Справа № 522/5363/20
Провадження 2/522/4299/20
02 листопада 2020 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Шенцевої О.П.,
за участю секретаря Лахматової С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
До Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 , за результатом якого позивач просить: визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1 , встановивши порядок виконання рішення, відповідно до якого воно, в разі набрання ним законної сили є підставою для зняття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з реєстрації місця проживання за адресом: АДРЕСА_1 .
Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.11.2019 року, між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М., зареєстровано в реєстрі за № 2197.
На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 49825355 від 23.11.2019 року, за позивачем зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 .
На час придбання квартири, позивача було попереджено, що в квартирі зареєстрована одна повнолітня особа - ОСОБА_2 , яка є родичкою колишнього власника квартири ОСОБА_4 та надано документи, необхідні для зняття її з реєстраційного обліку через Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради.
При зверненні в Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради позивачу було повідомлено про можливість зняття з реєстраційного обліку в адміністративному порядку, лише колишнього власника квартири. Члени родини колишнього власника знімаються з реєстраційного обліку лише в судовому порядку, що й стало причиною звернення позивача до суду з зазначеним позовом, оскільки реєстрація відповідача порушує його право власності, викликає зайві витрати на оплату комунальних послуг та інші незручності.
В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Доказів поважності причин неявки до суду не надано. Відзив на позовну заяву до суду не надходив.
Згідно ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Представник третьої особи не заперечував проти постановлення заочного рішення, свої доводи висловив у письмових поясненнях, наданих до суду.
Враховуючи повторну неявку в судові засідання відповідачки, повідомленої належним чином, суд, відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України, зі згоди представника позивача та третьої особи, вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено в ході судового розгляду справи, 23.11.2019 року, між громадянином Сирії ОСОБА_5 (посвідка на постійне проживання НОМЕР_1 , видана органом 5101, 13.11.2014 року) та громадянкою ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М., зареєстровано в реєстрі за № 2197.
На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 49825355 від 23.11.2019 року, за ОСОБА_5 зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 189982312 від 23.11.2019 року.
Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 не є членом родини позивача по справі ОСОБА_1 .
Також судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає з 2015 року, що підтверджується дослідженими в ході судового розгляду справи письмовими доказами, а саме: актом від 06.10.2019 року, складеним ОСОБА_6 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 , посвідчений Головою правління ОСББ «Французький-1»; актом від 06.10.2019 року, складеним ОСОБА_7 , що проживає за адресою: АДРЕСА_4 , посвідчений Головою правління ОСББ «Французький-1»; актом від 06.10.2019 року, складеним ОСОБА_8 , що проживає заадресою: АДРЕСА_5 , посвідчений Головою правління ОСББ «Французький-1»; довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 28/10 від 28.10.2019 року, складену ОСББ «Французький-1».
Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.
Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997р. відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.1ст.156 ЖК України, з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.
Таким чином, виникнення права членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, і припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім`ї на користування цим будинком.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами ст. ст.16, 386, 391 ЦК України.
Статтею7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
З огляду на те, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).
Позивачем доведено, що реєстрація відповідачки у належній йому квартирі створює об`єктивні незручності та суттєві перешкоди у користуванні зазначеним майном.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, зокрема житловим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (як зазначено вище), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення користуванням жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим, позов підлягає задоволенню.
Сума судових витрат до відшкодування позивачем не заявлена.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4-13, 76-83, 89, 141, 223, 258, 259, 265, 280-283, 289 ЦПК України,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресом: АДРЕСА_1 , встановивши порядок виконання рішення, відповідно до якого рішення суду, яке набрало законної сили є підставою для зняття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з реєстрації місця проживання за адресом: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: