ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1843/19 Номер провадження 22-ц/814/180/20Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Лобова О.А., Панченка О.О., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 вересня 2019 року (ухвалене суддею Нестеренко С.Г.. відомості щодо дати складення повного тексту судового рішення відсутні) у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» в особі представника за довіреністю Кіріченка В.М. звернувся з позовом до ОСОБА_2 з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 04.05.2012 року в розмірі 36407,77 грн та 1921,00 грн в рахунок повернення судового збору. Позовна заява мотивована тим, що між позивачем та відповідачем у справі ОСОБА_1 04.05.2012 року був укладений кредитний договір №б/н, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 4000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачем не виконано взяті на себе зобов`язання відповідно до умов договору, у зв`язку із чим станом на 28.02.2019 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 36407,77 з яких: 13450,03 грн - заборгованість за тілом кредиту; 8732,52 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 11246,34 грн - нараховано пені за прострочене зобов`язання; 768,99 грн - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 1709,89 грн - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 вересня 2019 року позов акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 накористь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором про надання банківських послуг у вигляді відкриття кредитної лінії за заявою б/н від 04 травня 2012 станом на 28 лютого 2019 («за простроченим тілом кредиту») 8732 грн. 52 коп. та кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 461 грн. 04 коп.

Відмовлено АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову в іншій частині вимог.

З даним рішенням суду не погодився АТ КБ «Приватбанк» та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 вересня 2019 року в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту в розмірі 13450,03 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким вимоги банку задовольнити, в іншій частині рішення суду залишити без змін. Апелянт вважає, що рішення суду першої в оскаржуваній частині є незаконним, необгрунтованим, та таким що прийняте з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходив.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Враховуючи, що АТ КБ «Приватбанк» оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту в розмірі 13450,03 грн, та беручи до уваги те, що відповідач погодився з рішенням місцевого суду в інших частинах прийнятих за наслідками розгляду пред`явленого позову, оскільки відзиву на апеляційну скаргу не подав, а тому рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 вересня 2019 року перевіряється лише в межах доводів апеляційної скарги позивача,у відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України та роз`яснень які містяться у п.п.14-15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку».

Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,що 04 травня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання кредиту, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку №б/н від 04.05.2012 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 4000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті https://privatbank.ua.terms/ та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

Згідно з наданим банком розрахунком розмір ОСОБА_3 , перед позивачем станом на 28 лютого 2019 року становить 36407 грн. 77 коп., з них: - заборгованість за кредитом («тіло кредиту») 13450,03 грн; - заборгованість за простроченим тілом кредиту 8732,52 грн; - заборгованість по процентам за користування кредитом 00,00 грн, пеня за прострочене зобов`язання 11246,34 грн; - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму понад 100 грн. 768,99 грн; - штраф (фіксована частина) 500,00 грн; - штраф (процентна складова) 1709,89 грн.

Вказана сума заборгованості станом на день розгляду справи відповідачем банку не сплачена.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції дійшов висновкупро наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту з урахуванням кредитного ліміту в сумі 8753,52 грн. Разом з цим зазначив, що в іншій частині вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

Проте, повністю з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207_ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628_ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638_ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526_ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054_ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Так, аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що, оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також враховуючи вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання відповідачем обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, позивач має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати відповідачем обов`язку з повернення, зокрема, фактично отриманої суми кредитних коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, розрахунку заборгованості, станом на 28 лютого 2019 року заборгованість ОСОБА_1 перед Банком за тілом кредиту має дві складові, а саме: 13450,03 грн (заборгованість за тілом кредиту), а також 8732,52 грн (заборгованість за простроченим тілом кредиту).

Проте, суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив суму до стягнення лише за заборгованістю за простроченим тілом кредиту у розмірі 8732,52 грн, при цьому не враховано суму заборгованості за тілом кредиту у розмірі 13450,03 грн.

Платіж за умовами Договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. Прострочений кредит це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернені у строк, передбачений договором.

Таким чином, основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів.

Отже, наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача на користь позивача суми заборгованості за тілом кредиту 13450,03 грн. та за простроченим тілом кредиту 8732,52 грн, а всього 22182,55 грн., а тому рішення місцевого суду в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового рішення в цій частині, про задоволення даних вимог в повному обсязі.

Згідно із частиною першою статті 633_ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634_цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Відтак, оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634_ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049_ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила, Умови та Тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про отримання кредиту, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів, штрафів та пені взагалі, визначення розміру процентної ставки, пені та штрафів та рівні визначному в розрахунку заборгованості та умов щодо можливості в односторонньому порядку змінювати розмір процентної ставки за користування кредитними коштами

Окрім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що до даних правовідносин не можна застосувати правила частини першої статті 634ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (04.05.2012 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (18 березня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в -заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми пені та штрафів, оскільки така відповідальність позичальника при укладенні договору не була обумовлена його умовами та за відсутності підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, де визначено про можливість банку стягувати відповідні суми.

Проценти за користування кредитними коштами нараховано не було.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 вересня 2019 року в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту та судових витрат, з ухваленням в цій частині нового рішенняпро часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк».

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

При подачі позову Банком було сплачено 1921,00 грн. судового збору, а при подачі апеляційної скарги 2881,50 грн.

Оскільки даною постановою позов задоволено частково та визначено до стягнення лише суму заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту, то вимоги банку задоволено на 60,9%. Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрат у розмірі частки задоволених позовних вимог, що становить 2926,07 (22182,55*4802,50/36407,77) грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 вересня 2019 рокув частині вирішення вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту та судових витрат - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 22182,55 (двадцять дві тисячі сто вісімдесят дві гривні 55 копійок) грн заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 2926,07 (дві тисячі дев`ятсот двадцять шість гривень 07 копійок) грн судового збору.

В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 21 січня 2020 року.

Головуючий суддя : _______________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ О.А. Лобов ______________ О.О. Панченко