У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про передачу справи на розгляд іншому суду за підсудністю

14 грудня 2020 року м. Черкаси

Суддя Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а:

01 грудня 2020 року ОСОБА_1 (проживаюча без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ) звернулася до суду із заявою до ОСОБА_2 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) про видачу судового наказу на стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно зі ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) автоматизованою системою документообігу суду, з урахуванням положень ст.ст. 36, 37 ЦПК України, було визначено головуючу суддю - Миколаєнко Т.А.

Розглянувши заяву про видачу судового наказу та додані до неї матеріали, суддя дійшла висновку про необхідність направити справу на розгляд іншому суду за підсудністю, виходячи з наступних підстав.

За приписами статті 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Звертаючись до суду з даною заявою, заявниця вказала місце реєстрації боржника як: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 5 ст. 165 ЦПК України у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

Судом, в порядку ч. 5 ст. 165 ЦПК України, надіслано запит до Новобілоуської сільської радиЧернігівського району Чернігівської областідля перевірки інформації, що міститься в реєстрі територіальної громади, про зареєстроване місце проживання (перебування) боржника ОСОБА_2 .

Відповідь про реєстрацію місця проживання боржника ОСОБА_2 надійшла на запит суду 11 грудня 2020 року.

Враховуючи, що 12 грудня 2020 року та 13 грудня 2020 року були вихідними днями, питання про можливість видачі судового наказу вирішується судом саме сьогодні.

Так, згідно листа Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області № 03-08/1060 від 10 грудня 2020 року, боржник ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому, з довідки Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області вбачається, що заявниця ОСОБА_1 проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 , з вересня 2020 року і по теперішній час.

Дані про зареєстроване місце проживання заявниці ОСОБА_1 у суду відсутні.

Відповідно до положень, викладених у ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», «місце проживання» - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; «документи, до яких вносяться відомості про місце проживання», - це паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

За приписами частини 1 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

З аналізу вищевикладених норм права убачається, що місцем проживання фізичної особи є не фактичне місце проживання такої особи, а саме зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи.

Суд констатує, що заявниця ОСОБА_1 не має зареєстрованого місця проживання чи перебування на території Черкаського району Черкаської області, а зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання боржника ОСОБА_2 є адреса: АДРЕСА_2 , що відноситься до територіальної юрисдикції Чернігівського районного суду Чернігівської області.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 165 ЦПК України якщо за результатами розгляду отриманих судом відомостей про місцезнаходження боржника - юридичної особи або фізичної особи - підприємця буде встановлено, що заява про видачу судового наказу не підсудна цьому суду, суд не пізніше десяти днів з дня надходження заяви постановляє ухвалу про передачу заяви про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами за підсудністю.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (стаття 125 Конституції України).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

У пункті 24 рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. (…) Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)". З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

З огляду на зазначене, враховуючи, що заявниця на території Черкаського району Черкаської області не зареєстрована, а на територію с. Новий Білоус Чернігівського району Чернігівської області не поширюється юрисдикція Черкаського районного суду Черкаської області, суддя дійшла висновку про те, що матеріали за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів слід передати для розгляду за підсудністю до Чернігівського районного суду Чернігівської області.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 27, 28, 165, 259, 260 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів - передати для розгляду за територіальною підсудністю до Чернігівського районного суду Чернігівської області.

Ознайомитись з повним текстом ухвали суду, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Черкаський районний суд Черкаської області.

Суддя: Т. А. Миколаєнко