Справа № 541/2783/19
Провадження №2/541/305/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 січня 2020 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі

головуючої судді - Куцин В. М.,

з участю секретаря - Євдокимової Н. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

До Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою звернулося Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору № PLL0F901970846 від 01.11.2012 укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» за яким ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 21855,13 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позовна заява мотивована тим, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 01.11.2012 було укладено кредитний договір № PLL0F901970846 відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 21855,13 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ОСОБА_1 своїм підписом у заяві позичальника підтвердила свою згоду про факт надання їй повної інформації про умови кредитування та підписана нею заява про отримання кредиту разом із запропонованими банком умовами та правилами, Тарифами складає між банком та відповідачем кредитно-заставний договір.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору позивач просив стягнути із ОСОБА_1 станом на 15.10.2019 заборгованість в сумі 27243,53 грн., з яких: 11110,10 грн. - заборгованість за кредитом, 11,59 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 14348,34 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до п. 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1273,50 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь та судові витрати в розмірі 1921,00 грн.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12.12.2019 року справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення вказаної ухвали на подання до суду відзиву на позовну заяву та роз`яснено право та порядок такого подання.

Представник відповідача адвокат Батієнко Я.І. у поданому відзиві вважав, що позовна заява не підлягає задоволенню, а цивільна справа підлягає закриттю. На обґрунтування зазначав, що у лютому 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовною заявою про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № PLL0F901970846 від 01.11.2012 у розмірі 12994,55 грн. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27.04.2015 позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено повністю. Дане рішення 25.05.2015 року набрало законної сили, після чого звернуто до примусового виконання до органів державної виконавчої служби. Відповідно до вищезазначеного рішення сторонами по справі були ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , а предметом спору була заборгованість за кредитним договором № PLL0F901970846 від 01.11.2012 у розмірі 12994,55 грн., тобто мав місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав. Згідно з постановою старшого державного виконавця Подільського відділу ДВС м. Полтава ГТУЮ в Полтавській області Тютюнник К.В. від 18.04.2018 із боржника ОСОБА_1 , відповідно до виконавчого листа №2/541/328/2015 стягнуто заборгованість на користь стягувача ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 12994,55 грн, що є повним фактичним виконанням рішення суду по цій справі, у зв`язку з чим виконавче провадження закрито на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавчий лист із відміткою про виконання повернуто до Миргородського міськрайонного суду, який його видав.

Одночасно зазначав, що вказане вище свідчить про те, що зобов`язання за кредитним договором № PLL0F901970846 від 01.11.2012, що є предметом спору по даній справі, припинене у зв`язку із його виконанням, про що позивачу відомо. А тому, у зв`язку із вищенаведеним позовні вимоги про стягнення суми боргу за кредитним договором, пені, штрафу, відсотків є незаконними та у їх задоволенні необхідно відмовити.

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи у відсутність представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити (а.с. 26).

Відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Батієнко Я.І. в судове засідання не з`явилися, у поданому відзиві просили справу розглянути у відсутність відповідача та його представника (а.с.41-43).

Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997 р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків або встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Судом встановлено, що 01.11.2012 між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № PLL0F901970846 відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 21855,13 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується копією заяви позичальника від 01.11.2012, яка підписана відповідачем (а.с.7). Відповідно до заяви позичальника від 01.11.2012 № PLL0F901970846 кредит наданий ОСОБА_1 на строк 37 місяців з 01.11.2012 по 30.11.2015. Відповідач особистим підписом в заяві підтвердила свою згоду про факт надання їй повної інформації про умови кредитування та підписана нею заява про отримання кредиту разом із запропонованими банком умовами та правилами, Тарифами складає між банком та відповідачем кредитно-заставний договір.

Як вбачається з матеріалів справи, банк виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит.

Відповідно до довідки розрахунку заборгованості за договором № PLL0F901970846 від 01.11.2012 укладеного між АТ КБ «ПриватБанком» і відповідачем ОСОБА_1 , станом на 15.10.2019 року (за період з 01.11.2012 по 15.10.2019) за відповідачем наявна загальна заборгованість у сумі 27243,53 грн., що включає: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) - 11110,00 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом - 11,59 грн.; заборгованість за пенею за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 14348,34 грн., а також штрафи відповідно до п.2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1273,50 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь та судові витрати в розмірі 1921,00 грн. (а.с.5-6).

Одночасно судом встановлено, що рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 квітня 2015 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 (по кредитному договору № PLL0F901970846 від 01.11.2012) та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанку» заборгованість за кредитним договором в сумі 12994 грн. 55 коп. та понесені банком при зверненні з позовом до суду судові витрати (а.с. 44).

Постановою старшого державного виконавця Подільського відділу ДВС м. Полтава ГТУЮ в Полтавській області Тютюнник К.В. від 18.04.2018 закінчено виконавче провадження по виконанню рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 квітня 2015 року у зв`язку із повним виконанням рішення (а.с. 46).

Частинами 1, 4 статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється часткового або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов`язання передбачені ст.ст.599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст.599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Відсутність реального і своєчасного виконання зобов`язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання.

Крім того, судом встановлено, що банк, у зв`язку із допущеною заборгованістю зі сплати кредиту, скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до позичальника, оскільки рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27.04.2015 вже стягнуто з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № PLL0F901970846 від 01.11.2012 в розмірі 12994,55 грн., яке боржником виконано.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.

Наявність судового рішення щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав (не виконав, чи виконав не в повному обсязі), не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором. У такому випадку кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

У справі, яка є предметом розгляду, встановлено, що банк скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до позичальника, а також отримав судовий захист своїх прав.

Таким чином, положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У відповідності до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження 14-154цс18), наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно з вимогами кредитного договору, за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк, у 2015 році позивач використав право вимагати повернення суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, пені за порушення умов договору, штрафів, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Отже, ухвалення рішення Миргородським міськрайонним судом Полтавської області 27.04.2015 у справі № 541/317/15-ц, номер провадження № 2/541/328/2015, про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та його виконання боржником призвело до припинення кредитних відносин між сторонами.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припинилося після пред`явлення до позичальника вимоги та ухвалення Миргородським міськрайонним судом Полтавської області рішення від 27.04.2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № PLL0F901970846 від 01.11.2012 в розмірі 12994,55 грн. та його виконання боржником.

Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

В свою чергу, згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із положеннями ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Враховуючи викладене суд не знаходить підстав передбачених законом та підтверджених доказами підстав для задоволення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у зв`язку з їх безпідставністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи ту обставину, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, судовий збір на користь позивача на підставі ст.141 ЦПК України не стягується.

Керуючись ст. ст. 5, 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 626, 628, 638 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволені позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» про стягнення із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість по кредитному договору № PLL0F901970846 від 01.11.2012 року в сумі 27243 грн. 53 коп. станом на 15.10.2019 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. п. 15 п. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Повне судове рішення складено 22 січня 2020 року.

Суддя: В. М. Куцин