Ухвала

10 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 355/598/20

провадження № 61-17403ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія «ОРАНТА» на постанову Київського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» (далі - ПАТ «НАСК «ОРАНТА») про стягнення страхового відшкодування.

Позов обґрунтовувала тим, що 05 серпня 2018 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) пасажир автомобіля марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_1 (до перереєстрації транспортного засобу - реєстраційний номер НОМЕР_2 ), на дату вчинення ДТП була застрахована відповідно до полісу АМ/6990532 у ПАТ «НАСК «ОРАНТА». За зазначеним випадком у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» «зареєстровано страхову справу № 20-32-22625. Всупереч положенням пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхове відшкодування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) 17 березня 2020 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» здійснено часткову виплату страхового відшкодування потерпілим у розмірі 54 572 грн. Наступні виплати страхового відшкодування на утримання неповнолітньої дитини загиблого у розмірі 101 794 грн страхова компанія розстрочила на щомісячні платежі, які будуть сплачуватись у період з березня 2020 року до березня 2025 року. Вважала такі дії відповідача незаконними та просила суд стягнути з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» страхове відшкодування у розмірі 100 096,86 грн, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 2 909,92 грн, три відсотки річних від простроченої суми боргу у розмірі 468,95 грн.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 24 червня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено своїх позовних вимог. Суд вважав, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА» правомірно здійснила розтермінування виплат страхового відшкодування до досягнення дитиною повноліття на підставі пункту 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV, пункту 1 частини першої статті 1200, частини першої статті 1202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Постановою Київського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Баришівського районного суду Київської області від 24 червня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 100 096 грн, пеню у розмірі 2 909,92 грн, три відсотки річних у розмірі 468,95 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що матеріали справи містять належні та допустимі докази на підтвердження факту порушення відповідачем прав позивача на отримання страхового відшкодування на утримання неповнолітньої дитини загиблого у зв`язку із втратою годувальника одноразовою виплатою.

У листопаді 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ПАТ «НАСК «ОРАНТА», в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); справи про розірвання шлюбу; справи про захист прав споживачів, ціна позову яких не перевищує двохсот п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі становить 103 475,73 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100=210 200 грн).

Отже, відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справа є малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Заявник зазначає, що справа є малозначною, проте, не посилається на випадки оскарження судових рішень у малозначних справах відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Підстави для висновку про те, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, і що справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, відсутні.

У касаційній скарзі є посилання на неправильне застосування норм матеріального права, проте вона не містить належного обґрунтування, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ПАТ «НАСК «ОРАНТА» подало касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія «ОРАНТА» на постанову Київського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про стягнення страхового відшкодування відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

С. О. Погрібний