ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Приватне підприємство «ЗВГ»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 листопада 2020 року, яке постановлено суддею Євтушенко О.І. в м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення суду складено 10 листопада 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Приватного підприємства «ЗВГ» (далі ПП «ЗВГ») і просила стягнути у відшкодування моральної шкоди 141 690 грн. посилаючись на те, що 28 листопада 2010 року з нею стався нещасний випадок, у зв`язку із чим був складений Акт про нещасний випадок, який пов`язаний з виробництвом. Висновком МСЕК від 29 березня 2011 року позивачу первинно встановлено 30 % втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПП «ЗВГ» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 50000 грн. без утримання податку з доходів з фізичних та на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 840,80 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує на те, що визначений судом розмір моральної шкоди є значно заниженим, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

Також судом не повністю було враховано, що у зв`язку з нещасним випадком позивачу завдано травми, які призвели до необхідності тривалого медичного лікування, що стало причиною істотної зміни звичного способу життя, суттєвого зниження життєвої активності, нераціональної втрати життєвого часу та енергії. З моменту травмування позивач в значній мірі позбавлена можливості працювати, реалізовувати свої наміри в професійній сфері, реалізовувати свої звички та бажання, оскільки змушена залучати додаткові зусилля та ресурси для організації свого життя.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача ПП «ЗВГ» зазначає про те, що представником позивача не зазначені належні та обґрунтовані доводи щодо задоволення позовних вимог, оскільки на думку апелянта представником позивача не було надано документальних доказів моральних страждань позивача та в матеріалах справи відсутні докази вчинення службовими особами підприємства відповідача винних дій відносно позивача та наявність причинного зв`язку між такими діями нещасним випадком, пов`язаним з виробництвом та моральною шкодою. Тому просив апеляційну скаргу представника позивача залишити без задоволення, а рішення суду скасувати.

При цьому, колегія суддів не бере до уваги вимогу відповідача щодо скасування рішення суду першої інстанції, оскільки відповідач не скористався правом на оскарження рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 листопада 2020 року.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відзиву відповідача на апеляційну скаргу представника позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працювала з 01 листопада 2010 року по 08 квітня 2011 року на посаді тістороба на ПП «ЗВГ». 08 квітня 2011 року позивач звільнена за власним бажанням (а.с. 17).

Згідно п. 6 Акту № 1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом форми Н-1 від 21 грудня 2010 року, 28 листопада 2010 року о 10 годині при виконанні трудових обов`язків з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, внаслідок якого вона отримала тілесні ушкодження у вигляді: травматичного відсічення ІІ, ІІІ та ІV пальців лівої кисті на рівні середніх фаланг (а.с. 11).

Відповідно до п. 7 Акту, причиною нещасного випадку, який стався з позивачем є неякісне проведення інструктажу та невиконання вимог інструкції з охорони праці (а.с. 12).

Відповідно до п. 10 Акту, винними особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці визнано позивача та директора ПП «ЗВГ» - ОСОБА_3 (а.с. 12).

Висновком МСЕК від 29 березня 2011 року позивачу первинно встановлено 30 % втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом (а.с. 8-9).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог позивача та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки виробничу травму отримано позивачем під час виконання нею трудових обов`язків і пов`язані з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди, однак не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримала виробничу травму під час виконання нею трудових обов`язків на підприємстві відповідача, при цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача ПП «ЗВГ» обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

У п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди.

Однак, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд не в повній мірі врахував роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, не в повній мірі враховано характер отриманої позивачем виробничої травми, відсоток втрати нею професійної працездатності, стан здоров`я потерпілої, який погіршується, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з нещасним випадком позивачу завдано травми, які призвели до необхідності тривалого медичного лікування, що стало причиною істотної зміни звичного способу життя, суттєвого зниження життєвої активності, нераціональної втрати життєвого часу та енергії. З моменту травмування позивач в значній мірі позбавлена можливості працювати, реалізовувати свої наміри в професійній сфері, реалізовувати свої звички та бажання, оскільки змушена залучати додаткові зусилля та ресурси для організації свого життя.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість моральних страждань позивача, відсоток втрати професійної працездатності, вважає за необхідність змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з ПП «ЗВГ» і збільшити його з 50000 гривень до 90 000 гривень.

У зв`язку із збільшенням розміру стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди підлягає збільшенню стягнутий судом першої інстанції розмір судового збору, з огляду на наступне.

Згідно положення, закріпленого в п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнена від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подала позов про стягнення моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження її здоров`я та визначила її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року, справа № 761/11472/15-ц.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з Приватного підприємства «ЗВГ» і збільшивши його з 840,80 гривень до 900 гривень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, рішення суду зміні, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України в частині розміру моральної шкоди, та збільшення його з 50 000 грн. до 90 000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 листопада 2020 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Приватного підприємства «ЗВГ» на користь ОСОБА_1 , збільшивши цей розмір з 50 000 грн. до 90 000 (дев`яносто тисяч) грн.

Рішення суду змінити, збільшивши розмір стягнутого з Приватного підприємства «ЗВГ» на користь держави судового збору з 840,80 гривень до 900 (дев`ятсот) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 14 грудня 2020 року.

Головуючий:

Судді: