Справа № 307/3796/19
Провадження № 2/307/373/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2020 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого Чопик В.В. при секретарі Олексій Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на повнолітню дитину.

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на повнолітню дитину.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що до досягнення повноліття сина ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_2 згідно рішення Тячівського районного суду від 21 лютого 2011 року у справі №2-363/11 сплачував мізерні аліменти, в сумі 400 гривень на його утримання. У червні 2014 року відповідач подав нотаріусу письмову згоду на виїзд сина за кордон, в країни Європейського союзу на навчання. Син поступив навчатися в Краківську академію ім.. Анджея Фрича Моджевського, на факультет архітектури та образотворчого мистецтва і протягом 2014-березня 2020 років навчається на денній формі навчання, на платній основі. Проте, після досягнення повноліття сином, відповідач категорично відмовився сплачувати аліменти надавати позивачці матеріальну допомогу на утримання сина та частково оплачувати його навчання, нічим не коментуючи свою відмову, хоч достовірно знав, що син виїхав у Польщу на навчання. За весь цей період позивачка самостійно утримувала сина, оплачувала його навчання, проживання та інші витрати. Розмір аліментів, що підлягають стягненню, встановлюється рішення суду та може бути визначений, як у твердій грошовій сумі, так і у частці від всіх доходів, за вибором позивача. Стверджує, що відповідач має значні заробітки, є підприємцем, має регулярний дохід, розмір якого приховує. На день подання позову фактично зазначені витрати на дитину складають 760 злотих за проживання, а також 1000 злотих витрати на проживання, тобто в місяць 1760 злотих (або 10905 гривень в місяць, за рік 130 860 гривень, за 6 років 785 160 гривень), а крім того за весь період навчання, за навчання сплачено: в 2014 році 3 700 злотих, (або 22 925,20 грн.), в 2015 році 7500 злотих (або 46 470грн.), в 2016 році 4611 злотих (або 47 157,75 грн.), в 2017 році 7 570,78 злотих (або 46 908,55 грн.), в 2018 році 11 811,204 злотих (або 73 614,92 грн.), всього за навчання сплачено 237 076,42 грн.

Вважає, що є підстави розділити суму витрат на навчання сина порівну між нею та відповідачем, відповідно з відповідача підлягає стягненню по оплаті за навчання 118 538,21 гривень.

Крім цього, вважає, що відповідач зможе щомісячно сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень із часу подання заяви і до завершення навчання до 31 березня 2020 року,

Тому просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 в її корить на утримання повнолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. щомісячно з часу подання заяви і до завершення навчання до 01.03.2020 року, а також спросить стягнути з відповідача на її користь половину додаткових витрат, пов`язаних з оплатою навчання сина, у сумі 118 538,21 гривень та судові витрати.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву в якій просять суд справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у їх відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, однак надіслав відзив на позовну заяву, в якому відносно заявленого позову ОСОБА_1 заперечує.

Свої заперечення ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що позивачка ніколи не зверталась до нього із вимогою сплачувати аліменти та/або матеріальну допомогу на утримання сина. Після виїзду сина в Польщу він не тільки жодного разу не бачив позивачки, але й жодного разу вона йому не дзвонила і не присилала чи передавала яких-небудь вимог чи повідомлень взагалі, тобто про її претензії відносно аліментів та додаткових витрат він вперше дізнався лише з позовних матеріалів по даній справі. Також звертає увагу суду на те, що ніколи не дав нотаріальної згоди на виїзд сина закордон, оскільки із розмови сина у 2014 році йому було відомо, що останній їде в Польщу працювати відносно чого він заперечував, так як у сина після травми в дитинстві не правильно зрісся ліктьовий суглоб і важка праця, на той час, йому була протипоказана. Дозвіл на виїзд закордон син отримав за рішенням суду. Стверджу, що після цього він ні з сином, ні з позивачкою, яка всіма силами налаштовує дітей проти нього і перешкоджає їх з ними спілкуванню, ні разу не бачився і ні разу не розмовляв. Також стверджує, що не має такого майнового стану на який вказує позивачка, оскільки з 2011 року «завдяки» позивачці до нього безпідставно і адміністративний арешт застосовували, і засуджували до кримінального покарання, і частину земельної ділянки, якою він користується з 1992 року по даний час, позивачка за допомогою свого представника в тайні від нього приватизувала, і відсудила від нього половину будинку, який мінімум на 80 відсотків був споруджений не в шлюбі і т.д., тобто у нього не було навіть можливості працювати в такій мірі, щоб мати подібні доходи, так як йому постійно приходилось захищатись від вражаючих по інтенсивності і тривалості намагань обов`язково щось «відібрати і нашкодити». Таким чином, стверджує, що мова може йти лише про стягнення аліментів з дня подачі позовної заяви, тобто з 2 грудня 2019 року, і в рамках прожиткового мінімуму для дорослої людини, який з 1 січня 2020 року складає 2027 грн.

Разом з цим, заперечує щодо вимог про стягнення з нього витрат на навчання та проживання, оскільки ст. 185 СК України регламентує підстави і розмір стягнення додаткових витрат на утримання лише неповнолітніх дітей, а підстави, розмір і стягнення аліментів на утримання дорослих дітей регламентується статтями 198-200 СК України, якими не передбачено стягнення з батьків додаткових витрат на утримання повнолітніх дітей. Сказане не тільки однозначно випливає зі змісту названих статей та ст.201 СК України, але й підтверджується судовою практикою. Так, у Постанові ВСУ від 24 лютого 2016 року у справі №6-129 бис 15 зазначено, що «...правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і в зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів ( статті 199, 200, 201 цього кодексу)... Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язків батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами», а тому «... у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу». Таким чином матеріальна допомога батьків повнолітнім дітям до 23 років, що навчаються, передбачена лише у формі аліментів, розмір яких у відповідності з ст.200 СК України визначається згідно ст.182 цього ж Кодексу.

Також стверджує, що у ОСОБА_4 не має процесуальних прав на заявлення даного позову, оскільки згідно з ч.3 ст.199 СК України Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків,з ким проживає дочка, син..., а син, згідно наявної в нього достовірної інформації, з часу виїзду в червні 2014 року в Польщу ні разу не приїжджав в Україну, тобто проживає в Польщі, а не з позивачкою. Тим більше, що сама позивачка також фактично не проживає в с.Терново, так як постійно перебуває і працює в Чехії і лише інколи приїжджає на пару днів в с. Терново. Тому стверджує, що наведене не виключає, намагання позивачки стягнути з нього під видом аліментів на утримання сина на свою користь гроші точно, так як вже в тайні від нього приватизувала від імені дочки частину земельної ділянки, що знаходиться в його користуванні з 1992 року.

Також стверджує, що не можна погодитись і з вимогою позивачки про віднесення на його рахунок витрат на переклад документів з польської мови, оскільки об`єктивної потреби в такому перекладі не було, так як чинне законодавство, як вже було сказано вище, не передбачає стягнення додаткових витрат на утримання повнолітніх дітей, що продовжують навчання, тобто зазначений переклад був направлений на введення суд в оману і таким чином на незаконне стягнення з нього коштів.

Виходячи з наведеного, стверджує, що позовні вимоги ОСОБА_1 в достатній мірі не доведені, що позов пред`явлено після спливу строку позовної давності і з метою недопущення безпідставного порушення його прав та законних інтересів, керуючись ст.178 ЦПК України, просить в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити із-за його недоведеності та пропуску строку позовної давності.

У зв`язку з неявкою сторін, на підставі ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксація судового засідання технічними засобами не проводилась.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка уклала шлюб з відповідачем 01 березня 1994 року. Від шлюбу в них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 26.06.2013 р.н., який знаходиться на її повному утриманні і вихованні, що стверджується довідкою Тернівської сільської ради №1586 від 16.07.2019 року.

Враховуючи, що відповідно вказаної довідки син сторін проживає та знаходиться на утриманні у позивачки, остання у силу ч. 3 ст.199 СК України є належним позивачем у даній справі.

Довідкою виданою 02 липня 2019 року №149/А/2019 Краківською Академією ім. ОСОБА_6 Моджевського стверджується, що ОСОБА_7 , номер альбому: 54636, ІНФОРМАЦІЯ_1 , с. Терново, громадянин України є студентом 3 семестру в 2018/2019 навчальному році на напрямку «Архітектура», денна форма, навчання другого рівня. Вартість навчання згідно з вибраних запису на рахунках: 201-70458 з 01.01.2014 до 31.12.2014 складає 3 700,00 злотих на рік, з 01.01.2015 до 31.12.2015 складає 7 500,00 злотих на рік, з 01.01.2016 до 31.12.2016 складає 7 611,00 злотих на рік, з 01.01.2017 до 31.12.2017 складає 7 570,78 злотих на рік, з 01.01.2018 до 31.12.2018 складає 11 811,04 злотих на рік.

Відповідно до положень ст.199 Сімейного Кодексу України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Як вбачається даною нормою Закону передбачено, що звернення до суду із позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей у зв`язку з їх навчанням можливе після досягнення останніми повноліття і до досягнення ними двадцяти трьох років, а тому позивачка із цією вимогою не пропустила строку звернення до суду.

Згідно положень ст.200 Сімейного Кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, передбачених ст.182 Сімейного Кодексу України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року: обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягненням дочкою, сином віку який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчатися; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

А у Постанові ВСУ від 24 лютого 2016 року у справі №6-129 зазначено, що «...правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і в зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів ( статті 199, 200, 201 цього кодексу)...»

Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язків батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами», а тому «... у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу». Таким чином, матеріальна допомога батьків повнолітнім дітям до 23 років, що навчаються, передбачена лише у формі аліментів, розмір яких у відповідності з ст.200 СК України визначається згідно ст.182 цього ж Кодексу.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, матеріальне становище сторін та те, що син сторін на час розгляду справи ще не досяг 23 років, продовжує навчання, та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме слід стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи з 05 грудня 2019 року, на період його навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років, а в решті вимог слід відмовити.

Судові витрати слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України,, ст.ст. 80, 84, 199, 200 СК України , суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , в користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи з 05 грудня 2019 року, на період його навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині одномісячного стягнення аліментів в розмірі 1500 гривень на дитину.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 840,80 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 витрати за переклад документів з польської мови в розмірі 2320 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканець АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 20.01.2020 року.

Суддя: В.В. Чопик