КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/224/2020
справа № 760/9599/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2020 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Вербової І.М.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва, постановленого суддею Шереметьєвою Л.А. 09 жовтня 2019 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

У С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2019 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

На обґрунтування позовних вимог вказував, що 20.06.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом?янського РУЮ у м. Києві між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб, актовий запис № 863.

У червні 2011 року подружжям був придбаний автомобіль марки «Volkswagen Jetta», шасі № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , вартістю 241 013, 00 грн.

Вказаний автомобіль був зареєстрований за відповідачем.

06.04.2016 шлюб між сторонами було розірвано.

Вказував, що незважаючи на те, що згоди про добровільний поділ майна досягнуто не було, автомобіль «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_2 , залишився у користуванні відповідача.

Зазначав, що ОСОБА_3 без згоди та відома позивача у 2017 році відчужила даний автомобіль на користь третіх осіб.

Відповідно до даних інтернет - ресурсу з продажу авто «avto.ria.com» середня ринкова вартість автомобіля, подібного за своїми якостями автомобілю «Volkswagen Jetta», складає 285 500, 00 грн, а відтак вартість Ѕ його частини складає 142 750, 00 грн.

За таких обставин, просив суд визнати автомобіль «Volkswagen Jetta», 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , спільним сумісним майном подружжя та стягнути з відповідача компенсацію вартості 1/2 частки у спільному сумісному майні - автомобіля «Volkswagen Jetta», шасі № НОМЕР_1 , у розмірі 142 750, 00 грн.

01.08.2019 відповідач ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом про поділ майна подружжя.

На обґрунтування зустрічного позову вказувала, що 21.07.2013 подружжям був придбаний автомобіль «NISSAN QASHQAI», д.н.з. НОМЕР_3 вартістю 197 667, 00 грн, який за спільною згодою був оформлений на відповідача.

Перший внесок у сумі 59 667, 00 грн був сплачений в день придбання автомобіля за спільні кошти подружжя.

Зазначала, що 18.07.2013 між позивачем ОСОБА_2 та АТ «Креді Агріколь Банк» був укладений Кредитний договір на отримання споживчого кредиту для придбання вказаного автомобіля.

Поручителем у вказаному кредитному договорі виступала ОСОБА_3 , яка надала Банку згоду на отримання позивачем кредитних коштів.

Таким чином, інша сума в розмірі 138 000, 00 грн позивачем була внесена в рахунок вартості автомобіля 18.07.2013 за рахунок отриманого в АТ «Креді Агріколь Банк» кредиту.

Звертала увагу суду на те, що відповідач до розірвання шлюбу приймала участь у погашенні кредиту.

Крім того, при розлученні сторони претензій один до одного з приводу майна не мали і дійшли згоди, що автомобіль «Volkswagen Jetta», який був зареєстрований за ОСОБА_3 , є її власністю і розподілу не підлягає.

Вказувала, що автомобіль «NISSAN QASHQAI», який був зареєстрований за позивачем, залишається у нього, а так як автомобіль є неподільною річчю, виділ в натурі належної частки є неможливим, вона має право на компенсацію частки вартості автомобіля.

За наведених обставин, просила суд визнати автомобіль «NISSAN QASHQAI», д.н.з. НОМЕР_3 , 2013 року випуску, спільним сумісним майном подружжя, визнати право власності на даний автомобіль за позивачем, стягнути з позивача на її користь компенсацію дійсної ринкової вартості у розмірі Ѕ частини оплати автомобіля та часткового погашення кредиту в ПАТ «Кредит Агріколь Банк» по 06 квітня 2016 року включно в сумі 48 428, 00 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задоволено.

Визнано автомобіль марки «Volkswagen Jetta», 2011 року випуску, спільним сумісним майном подружжя.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 142 750,00 грн компенсації.

Зустрічний позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля «NISSAN QASHQAI», д.н.з. НОМЕР_3 , 2013 року випуску.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину автомобіля «NISSAN QASHQAI», д.н.з. НОМЕР_3 , 2013 року випуску.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі, в іншій частині рішення Солом?янського районного суду м. Києва від 09.10.2019 залишити без змін, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин справи.

На обґрунтування апеляційної скарги, вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідачем було заявлено зустрічні позовні вимоги про стягнення з скаржника грошової компенсації у розмірі Ѕ частини виплаченого кредиту, одержаного у ПАТ «Креді Агріколь Банк» на придбання спірного автомобіля до розлучення включно по 06.04.2016 у сумі 48 428,00 грн. Будь - яких вимог про визнання за сторонами ідеальних часток на автомобіль або стягнення дійсної ринкової вартості Ѕ частини автомобіля відповідачем заявлено не було.

З огляду на викладене, суд першої інстанції не мав підстав для визнання за сторонами права власності на вказаний автомобіль по його Ѕ частини, оскільки такі вимоги відповідачем не заявлялись.

ОСОБА_3 в своїй апеляційній скарзі зазначила, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, не дав оцінки тій обставині, що автомобіль «Volkswagen Jetta», 2011 року випуску був придбаний за кошти, які вона в розмірі 30 000 доларів США взяла у борг у свого батька ОСОБА_4 , а тому суд прийшов до хибного висновку, що автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, так як автомобіль є , на її думку, її особистою власністю.

Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав, що викладені в ній. Проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 заперечував та просив залишити її без задоволення.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 просив задовольнити аеляційну скаргу ОСОБА_3 , визнавши, що автомобіль «Volkswagen Jetta» є її особистою власністю.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи основний позов, суд першої інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, виходив із того, що спірний автомобіль «Volkswagen Jetta», був придбаний сторонами під час шлюбу за спільні кошти подружжя, тому є спільною сумісною власністю сторін і з урахуванням того, що сторони не досягли згоди про спосіб поділу спільного майна, суд поділив це майно, визнавши за кожним право власності на Ѕ частину спірного автомобіля. З урахуванням того, що відповідачем ОСОБА_3 був відчужений автомобіль «Volkswagen Jetta», який є спільним майном подружжя, без згоди на те позивача, суд дійшов висновку про стягнення з неї компенсації вартості Ѕ частини автомобіля.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на майно зареєстровано лише за одним з подружжя.

Згідно з пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз?яснено, що при поділі майна враховують також борги подружжя та правовідносини за зобов?язаннями, що виникли в інтересах сім?ї, як це визначено частиною четвертою статті 65 СК України. Таким чином, при розподілі майна подружжя між подружжям буде поділено не тільки майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, а і борги подружжя (кредити і т. д.) та правовідносини за зобов?язаннями, що виникли в інтересах сім?ї.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об?єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов?язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов?язаний довести обставини, що її спростовують.

Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).

Судом установлено, що сторони з 20 червня 2009 року перебували в шлюбі.

06 квітня 2016 року шлюб між сторонами був розірваний, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом?янського районного управління юстиції у м. Києві складений відповідний актовий запис № 102 та видано Свідоцтво про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_4 .

Під час перебування в шлюбі сторонами було придбано наступне майно:

-автомобіль «Volkswagen Jetta», шасі № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_5 , який був зареєстрований за відповідачем, що підтверджується рахунками, квитанціями та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу;

-автомобіль «NISSAN QASHQAI», д.н.з. НОМЕР_3 , 2013 року випуску, на підставі договору купівлі - продажу транспортного засобу в кредит, який був оформлений на ім'я позивача за основним позовом.

Судом установлено, що в 2017 році відповідач без згоди позивача відчужила автомобіль «Volkswagen Jetta» на користь третіх осіб.

Як убачається із витягу з інтернет - ресурсу з продажу авто «avto.ria.com», середня ринкова вартість автомобіля, подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) автомобілю «Volkswagen Jetta», складає 285 500,00 грн, тобто 1/2 частина становить 142 750,00 грн. Вартість автомобіля відповідачем за основним позовом не спростована.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення вимог ОСОБА_2 в частині поділу автомобіля «Volkswagen Jetta», так як автомобіль придбано сторонами в період шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і повинен бути розділений між сторонами в рівних частках. Оскільки автомобіль відповідачем самовільно продано, то з неї на користь позивача підлягає стягненню вартість 1/2 частини автомобіля.

Відповідно до ст.. 57 ч.1 СК України Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Посилання апелянта ОСОБА_3 на ту обставину, що автомобіль «Volkswagen Jetta» є її особистою власністю, так як він куплений за кошти, які вона в розмірі 30 000 доларів США взяла у свого батька в борг, а не із спільного сумісного бюджету з позивачем , не може бути прийняте до уваги , так як на думку колегії суддів, позивач, надавши розписку про те, що вона брала кошти в борг, не навела доказів того, що саме за ці кошти був придбаний спірний автомобіль, що ці кошти не були витрачені на будь-які інші потреби, сам батько позивачки ОСОБА_6 вимог до сторін по справі про стягнення боргу не заявляє, даних про те, що борг позивачем за зустрічним позовом повернуто особисто , суду не надано, а відтак колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 не надала належних та достовірних доказів того, що автомобіль «Volkswagen Jetta», який придбаний в період шлюбу, належить їй на праві особистої власності, оскільки придбання автомобіля в період шлюбу за кошти, які отримані в борг, не є в розумінні ст.. 57 СК України підставою для визнання майна особистою приватною власністю.

Судом установлено, що автомобіль «NISSAN QASHQAI», д.н.з. НОМЕР_3 , 2013 року випуску, був придбаний на підставі договору купівлі - продажу транспортного засобу в кредит.

18 липня 2013 року між ОСОБА_2 та АТ «Креді Агріколь Банк» був укладений Кредитний договір № 1/1561176, за умовами якого позивач отримав грошові кошти в розмірі 138 000, 00 грн на купівлю транспортного засобу «NISSAN QASHQAI».

В забезпечення виконання зобов?язання, 18 липня 2018 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та відповідачем ОСОБА_3 був укладений Договір поруки №Р1/1561177, за умовами якого відповідач відповідає за виконання позивачем зобов?язань за Кредитним договором.

Крім того, між АТ «Креді Агріколь Банк» та позивачем ОСОБА_2 був укладений Договір застави №Z1/1561176, предметом якого є майнові права на транспортний засіб «NISSAN QASHQAI», д.н.з. НОМЕР_3 .

Відповідно до інформації, наданої Автомобільним центром «Голосіївський», перший внесок за автомобіль «NISSAN QASHQAI», був сплачений 12 липня 2013 року та становив 59 667,00 грн.

Другий внесок було сплачено позивачем 18 липня 2013 року в сумі 138 000,00 грн.

Так, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи .

Доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 є посилання на те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, визнавши за кожним із подружжя право власності на 1/2 частку автомобіля за умови, що позивач просила стягнути на її користь лише 48 428,00 грн, половину суми, сплаченої банку за автомобіль в період перебування сторін у шлюбі.

Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Як убачається із зустрічної позовної заяви, відповідач ОСОБА_3 просила суд визнати автомобіль «NISSAN QASHQAI», д.н.з. НОМЕР_3 , спільним сумісним майном подружжя, та в порядку поділу спільного сумісного майна визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль «NISSAN QASHQAI», д.н.з. НОМЕР_3 , стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 компенсацію часткового погашення кредиту в ПАТ «Креді Агріколь Банк» до розлучення включно по 06.04.2016 в сумі 48428,00 грн.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, так як суд неповно встановив обставини справи та прийшов до висновків , які не відповідають обставинам справи з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що сторонами в період шлюбу , а саме на 06.04.2016 частково сплачено кредит до ПАТ «Креді Агріколь Банк». Із суми, яка була сплачена за рахунок спільних сумісних коштів, позивач просила стягнути на її користь 1/2 частину в розмірі 48 428 гривень, залишивши автомобіль у власності відповідача. Відповідач за зустрічним позовом зазначену суму не оспорює.

Колегія суддів вважає, що суд, визнавши за сторонами право власності на 1/2 частку автомобіля «NISSAN QASHQAI» за кожним, вийшов за межі позовних вимог, прийшов до помилкового висновку, який не відповідає обставинам справи, порушив норми права, що відповідно до ст.. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в цій частині та постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Оскільки із спільних сумісних коштів сторонами в період шлюбу було сплачено за автомобіль лише 96 856 гривень, то з відповідача за зустрічним позовом на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 48 428 гривень, а автомобіль повинен бути залишений у власності ОСОБА_2 .

Так як суд прийшов до висновку, що кожна із сторін повинна сплатити один одному компенсацію його частки за автомобілі, то колегія суддів вважає, що повинен бути проведений взаємозалік взаємних зобов`язань, що виникли між сторонами , а саме: від суми стягнутої з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в розмірі 142 750 гривень необхідно відняти суму, що підлягає до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в розмірі 48 428 гривень і до стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає сума в розмірі 94 322 гривні, а тому рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову повинно бути скасовано, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто 94 322 гривні. В решті рішення Соломянського районного суду м.Києва від 9 жовтня 2019 року в частині задоволення первісного позову повинно бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376 ЦПК України, колегіясуддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити, апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити, позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль «NISSAN QASHQAI», д.н.з. НОМЕР_3 , 2013 року випуску.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль «Volkswagen Jetta», шасі № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_5 , 2013 року випуску.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 94 322 гривні.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 січня 2020 року.

Суддя - доповідач:

Судді :