П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2020 року м. Київ

Справа № 22-1651 Головуючий у1-й інстанції - Даниленко В. В.

Унікальний № 753/20845/18 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

Невідомої Т. О.

за участю секретаря Добровольської Ю. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство "Альфа-Банк", треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва, Вольф Тетяна Леонідівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

у с т а н о в и л а:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 пред`явив в суд позов до АТ «Укрсоцбанк», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль І. М., Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва, Вольф Т. Л., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому просив визнати виконавчий напис № 4617, вчинений приватний нотаріусом КМНО Гамаль І. М. 07 вересня 2018 року, таким, що не підлягає до виконання(а.с.1-4).

Позов обґрунтовував тим, що виконавчий напис № 4617 від 07 вересня 2018 року є неправомірним та таким, що вчинений з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами. Так виконавчий напис передбачає безспірність заборгованості, в той час як Позивач не отримував від Відповідача жодної вимоги про усунення порушень, порушено строки у межах яких можливе стягнення та порушено порядок врегулювання спорів.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити (а.с.55-56).

16 грудня 2019 року до апеляційного суду надійшла заява АТ «Альфа-Банк» про заміну сторони її правонаступником, в якій вказано, що згідно з рішенням № 5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати визначеної у Передавальному акті, а саме з 15 жовтня 2019 року. У зв`язку з чим заявник просив залучити до участі у справі замість відповідача АТ «Укрсоцбанк» його правонаступника АТ «Альфа-Банк».

У судовому засіданні 17 грудня 2019 року апеляційний суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про заміну відповідача у справі АТ «Укрсоцбанк» його правонаступником АТ «Альфа-Банк» (а.с.94 звор.) та відклав розгляд справи для повідомлення правонаступника про наявність апеляційного провадження та дату апеляційного розгляду справи у судовому засіданні.

Відзивів на апеляційну скаргу АТ «Укрсоцбанк», його правонаступник АТ "Алфа-Банк" та треті особи у визначений судом строк не надали.

В суд апеляційної інстанції представники АТ «Укрсоцбанк», його правонаступника АТ «Альфа-Банк» та третіх осіб не з`явились, про місце та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином, про що свідчать завірені штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв`язку зворотні повідомлення про вручення 24 грудня 2019 року, тобто завчасно, судових повісток уповноваженим особам: АТ "Альфа-Банк"; ПН КМНО Гамаль І. М.; приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Т. Л.

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність указаних учасників справи, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення ОСОБА_1 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

При вирішенні справи районний суд вважав встановленими наступні обставини.

10 вересня 2007 року між Позивачем та Відповідачем укладено кредитний договір № 0010/00109045 про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної карти. До вищевказаного Договору було укладено додаткову угоду № 1, згідно якої Позивачеві було відкрито кредитну лінію в сумі 50 000 грн.

Так як Позивач належним чином не виконував свої зобов`язання по погашенню заборгованості, Відповідач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису. До заяви були долучені - оригінал Договору № 0010/00109045 про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної карти від 10 вересня 2007 року, укладеного ОСОБА_1 та Відповідачем; засвідчену Відповідачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою Стягувача про непогашення заборгованості також було надана копія вимоги про погашення боргу від 20 червня 2018 року, що була надіслана Позивачу 21 червня 2018 року цінним листом з описом вкладення.

На підставі зазначених документів, 07 вересня 2018 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Гамаль І.М. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 4617 про стягнення з Позивача на користь Відповідача заборгованість в розмірі 63 557 грн 93 коп.

На підставі виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. 04 жовтня 2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису.

За встановлених обставин відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 районний суд виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності спору щодо суми боргу, зокрема судових рішень у справі про стягнення боргу, даних щодо стадій розгляду справи. З приводу посилання Позивача на порушення порядку врегулювання спорів, суд зазначав, що ст. 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 апеляційний суд виходить з наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Тому вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Суд першої інстанції не перевірив належним чином аргументи позивача та помилково виходив лише з того, що безпірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, при цьому належними та допустимими доказами такі висновки не підтвердив.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19).

У даному випадку матеріали справи свідчать, що відповідно до п. 1.1.1.2 кредитного договору № 0010/00109045 від 10 вересня 2007 року, Банк надав Держателю картку типу Visa Classic строком дії 12 місяців та ПІН-код до неї.

З пункту 1.1.1.3 Додаткової угоди до кредитного договору № 0010/00109045 убачається, що кінцевий термін погашення заборгованості за Кредитною лінією та нарахованим процентам за користування кредитною лінією - 15 число місяця, наступного за місяцем закінчення терміну дії Картки.

Отже кінцевим терміном повернення кредитних котів ОСОБА_1 є 15 жовтня 2008 року.

З виконавчого напису № 4617, який вчинений приватним нотаріусом КМНО Гамаль Іриною Миколаївною 07 вересня 2018 року, убачається, що стягнення заборгованості проводиться за період з 10 вересня 2007 року по 30 травня 2018 року.

Разом з тим, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та комісію за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, в даному випадку 15 жовтня 2008 року.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, який в силу положень ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ч. 4 ст. 263 ЦПК України апеляційний суд, з метою забезпечення однакового застосування норм матеріального права, вважає за необхідне врахувати при виборі і застосуванні норм права для вирішення даного спору.

Вказані обставини дають підстави вважати, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 0010/00109045 від 10 вересня 2007 року не є безспірною.

Стосовно строку звернення АТ «Укрсоцбанк» до нотаріуса колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Виконавчий напис приватного нотаріуса оспорюється, зокрема, з мотивів його вчинення з порушенням строку, встановленого статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (частина перша статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті.

Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки.

Як було вже зазначено вище, кінцевим терміном повернення кредитних котів ОСОБА_1 є 15 жовтня 2008 року.

Матеріали справи свідчать, що виконавчий напис № 4617, який вчинений приватним нотаріусом КМНО Гамаль І. М. вчинено 07 вересня 2018 року, майже понад 10 років з виникнення у стягувача примусового стягнення боргу з ОСОБА_1 , тобто за період понад три роки з дня виникнення права вимоги.

Районний суд на вказані обставини уваги не звернув та не надав їм належної оцінки у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

За правилами ч.1 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення районного суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволенням позовних вимог.

Відповідно до положень ч. 13 ст. 141 ЦПК України з АТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1 857 грн 40 коп. на відшкодування судових витрат по сплаті (за мінімальною ставкою) судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги (704,80 + 1152,60; а.с.5, 57).

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 4617, який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль Іриною Миколаївною 07 вересня 2018 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство "Альфа-Банк", заборгованості за договором № 0010/00109045 про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки від 10.09.2007 у загальній сумі 63 557 грн. 93 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (Код , МФО 300346, п/р № IBAN НОМЕР_1 , місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) 1 857 грн (одну тисячу вісімсот п`ятдесят сім) 40 коп. на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 січня 2020 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома