не обумовлювалась процентна ставка, не звернув уваги на наявну у справі довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка була підписана позичальником 19 квітня 2011 року (а.с.6), в якій сторонами договору була узгоджена базова відсоткова ставка на місяць - 2,5% (тобто 30 % річних),розмір щомісячних платежів -7% від заборгованості,але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості, срок внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця ( а.с.6), що в сенсі ст. 628 ЦК України є обов`язковим до виконання ОСОБА_1 .

Отже, апеляційний суд вважає, що підписані відповідачем заява та довідка, в якій зокрема, сторони погодили проценти за користуванням кредитом у розмірі 30 % річних, свідчать про його обізнаність щодо умов кредитування та узгодження з ним саме тих умов, які вважав узгодженими банк, а відтак становлять у своїй сукупності кредитний договір, який має виконуватись.

У свою чергу , висновки суду, що у заяві позичальника від 19 квітня 2011 року процентна ставка не зазначена, а отже , відсутня домовленість щодо даної істотної умови договору, є помилковими, оскільки спростовуються іншим письмовим документом, а саме: довідкою про Умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду від 19 квітня 2011 року за договором SAMDN 5327,ІПН НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , підписаною сторонами, та саме за даним кредитним договором відповідач був активним користувачем грошових коштів позивача, що підтверджується випискою по картковому рахунку (а.с. 6,77-79,98-103).

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог банку про стягнення відсотків, не вбачаючи у зазначеному документі домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом.

Згідно з довідки АТ КБ «ПриватБанк» відповідачу на підставі кредитного договору від 19 квітня 2011 року були надані платіжні картки : № НОМЕР_1 з датою відкриття 19 квітня 2011 року з терміном дії, який закінчується у лютому 2015 року, за № НОМЕР_2 з датою відкриття 10 лютого 2014 року з терміном дії ,який закінчується у липні 2017 року .

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти вбачається,старт карткового рахунку 19 квітня 2011 року, платіжна картка : № 158491,19 квітня 2011 року встановлення кредитного ліміту 300 грн. та збільшення кредитного ліміту 2900 грн.,03 червня 2011 року збільшення кредитного ліміту 3 300 грн.,06 жовтня 2014 року зниження кредитного ліміту 3 120 грн.,14 жовтня 2014 року встановлення кредитного ліміту 3 120 грн.

З розрахунку заборгованості (а.с. 3-4), даних по руху коштів по картковому рахунку (а.с.77-79,98-103) , даних про рух коштів , долучених до апеляційної скарги (а.с. 224-232), вбачається об`єктивно підтверджена заборгованість по тілу кредиту та процентам за користування кредитними коштами. Також, згідно наданої виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що відповідач активно користувався всіма вказаними картками, здійснював зняття кредитних коштів через банкомат, оплату за послуги та погашення заборгованості .Як вбачається з досліджених доказів останні платіжні операції за кредитним договором ( зняття коштів,сплата за послуги та погашення заборгованості) за кредитним договором здійснено ОСОБА_1 з використанням перевипущеної кредитної картки за № НОМЕР_2 ,остання платіжна операція за цією карткою відбулась 27 червня 2014 року у розмірі 150 грн.

У свою чергу, належність даних доказів відповідачем не спростована.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в розмірі 3 118,82 грн в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому апеляційний суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, у даному випадку непогашеного тіла кредиту.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з цим позовом банк подав до суду анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», витяг з тарифів банку, витяг з умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості тощо. Крім того, звертаючись до суду з апеляційною скаргою, банк подав до суду довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідку про видачу відповідачу кредитних карток із зазначенням їх номера та строку дії, виписку по картковому рахунку , тощо.

Відповідно до частини другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи , банк ,як в письмових поясненнях ,так і в апеляційний скарзі вказував на те, що з виписки по картковому рахунку вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами та частково виконував свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 .

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Проте, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ,суд першої інстанції не дослідив належним чином наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписку по картковому рахунку, не спростував належним чином викладені банком доводи по суті заявлених у цій справі вимог та мотивовано не відхилив доводи позивача .

Здійснивши перевірку доказів ,в межах доводів апеляційної скарги ,суд апеляційної інстанції встановив ,що позивачем надано на підтвердження позовних вимог , виписку по картковому рахунку ,докази щодо встановлення відповідачу кредитного ліміту,докази отримання відповідачем кредитних карток та строк їх дій, підтвердження користування відповідачем кредитними коштами ,здійснення повернення кредитних коштів позивачу, їх розмір.

Таким чином, при розгляді справи суд не перевірив з достатньою повнотою доводів позовної заяви ,та в рішенні не зазначив конкретних обставин, які спростовують у повному обсязі заявлені у справі вимоги.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Відповідно до положень статей 12 і 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Відтак, суд першої інстанції не дослідив належним чином зібрані у справі докази у сукупності, тому оскаржуване рішення не можна вважати законним та обґрунтованим .

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає , що позивачем надані докази щодо укладення кредитного договору та доведені обставини належними доказами.Так,встановлено,що 19 квітня 2011 року ОСОБА_1 звернулась до відділення банку , письмово заявила про бажання оформити на своє ім*я банківській продукт - платіжну картку кредитка Універсальна, з бажаним кредитним лімітом 10 000 грн. Також, ОСОБА_1 письмово підтвердила, що вона ознайомлена з умовами кредитування, у тому числі з щомісячною відсотковою ставкою у розмірі 2,5 %, вони її влаштовували , про що свідчить підпис ОСОБА_1 на довідці про умови кредитування. В подальшому, відповідач користувалась кредитними коштами банку шляхом зняття грошей в банкоматі, здійснюючи сплати за придбаний товар, отримані послуги та інше, а також здійснювала погашення заборгованості за кредитом. В підтвердження наявності кредитних взаємовідносин, позивачем до суду було надано докази : анкету-заяву, довідку про умови кредитування, довідку про отримання кредитних карток, розрахунок заборгованості, а також документ первинного бухгалтерського обліку виписку по рахунку.Укладаючи договір відповідач не ставив під сумнів розумність та справедливість його умов, навпаки, укладаючи договір сторони розумно оцінювали умови, за яких він буде виконуватись, зокрема, зважувати про обов`язок сплачувати проценти за користування кредитним лімітом та про відповідальність, яка настає, згідно умов договору, при його невиконанні або неналежному виконанні.

Згідно з ч.2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Отже, відповідач, використовувавши кредитні кошти та частково погашаючи заборгованість за кредитом, підтвердив укладення кредитного договору із банком на відповідних умовах. Ці обставини дають апеляційному суду підстави для висновку про те, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту та процентів за користування кредитними коштами підтверджені позивачем шляхом надання відповідних письмових доказів.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Нарахування процентів позичальнику ОСОБА_1 після спливу дії кредитного договору у серпні 2017 року не відповідає вимогам матеріального права і не узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року , де вмотивовано законодавчо врегульоване припинення нарахування процентів із закінченням строку дії кредитного договору.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу.

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Аналогічні позиції викладені в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14 цс14 та від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154 цс15.

До позовної заяви позивачем надано копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,55 днів пільгового періоду» по договору № SAMDN 5327,ІПН НОМЕР_3 , яка підписана ОСОБА_1 19 квітня 2011 року , із зазначенням про ознайомлення останньої з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна,55 днів пільгового періоду » і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів (а.с.6).

Так, за умовами договору, погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, тому початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання.

З розрахунку заборгованості вбачається,що остання сплата платежу у розмірі 150 грн. була здійснена відповідачем 27 червня 2014 року .

Наступний місячний платіж відповідач повинен був внести до 25 липня 2014 року, строк дії картки № НОМЕР_2 до 31 липня 2017 року. Вказана перевипущена платіжна картка , була отримана позичальником саме на виконання і обслуговування укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору від 19 квітня 2011 року .

Банк звернувся із позовом до відповідача ,згідно поштового відправлення , до суду 18 жовтня 2017 року (а.с.128,150 ).

Отже, з урахуванням здійснення відповідачем останнього платежу у розмірі 150 грн 27 червня 2014 року , приймаючи до уваги постанову Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року по справі № 6-154цс15 щодо обчислення загального строку позовної давності з моменту настання строку погашення чергового щомісячного платежу, вимоги банку про стягнення заборгованості за процентами по 31 серпня 2017 року, підлягають задоволенню частково, з позичальника ОСОБА_1 належить до стягнення на користь кредитора АТ КБ «ПриватБанк» ,з урахуванням узгоджених з відповідачем під підпис умов кредитування 30% (2,5% щомісячних) (без подальших збільшень та змін) ,з урахуванням строку позовної давності ,про застосування якого відповідачем надана заява а.а.106-107) , за період з 18 жовтня 2014 року по 31 липня 2017 року 2 600,57 грн , виходячи з наступного розрахунку : заборгованість за кредитом 3 118,82 грн., днів прострочення-1001 дн., відсоткова ставка на день -30% /360=0,0833%. ; 3118,82 х 0,0833%х 10101 = 2600,57 грн.

Отже,відсотки нараховані за узгодженою відсотковою ставкою 30% та несплачені відповідачем з 18 жовтня 2014 року по 31 липня 2017 року , в межах строку дії картки, складають 2600,57 грн.

Апеляційний суд вважає,що досліджені матеріали справи свідчать про те,що ОСОБА_1 свої зобов*язання за кредитним договором не виконала,що є підставою для стягнення з неї заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3118,82 грн та заборгованості по процентам за користування кредитом від 19 квітня 2011 року у розмірі 2600,57 грн.

У вказаній частині позовні вимоги та доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження.

Зважаючи на викладене, рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення тіла кредиту та процентів за користування кредитом підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог.

Також,апеляційний суд вважає , що до правовідносин, що склались між сторонами необхідно застосувати Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року з змінами та доповненнями від 12 лютого 2015 року.

Вимоги банку про стягнення суми штрафу у фіксованій частині 500 грн. і штрафу у процентній складовій 1 591, 05 грн., нарахованих за порушення позичальником строків будь-яких платежів, передбачених договором більш ніж на 30 днів (п. 2.1.1.7.6 Умов), обчислених станом на 31 серпня 2017 року , не підлягають задоволенню, з огляду на положення ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 14.10.2014р.№ 1669-VII, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30.10.2014р., Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015р. № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», які на час проведення антитерористичної операції забороняють нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають у населених пунктах, де проводилася антитерористична операція, в тому числі м.Курахове Мар*їнського району Донецької області , де зареєстрована та мешкає відповідач ОСОБА_1 .

Аналізуючи вказаний Закон, суд приходить до висновку, що позивач не мав права нараховувати відповідачу штраф на основну суму заборгованості із зобов*язань за кредитним договором б/н від 19 квітня 2011 року, тому суд апеляційної інстанції , відмовляє позивачу у задоволені вимог в цій частині. А саме, не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача штрафів в сумах 500 грн. та 1 591,05 грн.

Враховуючи ухвалення оскаржуваного рішення внаслідок невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості по кредиту та по процентам за користування кредитним ресурсом,суми штрафів , таке рішення у відповідній частині згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у відповідній частині про часткове задоволення вказаних вимог згідно із вищенаведеним мотивуванням.

При перегляді справи за апеляційною скаргою , апеляційний суд ,відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України , врахував висновки у подібних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року в справі № 750/6058/17-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 153/1334/16-ц .

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду першої інстанції скасовано, і за новим рішенням частково стягується заборгованість по тілу кредиту та процентам, то підлягає стягненню пропорційно розміру задоволенних вимог ( заявлено позивачем позов з ціною 33 912,12 грн. або 100%; задоволено позов банку за наслідками розгляду справи судом апеляційної інстанції на загальну суму 5 719,39 грн (3118,82 +2600,57 = 5 719,39 грн.) або 16,86%), розмір судового збору з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» за подачу позивачем позовної заяви у розмірі 269,76 грн ( 16,86% від сплаченого судового збору за подання позовної заяви 1600 грн.(а.с.38) ) , та за наслідками апеляційного розгляду з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» витрати по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі, пропорційному до задоволеної частини, що в грошовому виразі становить 404,64 грн. (16,86 % від сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги (а.с. 177).

Відповідно до ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки ціна позову складає 33 912,12 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Мар*їнського районного суду Донецької області від 11 вересня 2020 року скасувати повністю та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційного банку « ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,ІПН НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку « ПриватБанк » (01001, м.Київ, вул. Грушевського, буд. 1 «Д», р/р НОМЕР_4 , , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 19 квітня 2011 року у розмірі 3 118 (три тисячі сто вісімнадцять ) грн 82 коп та заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 2 600 (дві тисячі шістсот ) грн. 57 коп.

В решті вимог відмовити .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,ІПН НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку « ПриватБанк » (01001, м.Київ, вул. Грушевського, буд. 1 «Д», р/р НОМЕР_4 , , МФО 305299) витрати з оплати судового збору за подачу позивачем позовної заяви в розмірі 269 (двісті шістдесят дев*ять ) грн 76 коп. та витрати ,понесені у зв*язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 404 ( чотириста чотири) грн 64 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 14 грудня 2020 року.

Судді: