Справа №167/1485/19
Провадження №2/167/23/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2020 року Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого - судді Сіліча І.І.

секретаря судових засідань - Ісакової Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Рожище цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила права користування жилим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що їй на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Рожищенського районного нотаріального округу Волинської області Матвійчук С.П. 17.07.2019 року та зареєстрованим в реєстрі за №852 на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 в якому зареєстрований відповідач ОСОБА_2 . Зазначає, що відповідач понад 20 років в будинку не проживає, будь-яких особистих речей відповідача у будинку немає, комунальні послуги останнім не сплачуються. Позивачу відомо, що відповідач з сім`єю проживає в м.Луцьку, а також згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що за відповідачем зареєстрований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 . Реєстрація ОСОБА_2 у будинку порушує її права, як власника будинку, створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження майном, а також призводить до необхідності нести додаткові витрати та позбавлена можливості оформити субсидію. Враховуючи наведене, просить суд визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

До початку судового засідання від представника позивача надійшло клопотання з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що у матеріалах справи містяться відповідні судові повістки, які надсилалися ОСОБА_2 за місцем його реєстрації, а також судовим оголошенням, яке було розміщено на офіційному веб-порталі судової влади України. Клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходили.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі не здійснюється.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного.

Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Рожищенського районного нотаріального округу Волинської області Матвійчук С.П. 17.07.2019 року та зареєстрованим в реєстрі за №852, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - позивач по справі ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.5-7).

Оскільки, позивач є власником вказаного будинку, а отже, наділена повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов`язані з володінням та користуванням цим майном.

З письмових матеріалів справи, а саме з довідки про склад сім`ї, виданої Сокільською сільською радою Рожищенського району від 10.10.2019 року та листа Рожищенського ВП Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області від 21.10.2019 року відповідно до якого було опитано сусідів встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у вищезазначеному будинку, однак не проживає за вказаною адресою протягом останніх двадцяти років (а.с.10-11).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивача. Доказів іншого суду надано не було.

Частинами 1, 2 ст.319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Вищевказана норма чинного законодавства кореспондується з положенням ст.391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Оскільки реєстрація ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , порушує права власника вказаного житла вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а також змушує останню нести додаткові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, тому є всі передбачені законодавством підстави для визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Будь-яких належних, допустимих та беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні житловим будинком та проживанні в ньому, про поважність причин відсутності з дня його реєстрації, наявність між ним і власником житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З вищевикладеної норми закону слідує, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі в розмірі 768,40 грн. понесені останньою при сплаті судового збору.

На підставі ст.150 ЖК України, ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 247, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим будинком з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Волинського апеляційного суду через Рожищенський районний суд Волинської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення в повному обсязі складено 21.01.2020 року.

СУДДЯ: І.І.Сіліч