Справа № 199/1895/20
(2/199/1247/20)
04 грудня 2020 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого - судді Богун О.О.,
при секретареві Рудові І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю,-
Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі договору довічного утримання від 25.01.2001, посвідченого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі під № 3-133 - 97/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 належало ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.
За життя ОСОБА_3 склала заповіт від 08.08.2017, яким все своє майно, що буде їй належати на день її смерті, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалось, заповідала позивачу ОСОБА_1 .. Однак, на день смерті ОСОБА_3 , остання перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який мав право на обов`язкову частку у спадщині після смерті дружини.
27.05.2019, позивач отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ярославцевою І.В. та зареєстрованого в реєстрі під № 774 на 291/400 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .
21.06.2019 ОСОБА_4 також отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ярославцевою І.В. та зареєстрованого в реєстрі під № 876 на 97/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .
На підставі Договору дарування від 17.07.2019, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Євчук І.Л. та зареєстрованого в реєстрі під №201, дарувальник ОСОБА_4 безоплатно передав у власність ОСОБА_1 97/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .
Таким чином, на теперішній час позивачу належить 97/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , яким ОСОБА_3 відкрито та безперервно користувалася з 2001 року, а після її смерті даним домоволодінням користується ОСОБА_1 .
Відповідно до інформаційної довідки КП «ДМБТІ» ДОР від 04.01.2018 №85 в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_1 містяться відомості про право власності на 1/24 частину (частка не перереєстрована) за ОСОБА_2 , на підставі рішення народного суду АНД району м. Дніпропетровська від 16.03.1972 року, зареєстрованого 31.07.1972 в КП «ДИБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №81. Крім іншого, в інвентаризаційній справі міститься рішення АНД РВК м. Дніпропетровська від 20.10.2000 № 356/1 «Про затвердження акту часток», відповідно до якого ідеальна частка ОСОБА_2 в домоволодінні АДРЕСА_1 складає 3/100 частин, однак перереєстрація правовстановлюючого документу за ОСОБА_2 в КП «ДМБТІ» ДОР, станом на 31.12.2012 не провадилась.
На теперішній час, позивач відкрито та безперервно користується та утримує домоволодіння в належному стані, виконує ремонтні роботи, сплачує комунальні послуги.
На підставі зазначеного позивачка просить, визнати за нею право власності за набувальною давністю на 3/100 частини домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою від 15 квітня 2020 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та по справі призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою від 13 серпня 2020 року задоволено клопотання позивача щодо витребування доказів по справі, а саме: витребувано з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відомості щодо наявної інформації про смерть ОСОБА_2 ; витребувано з КП «ДМБТІ» ДМР належним чином завірену копію рішення народного суду АНД м. Дніпропетровська від 16.03.1972 року, зареєстрованого 31.07.1972 в КП «ДМБТІ» ДМР, записано в реєстрову книгу №81 за реєстрованим №23.
Ухвалою суду від 26 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено о розгляду по суті позовних вимог.
В судове засідання представник позивача не з`явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, надавши до суду клопотання з проханням розглядати дану справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, в порядку передбаченому ч.ч. 8, 11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом 27 травня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ярославцевою І.В. та зареєстрованого в реєстрі під № 774 ОСОБА_1 належить 291/400 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . (а.с.9).
Відповідно до Договору дарування 97/400 частин житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами від 17 липня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Євчук І.Л. та зареєстрованого в реєстрі під №201 ОСОБА_4 безоплатно передав у власність ОСОБА_1 97/400 частин житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами.(а.с.11-12).
Таким чином, на теперішній час позивачу належить 97/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , яким ОСОБА_3 відкрито та безперервно користувалася з 2001 року, а після її смерті даним домоволодінням користується ОСОБА_1 .
Відповідно до інформаційної довідки КП «ДМБТІ» ДОР від 04.01.2018 №85 в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_1 містяться відомості про право власності на 1/24 частину (частка не перереєстрована) за ОСОБА_2 , на підставі рішення народного суду АНД району м. Дніпропетровська від 16.03.1972 року, зареєстрованого 31.07.1972 в КП «ДИБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №81. Крім іншого, в інвентаризаційній справі міститься рішення АНД РВК м. Дніпропетровська від 20.10.2000 № 356/1 «Про затвердження акту часток», відповідно до якого ідеальна частка ОСОБА_2 в домоволодінні АДРЕСА_1 складає 3/100 частин, однак перереєстрація правовстановлюючого документу за ОСОБА_2 в КП «ДМБТІ» ДОР, станом на 31.12.2012 не провадилась.
Відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 26.12.2018, домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 складається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 63,4 кв.м., житловою площею 38,2 кв.м., вбиральні літ. Б; сарай літ. В,Д,Є; погрібу з шийкою літ. Г; споруд №1-7, І. (а.с.16-19).
На теперішній час, позивач відкрито та безперервно користується та утримує домоволодіння в належному стані, виконує ремонтні роботи, сплачує комунальні послуги.
Правовідносини між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу (далі ЦК) України.
Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Статтею 379 ЦК України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК).
Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови).
Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.
Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року.
Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.
При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови).
Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови).
Виходячи зі змісту ч.1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.
Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови).

З наведеного суд приходить до висновку, що позивачка відкрито, безперервно володіє вищевказаним нерухомим майном, після того як добросовісно ним заволоділа. Відповідачем по справі спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна не заявлено, а тому позивачка після більш 16 років такого володіння набула право власності за набувальною давністю на 3/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову і задовольняє позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, проте позивачем на заявлено відповідну вимогу про стягнення з відповідачів на його користь судових витрат, тому суд вважає судові витрати віднести на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 328, 344, 379, 380, 392 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 76-81, 141, 176, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , право власності за набувальною давністю на 3/100 частини домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції яка діє з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання - АДРЕСА_2 РНОКПП: НОМЕР_1 ),

Відповідач: ОСОБА_2 ( місце реєстрації АДРЕСА_3 , РНОКПП не відомий).

Суддя О.О.Богун