Постанова

Іменем України

10 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 373/1410/16-ц

провадження № 61-4603св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Переяслав-Хмельницька міська рада Київської області, виконавчий комітет Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2018 року у складі судді Керекези Я. І. та постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року у складі колегії суддів: Сержанюка А. С., Мельника Я. С., Сліпченка О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області та виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконними та скасування рішення.

Позовна заява мотивована тим, що оскаржуване рішення Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області, як він вважав, є незаконним, прийнятим з порушенням вимог чинного законодавства України та таким, що порушує його право власності спірної земельної ділянки, оскільки згідно договору купівлі-продажу від 25 липня 1977 року він придбав житловий будинок, що розташований по

АДРЕСА_1 .

Зазначав, що рішенням виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області від 21 грудня 1999 року № 242, яке є чинним, йому було передано у приватну власність земельну ділянку, площею

910,0 кв. м, що розташована по

АДРЕСА_1 .

Також зазначав, що на підставі статті 392 ЦК України він звертався до суду за захистом порушених прав як власник земельної ділянки.

З урахуванням зазначеного ОСОБА_1 просив із врахуванням ухвали Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області

від 11 січня 2017 року, якою залишено без розгляду вимоги щодо визнання права власності на земельну ділянку, визнати незаконним та скасувати рішення Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області

від 20 жовтня 2015 року № 109-79-VI «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та передачу її у приватну власність ОСОБА_2 », як таке, що не відповідає вимогам закону та порушує його охоронювані законом права та інтереси.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження свого права власності на спірну земельну ділянку, яке просив захистити у спосіб, зазначений у позові.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня

2018 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки останнім не надано належних

та допустимих доказів на підтвердження свого права власності на спірну земельну ділянку, яке просив захистити у спосіб, зазначений у позові.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цієї цивільної справи

із Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області.

У квітні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 06 листопада 2020 року заяву судді

Білоконь О. В. про самовідвід у цій справі задоволено.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 листопада 2020 року цю справу призначено судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зазначав, що суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що спір виник щодо його права на спірну земельну ділянку, яка перебувала у його власності до прийняття оскаржуваного рішення Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу

У квітні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_2

на касаційну скаргу, у якому зазначено, що оскаржувані судові рішення

є законними та обґрунтованими.

У травні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області на касаційну скаргу, у якому зазначено, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради народних депутатів від 28 серпня 1996 року № 114-64 ОСОБА_4 надано

в тимчасове користування терміном на 2 роки земельну ділянку, площею 773,0 кв. м для городництва, без права забудови та посадки фруктових насаджень, що розташована по

АДРЕСА_1 (а. с. 96).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 25 липня 1977 року

ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_5 житловий будинок, загальною житловою площею 20,50 кв. м, що розташований на земельній ділянці площею 910,0 кв. м державного фонду, що по АДРЕСА_1 (а. с. 16-19).

Згідно копії заяви ОСОБА_1 від 01 червня 1983 року, адресованої

на ім`я виконкому міської ради народних депутатів, він та його дружина зобов`язувалися при отриманні квартири на протязі місяця знести свій будинок, земельну ділянку передати в міськземфонд (а. с. 94).

Рішенням виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області від 21 грудня 1999 року № 242 ОСОБА_1 було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 910,0 кв. м, що розташована по АДРЕСА_1

(а. с. 11, 12-16).

Згідно висновку, виданого головним архітектором міста, відділом не була погоджена технічна документація із землеустрою щодо виготовлення Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку,

що розташована по АДРЕСА_1 . Причинами відмови були, зокрема: технічна документація на аварійний житловий будинок по АДРЕСА_1 погашена; житловий будинок знесено, сім`я власника ОСОБА_1 , як компенсацію, отримала квартиру; рішенням виконкому від 18 квітня 2002 року № 63-22 сину ОСОБА_1 - ОСОБА_6 була виділена земельна ділянка площею 1 000,0 кв. м із земель міськземфонду, по АДРЕСА_2

(а. с. 94).

Згідно повідомлення Переяслав-Хмельницького міського бюро технічної інвентаризації від 19 жовтня 2004 року № 241 технічна документація

на будинок погашена після 22 лютого 1983 року, юридичні документи

на домоволодіння не погашені (а. с. 95).

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2013 року, залишеним без змін ухвалами Апеляційного суду Київської області від 15 липня 2013 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 грудня 2013 року, визнано недійсним та скасовано державну реєстрацію Державного акта

на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 132717 на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0843 га, кадастровий номер :01:041:0062, яка розташована по АДРЕСА_1 (а. с. 83-88, 89-90,

91-92).

Рішенням Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області

від 20 жовтня 2015 року № 109-79-VI було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0999 га, розташованої у м. Переяслав-Хмельницькому, та передано вищезазначену земельну ділянку у приватну власність ОСОБА_7 (а. с. 10).

Згідно оригіналу вищезазначеного рішення, який був наданий суду першої інстанції для огляду у судовому засіданні, вказана земельна ділянка мала кадастровий номер :01:041:0130 і розташована по

АДРЕСА_3 своїм листом

від 10 травня 2016 року № 09-04-484 на звернення ОСОБА_1 повідомляла про неможливість скасування рішення від 20 жовтня

2015 року № 109-79-VI без згоди суб`єкта, відносно якого прийняте

це рішення. Ненормативні правові акти органів місцевого самоврядування

є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом

їх виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органами місцевого самоврядування після їх виконання (а. с. 8-9).

Постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2006 року було скасовано рішення Переяслав-Хмельницької міської ради від 01 березня 2005 року № 308-23-IV «Про внесення змін до додатку № 1 рішення виконкому Переяслав-Хмельницької міської ради від 21 грудня 1999 року № 242» (а. с. 20-22).

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2008 року було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Переяслав-Хмельницької міської ради, ОСОБА_1 , третя особа - Переяслав-Хмельницький відділ № 19 Київської регіональної філії Державного підприємства «Центр земельного кадастру», про визнання права власності на земельну ділянку (а. с. 23-24).

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2014 року справі № 373/3119/14-ц з метою забезпечення позову накладено арешт на земельну ділянку, кадастровий номер :01:041:0062, яка розташована по АДРЕСА_1 (а. с. 55).

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 24 березня 2016 року, визнано незаконним і скасовано рішення від 08 липня 2014 року № 04-60-VI «Про внесення змін до додатку №1 рішення виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради

від 22 грудня 1999 року № 242 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків».

У рішенні, окрім іншого, зазначено, що заходи забезпечення позову, вжитті відповідно до ухвали місцевого суду від 10 грудня 2014 року, застосовуються до набрання цим рішенням законної сили (а. с. 25-27,

31-36).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати

або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів ухвалено з додержанням норм матеріального

та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків

не спростовують.

Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною першою статті 16 ЦК України передбачено право кожної особи

на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового

або майнового права та інтересу, а частина друга цієї статті встановлює способи захисту цивільних прав та інтересів.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України).

Частиною першою статті 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів належить, зокрема: передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян

та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно частини першої статті 154 ЗК України органи виконавчої влади

та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов`язки чи обмеження.

Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом

і загальними принципами міжнародного права.

Згідно частини четвертої статті 41 Конституції України та статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише

у випадках і в порядку, встановлених законом.

Земельна ділянка як об`єкт цивільних прав вважається сформованою

з моменту присвоєння їй кадастрового номера та може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадку суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї (статті 79, 79-1 ЗК України).

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані,

на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному

та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність

і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 12, 81 ЦПК України, встановивши відсутність належних та допустимих доказів того, що земельна ділянка, площею

0,0999 га, кадастровий номер :01:041:0130, що розташована

по АДРЕСА_4 , має відношення до земельної ділянки площею

910,0 кв. м, що розташована по

АДРЕСА_1 , та яка надавалася позивачу згідно рішення виконкому Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області від 21 грудня 1999 року № 242, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відсутні будь-які докази на підтвердження права власності позивача на спірну земельну ділянку (кадастровий номер :01:041:0130), яке він просив захистити у спосіб, зазначений

у цьому позові.

Посилання у касаційній скарзі як на підставу для скасування оскаржуваних судових рішень першої та апеляційної інстанцій на порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, колегія суддів відхиляє, оскільки вони зводяться до незгоди заявника

з висновками суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати згідно з положеннями статті 400 ЦПК України

(у редакції, чинній станом на 18 травня 2020 року).

Інші доводи касаційної скарги не спростовують законність

та обґрунтованість судових рішень, а також містять посилання на факти,

що були предметом дослідження й оцінки судами першої та апеляційної інстанцій.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами першої

та апеляційної інстанцій норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду

від 29 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара