Єдиний унікальний номер 227/4554/18
Номер провадження 22-ц/804/363/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 січня 2020 року Донецький апеляційний суд колегією в складі:

Суддів Никифоряка Л.П. (доповідач), Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в м. Бахмут цивільну справу без повідомлення учасників справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про відшкодування моральної шкоди, в якій подано апеляційну скаргу Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 жовтня 2019 року (головуючий у суді 1 інстанції Хандурін В.В.), -

В С Т А Н О В И В:

В позовній заяві поданій до суду 19 жовтня 2018 року ОСОБА_1 просив стягнути моральну шкоду спричинену йому в результаті отриманого на виробництві професійного захворювання з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» /надалі Товариство/ в розмірі 60 000грн.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 жовтня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Товариства моральну шкоду в розмірі 35 000грн.

В апеляційній скарзі представник Товариства просив скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги Товариство зазначає, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права. Також посилається на Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання №4 від 06 квітня 2018 року, в якому комісія зазначила наступне: згідно виписки з амбулаторної карти, захворювання легень вперше встановлено 14 вересня 2017 року, хронічна попереково-крижова радикулопатія 01 вересня 2017 року. Проте, під час проходження щорічних медичних оглядів позивач надавав довідки, відповідно до яких був придатним за станом здоров`я для роботи за своєю професією. Зазначена обставина свідчить про свідоме приховування позивачем стану свого здоров`я. Враховуючи положення частини 2 статті 1166 ЦК України, відповідач вважає, що шкоду здоров`ю позивача завдано не з вини Товариства, вина якого відсутня. Також, на думку відповідача, розмір моральної шкоди є непідтвердженим, необґрунтованим та суттєво завищеним, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а матеріали справи не містять медичних висновків щодо ступеню заподіяння моральної шкоди, а також чіткого визначення у грошовому еквіваленті розміру моральних страждань. Також заявник звертає увагу на порушення норм процесуального права судом, який відмовив у задоволенні клопотань відповідача про призначення судової експертизи та залучення до участі в справі КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» та порушення судом строків розгляду справи.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із Товариством до 30 березня 2018 року та був звільнений за станом здоров`я згідно пункту 2 статті 40 КЗпП України /копія трудової книжки а.с.5-7/.

За змістом Акту обстеження умов праці прохідника дільниці ПР-2 шахти «Добропільська» ОСОБА_1 від 28 грудня 2017 року його робоче місце слід вважати з шкідливими та важкими умовами праці /а.с. 8-9/.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 4 від 06 квітня 2018 року встановлено, що захворювання виникло за таких обставин: - несвоєчасне звернення потерпілого до лікувальних закладів з приводу захворювання; - робота в несприятливих умовах, неналежне виконання вимог правил безпеки та охорони праці посадовими особами; - вплив на потерпілого несприятливих виробничих факторів, а саме: мікроклімат, пил, важкість та напруженість праці /а.с.10-12/.

Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності та 60 % втрати працездатності з 08 червня 2018 року до 01 липня 2020 року /а.с.13-14/.

Згідно висновків МСЕК ОСОБА_1 протипоказана робота в умовах дії пилу, токсичних і подразнюючих речовин, фізичних перевантажень, вимушеної робо робочої позі, несприятливого мікроклімату /а.с.15-16/.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням в 60% з 08 червня 2018 року та третю групу інвалідності, чим спричинено моральну шкоду, тому відповідно до вимог статті 237-1 КЗпП України, роботодавець повинен відшкодувати завдану працівнику моральну шкоду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини у справі та правильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України право працівника на відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, провадиться у разі якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок про відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Отже суд першої інстанції правильно виходив із того, що факт спричинення моральної шкоди доведено. Право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з моменту встановлення втрати професійної працездатності висновком МСЕК від 13 червня 2018 року.

Як зазначено в пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до статей 23, 1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Висновком МСЕК позивачу встановлено ушкодження здоров`я під час виконання трудових обов`язків, у зв`язку із чим факт заподіяння моральних страждань є доведеним.

Що стосується доводів про відсутність висновку спеціалістів про наявність моральної шкоди, то висновок експертизи щодо встановлення факту спричинення моральної шкоди для суду не є обов`язковим і оцінюється судом разом з іншими доказами та не має заздалегідь встановленого значення відповідно до вимог статтей 110, 89 ЦПК України.

Посилання в апеляційний скарзі на те, що розмір моральної шкоди є непідтвердженим та не відповідає засадам розумності є необґрунтованими, оскільки з врахуванням положень частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 зазначив, що йому спричинена моральна шкода, він став інвалідом, відчуває певні труднощі, оскільки обмежений у фізичному навантаженні, позбавлений можливості нормально вести побут, наявність профзахворювання порушує нормальну життєдіяльність позивача і потребує від нього докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вказані позивачем обставини відповідачем не спростовані.

Апеляційний суд вважає, що розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди у сумі 35 000грн є співмірним з моральними стражданнями, які заподіяні позивачу у зв`язку з втратою працездатності 60%.

Разом з тим, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб відповідач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість рішення суду, висновки суду в частині задоволення позовних вимог здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 22 січня 2020 року.

Судді: