КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 754/16733/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2302/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Астахова О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

14 січня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Семенюк Т.А.

Суддів - Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Примушко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 травня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С ТА Н О В И В :

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 21 березня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 , укладено договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зазначив, що ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав, проте відповідач своєчасно Банку кошти не повернув, відсотки за користування кредитом не сплатив, внаслідок чого, станом на 30 вересня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 13 392 грн. 26 коп., з яких: 1509 грн. 48 коп. - заборгованість за кредитом, 7988 грн. 86 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2780 грн. - заборгованість по пені та комісії, 500 грн. - штрафу (фіксована частина), 613 грн. 92 коп. - штрафу (процентна складова) та судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 22 травня 2017 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 4 жовтня 2017 року у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 травня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 4 жовтня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як встановлено судом, 21 березня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 , укладено договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до наданого суду розрахунку, станом на 30 вересня 2015 року у ОСОБА_3 утворилась заборгованість у розмірі 13 392 грн. 26 коп., з яких: 1509 грн. 48 коп. - заборгованість за кредитом, 7988 грн. 86 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2780 грн. - заборгованість по пені та комісії, 500 грн. - штрафу (фіксована частина), 613 грн. 92 коп. - штрафу (процентна складова).

Як вбачається з матеріалів справи, даний позов пред`явлено до суду 2 грудня 2015 року, в той час як відповідно до наявної у справі копії свідоцтва про смерть від 21 листопада 2012 року Серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а, отже, його цивільна (процесуальна) правоздатність та дієздатність припинились до пред`явлення позову, тому останній не може бути стороною у справі.

Таким чином, суд першої інстанції не повинен був відкривати провадження у справі за вказаним позовом Банку, який звернувся до суду з позовом до померлої особи. А, відкривши провадження у справі, суд повинен був його закрити на підставі пункту 1 статті 205 ЦПК України 2004 року (пункту 1 частини першої статті 255 чинного ЦПК України).

Крім того, нормою пункту 6 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року (пункту 7 частини першої статті 255 чинного ЦПК України) визначено, що суд продовжує розглядати справу у випадку смерті фізичної особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Якщо правонаступництво у справі допускається, то правонаступників можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.

Згідно зі статтею 1050 та частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки, належні йому відповідно до статей 1048, 1056-1 цього Кодексу.

У статті 527 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із сутті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статей 526, 527, 530, 532, 532 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами, у строк, у встановленому місці та відповідній валюті.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами першою, другою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

Так, згідно із статтею 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше.

Як вбачається з матеріалів справи, Банк дізнався про відкриття спадщини лише після свого звернення у грудні 2015 року до суду першої інстанції із позовними вимогами про стягнення з померлого боржника заборгованості, а тому не пропустив строк, встановлений статтею 1281 ЦК України.

Оскільки правосуб`єктність померлої особи припинилася, до цивільного процесу залучаються правонаступники.

Судом встановлено, що 21 березня 2011 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг «Правилами користування платіжною карткою» складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме - надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Однак, відповідач належним чином не виконував умов указаного кредитного договору, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, яка станом на 30 вересня 2015 року становить 13 392 грн. 26 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 1 509 грн. 48 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом - 7 988 грн. 86 коп., заборгованості по пені та комісії - 2 780 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 613 грн. 92 коп.

Враховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за указаним кредитним договором станом на 30 вересня 2015 року у розмірі 13 392 грн. 26 коп.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 17 травня 2016 року залучено ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , які є правонаступниками після померлого ОСОБА_3 у вказаній справі та цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором направлено за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва (а. с. 121-122).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наведені позивачем у позовній заяві обставини того, що анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складають договір між позивачем і ОСОБА_3 , не підтверджуються належними і допустимими доказами, тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Проте, з таким висновком суду повною мірою погодитись не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 , при укладанні кредитного договору, підписав анкету-заяву та ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг, за життя ОСОБА_3 не оскаржував кредитний договір від 21 березня 2011 року, сплачував щомісячні платежі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Згідно із матеріалами спадкової справи № 112/2013 спадкоємцями за законом після померлого ОСОБА_3 є ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (а. с. 62-63).

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 17 травня 2016 року залучено ОСОБА_1 і ОСОБА_2 правонаступниками після померлого ОСОБА_3 у вказаній справі та цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором направлено за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва (а. с. 121-122).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частини першої статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

За вимогами частин другої та третьої цієї статті, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою та третьою цієї статті, позбавляються права вимоги (частина четверта статті 1281 ЦК України).

Відповідно до положень статті 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що на час смерті ОСОБА_3 , заборгованість за кредитним договором перед відповідачем складала 1549 грн. 46 коп., з яких 1509 грн. 48 коп. тіло кредиту та 39 грн. 98 коп. відсотки.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що спадкоємці ОСОБА_1 і ОСОБА_2 успадкували після смерті ОСОБА_3 майно в рівних частках.

Як вбачається з наданих свідоцтв про право на спадщину за законом, відповідачі отримали: ОСОБА_1 - автомобіль «DODGE» «GRAND CARAVAN 3.3», ОСОБА_2 - автомобіль «VOLKSWAGEN» «TRANSPORTER», тобто, враховуючи вартість успадкованого майна, є можливість задоволення вимог кредитора спадкоємцями у межах вартості отриманого ними у спадщину майна.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позов ПАТ «ПриватБанк» має бути задоволено частково, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає стягненню 774 грн. 73 коп. заборгованості з кожного.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 травня 2017 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 774 грн. 73 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 774 грн. 73 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 січня 2020 року.

Головуючий

Судді