ЄУН 174/648/19
н/п 2/174/10/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

03 грудня 2020 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Борцової А.А.,

за участю секретаря Килинчук Л.Л.,

позивачки - ОСОБА_1 ,

представника позивачки ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадщину, третя особа - ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, вказуючи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір - ОСОБА_6 , після чого відкрилась спадщина на майно, що належало їй при житті. Спадкування на майно, що належало матері, має відбуватись за законом, оскільки при житті матір не встигла скласти заповіт, хоча мала намір це зробити. Спадкоємцями першої черги за законом на спадщину після смерті матері, крім позивачки, є також відповідач, який є її рідним братом, та третя особа - ОСОБА_5 , який також є її рідним братом та рідним братом відповідача. Вона та відповідач подали до Вільногірської міської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті матері, а ОСОБА_5 подав заяву про відмову від своєї частки у спадщині на користь відповідача. Однак, вона вважає, що відповідача слід усунути від права на спадкування, оскільки він своїми діями перешкоджав матері скласти заповіт, а вона мала намір скласти цей заповіт на користь позивачки, про що матір неодноразово повідомляла як позивачку, так і відповідача. Усунути від спадкування відповідача її матір мала намір у зв`язку із діями відповідача по відношенню до матері, які були пов`язані із систематичними образами, погрозами фізичної розправи у разі складання матір`ю заповіту не на його користь та застосуванням фізичної сили до матері, яку він проявляв при намірах матері звернутись то нотаріальної контори з метою складання заповіту. Така поведінка відповідача продовжувалась тривалий час та тривала до того моменту, коли матір, внаслідок стану свого здоров`я, вже фізично не мала можливості скласти заповіт, оскільки мала в тому числі розлади мозкової діяльності, що було пов`язано із характером її захворювання. Крім того, відповідач систематично перешкоджав скласти матері заповіт на користь позивачки, шляхом погроз, насильницьких дій (перешкоджав матері вийти за межі подвір`я, утримував її в будинку, відмовлявся надати допомогу, не викликав швидку допомогу на прохання матері при приступах хвороби у матері та інше) та висловлював образи на адресу матері. Більше того, оскільки позивачка працює, а її графік роботи є змінним (працює у відомчій охороні філії «Вільногірський ГМК» АТ «ОГХК»), вона кілька разів намагалась разом із матір`ю сходити до нотаріуса, але цьому весь час перешкоджав відповідач, який у присутності позивачки погрожував матері спалити її будинок, коли позивачка буде на роботі, у разі якщо вони підуть до нотаріуса та складуть заповіт не на його користь. При цьому, матір, внаслідок свого похилого віку, хворобливого стану та усвідомлюючи той факт, що відповідач постійно мешкає у будинку поруч з нею, реально сприймала ці погрози та відмовлялась від того, щоб сходити до нотаріуса або запросити його за місцем свого проживання, мотивуючи це боязню погроз з боку відповідача. При цьому, позивачка неодноразово зверталась до нотаріусів за консультацією про можливість їх виїзду за місцем проживання матері, але матір кожен раз відмовлялась складати заповіт, пояснюючи це погрозами з боку відповідача, які вона сприймала реально з урахуванням дій, які вже вчинив відповідач по відношенню до неї, з приводу чого і мали місце неодноразові звернення до органів поліції. Однак, відповідач систематично, умисно, з корисливих інтересів, з метою отримати право на спадщину одноособово, перешкоджав матері реалізувати своє право та скласти заповіт на належне їй майно. Оскільки відповідач умисно перешкоджав матері скласти заповіт на користь позивачки, що позбавило б його права на спадкування усього майна, що належало при житті матері, він не має права на спадкування майна, що належало при житті матері. Просить усунути відповідача від спадкування шляхом визнання таким, що не має право на спадкування спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на усе належне спадкодавцю майно в цілому.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 16.09.2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 позов підтримав, пояснив, що підставою для звернення до суду з даним позовом стало те, що протягом тривалого часу, приблизно з 2007 року, тривала судова тяганина за участі матері сторін і самих сторін та встановлювались певні факти і певні обставини, внаслідок чого, між сторонами виникли певні конфлікти, що призвели до того, що між сторонами склалися неприязні, майже неродинні відносини. Перед смертю, матір сторін, мала намір скласти заповіт на користь позивачки, через що, відповідач знаючи про її намір, активно чинив перешкоди. Тому вважають, що на сьогоднішній день, внаслідок тих, дій які вчинялися відповідачем, останній не має права на спадкування після смерті матері, оскільки відповідно до закону, особа яка заважала скласти заповіт, за рішенням суду, може бути усунута від права на спадкування.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 , позов підтримала, підтримала пояснення, надані представником. Додатково пояснила, що відповідач ухилявся від надання будь-якої допомоги матері, тому вважає необхідним усунути його від права на спадщину, так як він недостойний отримати спадщину. Вона неодноразово зверталась до поліції по фактам неправомірних дій відповідача, однак надати суду підтвердження не може, бо як їй повідомили в поліції, всі ці матеріали вже знищені. Відповідач неодноразово погрожував матері фізичною розправою, обіцяв спалити хату, одного разу побив, але побої не зафіксували, бо не було судово-медичного експерта, а сварка виникла, бо мати сказала, що нічого йому з майна не дасть. Мати не звернулась до нотаріуса, бо боялася відповідача і тому не встигла зробити заповіт на її користь. Мати постійно казала, що хоче все майно віддати їй, але не встигла цього зробити, бо померла. Завжди казала, що відповідач це майно не заробив. Просить позов задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, пояснив, що до матері він приїжджав раз в місяць, мати з ним спілкувалася нормально, а в присутності позивачки зчинялися скандали. Матері він ніколи не погрожував та не перешкоджав складанню заповіту. Фізичного насильства також ніколи не застосовував. У позові просить відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 позов не визнав, пояснив, що докази того, що відповідач перешкоджав померлій скласти заповіт та застосовував відносно неї насильство, відсутні. З матір`ю у відповідача суперечок не було, останні 15 років він на вул.Південній не проживав, мешкав за іншою адресою, а тому померла не була позбавлена можливості звернутись до нотаріуса, діставшись до нотаріуса на таксі або іншим шляхом. У позові просить відмовити.

Третя особа ОСОБА_5 про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. (а.с.139)

Вислухавши сторони та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Так, свідок ОСОБА_7 показав, що перебував з позивачкою в зареєстрованому шлюбі, який в 2009 році було розірвано, але через 6-7 місяців стосунки поновили і до цього часу проживають спільно. З покійною тещею спілкувався до часу її смерті, вона хотіла усунути відповідача від спадкування, бо він постійно їй погрожував, приблизно на протязі 7 років він не з`являвся взагалі, а потім почав іноді її навідувати. Будинок відповідача знаходиться поруч з будинком тещі, деякий час в цьому будинку жили молоді люди, як він зрозумів- знайомі онучки, і коли теща сама була вдома, ці люди знущалися над нею, кидали в неї землю, каміння. Відповідач постійно казав тещі грубі слова, у грубій формі питав коли вона помре. Напружені відносини у тещі з відповідачем були з дитинства, хотів їх помирити, але нічого не вийшло. Теща хотіла скласти заповіт на користь позивачки, але не встигла, бо померла.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що з 2018 року проживав по сусідству з померлою матір`ю позивачки, вона була людиною похилого віку, мала проблеми із здоров`ям, часто не могла попасти у двір, коли захлопувалася хвіртка, іноді йшла в інший напрямок від будинку. Він телефонував у таких випадках відповідачу, але відповідач допомагати матері не хотів, казав, що йому байдуже. Коли відповідач появлявся у дворі матері, то крім сварок на підвищених тонах, нічого не чув. Нормального спілкування між відповідачем і його матір`ю не чув. Позивачці на її зауваження щодо матері відповідач казав, що «тобі треба, ти й займайся». Сам ніколи нічого не допомагав. На прохання позивачки він дзвонив відповідачу, коли мати вже вмирала, але він відповів, що нічого робити не буде, мати йому не треба. Відповідач з матір`ю розмовляв завжди дуже грубо, йому (свідку) це було неприємно, намагався і його настроїти проти позивачки. Розмов про заповіт він не чув, але з розмов з матір`ю позивачки, зрозумів, що вона хотіла, щоб земля біля будинку залишалася позивачці, бо вона доглядала за цією ділянкою.

Свідок ОСОБА_9 показав, що три роки тому, допомагав чоловіку позивачки обкладати льох на подвір`ї матері позивачки. Під час роботи до них підходила мати позивачки, яка в розмові скаржилася на відповідача, казала, що він грубить, обіцяє спалити хату, б`є, погрожує. Під час цих робіт приїхав відповідач, він та чоловік позивачки в цей час були в ямі, тому відповідач їх спочатку не побачив. Чув, як він у грубій формі замість привітання спитав у матері коли вона вже помре, нецензурно висловлювався. Чоловік позивачки постійно розповідав, що відповідач цій бабці постійно погрожує, б`є. Зі слів бабці, вона хотіла зробити заповіт на дочку, але син їй погрожував фізичною розправою, якщо вона це зробить.

Судом встановлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 (а.с.5), яка була рідної матір`ю позивачки ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_5 (а.с.91, 97).

Після смерті ОСОБА_6 заяви про прийняття спадщини за законом подали позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 , а третя особа - ОСОБА_5 подав заяву про відмову від належного йому спадкового майна на користь брата ОСОБА_3 , що підтверджується копією спадкової справи № 17/2019, відкритої після смерті ОСОБА_6 державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори Канюга О.В. (а.с.85-99).

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.ст. 1217, 1222 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Згідно з ч.ч.2,3 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1224 ЦК України встановлено підстави усунення спадкоємців від права на спадкування.

За змістом ч.2 ст.1224 ЦК України, не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині.

Виходячи з вимог вказаної норми, підстави для усунення спадкоємця за заповітом чи за законом від права на спадкування через умисні дії, в результаті яких може збільшитися його частка у спадщині, можуть виникнути лише тоді, коли така особа умисно перешкоджала спадкодавцеві виразити, змінити чи скасувати своє волевиявлення у заповіті, тобто спадкоємець, маючи корисливий умисел, вчиняє дії, результатом яких є виникнення права на спадкування або збільшення його частки у спадщині.

Таким чином, не можуть спадкувати ані за законом, ані за заповітом особи, які перешкоджали спадкодавцеві виразити, змінити чи скасувати своє волевиявлення у заповіті, але за умови, що такі діяння сприяли виникненню права на спадкування у них або інших осіб або збільшенню їхньої частки у спадщині.

Відповідно до ч.1 ст.76ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80ЦПК України).

Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Разом з тим, для усунення відповідача від права на спадкування на підставі положень ч.2 ст.1224 ЦК України, позивачка мала б надати суду достатні та беззаперечні докази того, що спадкодавець мала дійсні наміри скласти заповіт, а відповідач вчиняв або намагався вчинити певні реальні дії щодо умисного перешкоджання спадкодавцю в цьому.

Однак, достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження вищевказаних фактів позивачкою не надано.

Так, доводи позивачки щодо застосування відповідачем до матері ОСОБА_6 фізичного насильства не підтверджуються будь-якими об`єктивними доказами у справі, а з показів допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , слідує, що ОСОБА_6 виказувала намір залишити належне їй майно у спадок позивачці, а між відповідачем ОСОБА_3 та його матір`ю ОСОБА_6 на протязі тривалого часу існували неприязні стосунки, внаслідок чого відповідач ОСОБА_3 допускав у відношенні матері ОСОБА_6 грубі та некоректні вислови, не бажав піклуватися про матір, однак будь-яких об`єктивних доказів того, що останній вчиняв ці дії відносно матері (спадкодавця) ОСОБА_6 саме з метою перешкоджання їй у складенні заповіту на користь позивачки, останньою не надано, зокрема щодо звернення до правоохоронних органів з цього приводу, а підтвердження вищевказаних фактів виключно показами свідків є недостатнім для їх доведення позивачкою в суді.

Таким чином, позивачкою в суді, поза розумним сумнівом, не доведено, що відповідач ОСОБА_3 вчиняючи вищевказані дії, мав на меті саме отримання у спадок майна після матері та умисно перешкоджав їй скласти заповіт на користь позивачки ОСОБА_1 , а самі по собі факти існування неприязних стосунків між спадкодавцем ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_3 , перебування спадкодавця у похилому віці, хворобливому стані не свідчать про відсутність у останньої реальної можливості реалізувати своє волевиявлення шляхом складення та посвідчення відповідного заповіту у нотаріуса, тому у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю заявлених вимог.

Понесені позивакою судові витрати у виді сплаченого судового збору, слід віднести на рахунок позивачки.

На підставі ст.ст. 1216, 1217, 1222, 1223 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354, п.3 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадщину, третя особа - ОСОБА_5 - відмовити.

Судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн. покласти на позивачку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 731-ІХ від 18.06.2020 року, під час дії карантину, суд за заявою учасників справи, поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Повний текст рішення складено 11 грудня 2020 року.

Головуючий - суддя: підпис А.А.Борцова