ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

09 грудня 2020 року

м. Харків

Справа № 623/4283/19

Провадження № 22-ц/818/3258/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Кругової С.С., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання : Плахотнікової І.О.,

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа: служба у справах дітей Ізюмської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 19 березня 2020 року, ухвалене суддею Боговським Д.Є., -

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Ізюмської міської ради про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Ізюмської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15 серпня 2015 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який рішенням Ізюмського міськрайонного суду від 09 березня 2017 року розірвано. Від спільного проживання у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу син мешкає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню свого сина ОСОБА_3 , вчиняє злочини щодо неї та інших осіб, є соціально небезпечною людиною.

У в зв`язку з цим просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 .

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 19 березня 2020 року в задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись із вказаним ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що відповідачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про здійснення ОСОБА_1 будь-яких перешкод у спілкуванні батька із дитиною, в той же час у матеріалах справи відсутні відомості щодо звернення відповідача до служби у справах дітей або до суду із приводу перешкод у спілкуванні з дитиною. Вказує, що відповідач не цікавиться навчанням та здобутками їх сина, навчальні заклади, де навчається його син, не відвідує, що вказує на байдуже ставлення відповідача до навчання дитини та є свідченням того, що відповідач не займається вихованням сина та нехтує виконанням своїх обов`язків. Крім того, судом першої інстанції не було взято до уваги, що відповідач страждає на хронічне захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю, що підтверджується висновком судово-психіатричного експерта № 629 від 10.10.2019 року та № 351 від 15.07.2017 року , які були проведені в рамках кримінального провадження, у зв`язку із чим погано впливає на сина своєю поведінкою та системно проявляє агресію до безпосереднього оточення їх сина, не усвідомлюючи, що такими діями він може нашкодити і синові. Також вказує, що судом не були досліджені докази, які підтверджують ухилення відповідача від ефективного виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак повістка, направлена за адресою: АДРЕСА_1 повернулася на адресу суду, оскільки не була вручена адресату із відміткою «адресат відсутній».

Судові повістки були направлені відповідачу за всіма відомими адресами.

Згідно відповіді Начальнику відділу по контролю за виконанням судових рішень ДУ «Харківський СІЗО» від 17.11.2020 року № 12/12 19136/Б1 гр. ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 утримувався в установі з 27.07.2020 року по 28.10.2020 року. Звільнений 28.10.2020 року, вибув за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 371 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Недотримання строків розгляду цивільних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини та, з огляду на положення Конвенції, цікавитися рухом справи є обов`язком сторони та не є порушенням права особи на доступ до правосуддя.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними правами.

У рішенні «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року Європейський суд з прав людини нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Апеляційний суд надав відповідачу розумну можливість на представлення своїх інтересів в суді та вжив всіх можливих заходів щодо належного повідомлення його про час, дату та місце розгляду справи.

Ураховуючи вищенаведене, а також той факт, що ОСОБА_2 висловив свою думку щодо позбавлення його батьківських прав у заяві від 15 жовтня 2020 року апеляційний суд вважає, що розгляд справи необхідно проводити без участі відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

15 серпня 2015 року між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, який рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09 березня 2017 року розірвано.(а.с.27-28)

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 26 грудня 2015 року батьками ОСОБА_3 народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Балаклія Балаклійського району Харківської області є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .(а.с.35).

Заочним рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07 березня 2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 06 січня 2017 року по його повноліття.(а.с.29-30).

Головним державним виконавцем Харіною Я.І. надано розрахунок заборгованості по стягненню аліментів від 03 лютого 2020 року за №19169, де зазначено, що заборгованість по аліментам станом на 31 січня 2020 року ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку(доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.01.2017 року - складає 8444,47 гривень.

Відповідно до свідоцтв про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 їх батьком є ОСОБА_2 .(а.с.83-84).

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12 вересня 2019 року було видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк шість місяців у відношенні колишньої дружини ОСОБА_1 .

Відповідно до висновку органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Ізюмської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначено, що батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. З висновку вбачається, що гр. ОСОБА_2 фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Він не виявляє належної батьківської турботи до сина ОСОБА_3 , не бере участь у його вихованні, не займається оздоровленням та лікуванням. Фінансової допомоги не надає, має заборгованість по сплаті аліментів. Станом на серпень 2019 року заборгованість по аліментам складає 4041,67 грн. Має алкогольну залежність. По відношенню до гр. ОСОБА_1 вчиняє насилля та неодноразово завдавав тілесних ушкоджень. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області видано обмежувальний припис терміном на шість місяців. (а.с.70)

З рішення суду першої інстанції вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції був допитаний Малолітній ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що мешкає з мамою. ОСОБА_2 він не знає, ніколи його не бачив та не спілкувався.

Також були допитані свідки мати позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_11 , яка повідомила ОСОБА_2 участі у вихованні сина ОСОБА_3 не приймає, не цікавиться його життям. Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які є сусідами позивачки ОСОБА_1 повідомили, що ніколи не бачили батька ОСОБА_3 , позивачка виховує сина сама.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 3 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він жорстоко поводяться з дитиною.

Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо.

Пунктом 4 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він є хронічними алкоголіками або наркоманами.

Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У частині першій статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

У статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України).

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Ізюмського міськрайоного суду Харківської області перебувають кримінальні справи № 623/582/17 по обвинувальному акту у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 186, ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України; № 623/4121/19 по обвинувальному акту у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України; № 623/396/20 по обвинувальному акту у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України.

Відомостей про те, що такі справи розглянуті матеріали справи не містять.

З висновку судово-психіатричного експерта № 629 від 10.10.2019 року вбачається, що ОСОБА_5 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю.(том 1, а с. 168-170)

Вказана експертиза була проведена на підставі ухвали Ізюмського міськрайоного суду Харківської області від 04.09.2019 року за клопотанням слідчого СВ Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області.

Згідно відповіді Начальнику відділу по контролю за виконанням судових рішень ДУ «Харківський СІЗО» від 17.11.2020 року № 12/12 19136/Б1 гр. ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 утримувався в установі з 27.07.2020 року по 28.10.2020 року. Звільнений 28.10.2020 року, вибув за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, суду апеляційної інстанції надано оригінал заяви ОСОБА_5 від 15 жовтня 2020 року посвідченої начальником ДУ «Харківський слідчий ізолятор» за змістом якої, ОСОБА_5 просить позбавити його батьківських прав у відношенні його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із тим, що не перебуває у шлюбі із ОСОБА_1 , не займається вихованням дитини та його матеріальним забезпеченням у зв`язку із тяжким матеріальним становищем та у зв`язку із тим, що тимчасово перебуває під вартою, на даний час не працює, заробітну плату не отримує та сину нічим не допомагає.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він є хронічними алкоголіками або наркоманами.

Матеріали справи не вказують на належне спростування відповідачем, зокрема обставин, які передбачають застосування пункту 2 та 4 частини першої статті 164 СК України. Такі обставини підтверджуються належними та допустимими доказами, фактично визнані відповідачем.

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку про те, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме інтересам малолітньої дитини, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, тому у цій справі, з урахуванням встановлених фактичних обставин.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 19 березня 2020 року скасувати, ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) грн. 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.Ю. Тичкова