КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Сушко Л.П., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Покраси В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний Банк «Український фінансовий світ»» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, обґрунтування позову зазначила, що з 2008 року вона працювала на різних посадах в ПАТ «Комерційний Банк» «Український фінансовий світ». Наказом № 81-к від 12 листопада 2015 року ПАТ «Комерційний Банк ««Український фінансовий світ» звільнив позивача з роботи з посади начальника відділу обліку внутрішньобанківських операцій департаменту бухгалтерського обліку ПАТ «КБ «УФС» за угодою сторін, відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України.

Позивач вказує, що в день звільнення їй не було виплачено всі належні до розрахунку суми заробітної плати та не повідомлено про суми, які підлягають виплаті. Так, 04 грудня 2015 року позивачу на картковий рахунок зараховано заробітну плату у розмірі 5 610,690 грн. з урахуванням комісійного збору. 30 грудня 2015 року позивачу на картковий рахунок зараховано компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 43 190, 67 грн. з урахуванням комісійного збору, в той час, як відповідач затримав виплату заробітної плати на 47 днів. Крім того, позивачу не була сплачена в повному обсязі сума компенсації за невикористану відпустку та не було включено позивача відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до реєстру акцептованих вимог кредиторів у частині стягнення заробітку за час затримки розрахунку та компенсація за невикористану відпустку.

Зважаючи на викладене вище, відповідно до заяви від 20.09.2019 року про зміну предмета позову, позивач остаточно просила визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Савельєвої Анни Миколаївни та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо формування (складання) реєстру акцептованих вимог кредиторів (внесення змін до нього) у частині не включення до нього вимоги ОСОБА_1 щодо невиплаченої суми компенсації за дні невикористаної відпустки у розмірі 8 408,79 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на 47 днів в сумі 29556,70 грн. як вимоги, що підлягають задоволенню у другу чергу.

Зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у вигляді невиплаченої суми компенсації за дні невикористаної відпустки у розмірі 8 408,79 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на 47 днів в сумі 29556,70 грн. за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати в зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У відзиві Фонд гарантування вкладів фізичних осіб посилається на те, що рішення у справі законне і обґрунтоване.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до структури заробітної плати в зв`язку з чим п. 2 ч. 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до спірних правовідносин не може бути застосований.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 2008 року позивач працювала на різних посадах в ПАТ «Комерційний Банк» «Український фінансовий світ». Наказом № 81-к від 12 листопада 2015 року позивача було звільнено з роботи з посади начальника відділу обліку внутрішньобанківських операцій департаменту бухгалтерського обліку ПАТ «КБ «УФС» за угодою сторін, відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України.

04 грудня 2015 року позивачу на картковий рахунок зараховано заробітну плату у розмірі 5 610,69 грн. з урахуванням комісійного збору. 30 грудня 2015 року позивачу на картковий рахунок зараховано компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 43 190, 67 грн. з урахуванням комісійного збору.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що при звільненні позивачу було нараховано та сплачено в повному обсязі заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку, що підтверджується рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.10.2018 року у справі № 759/9936/16-ц.

Крім того, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не є складовою заробітної плати, тому підстави для включення позивача до акцептованих вимог відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є безпідставні.

Такий висновок суду не відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що наказом № 81-к від 12 листопада 2015 року позивача було звільнено з роботи з посади начальника відділу обліку внутрішньобанківських операцій департаменту бухгалтерського обліку ПАТ «КБ «УФС» за угодою сторін, відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до ст.. 116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 цього Кодексу передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Вбачається та не заперечується сторонами, що розрахунок заробітної плати позивача був здійснений банком в два етапи: 04 грудня 2015 року позивачу на картковий рахунок зараховано заробітну плату у розмірі 5 610,69 грн. з урахуванням комісійного збору. 30 грудня 2015 року позивачу на картковий рахунок зараховано компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 43 190, 67 грн. з урахуванням комісійного збору.

Таким чином в порушення ст. 116 КЗпПУ роботодавець допустив затримку повного розрахунку з позивачем при звільненні в 47 календарних днів.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, розрахунок розміру середньоденної заробітної плати проводиться виходячи з розміру заробітної плати за останніх два місяці роботи, які передували звільненню. Останні місяці роботи Позивача - це вересень та жовтень 2015 року.

Згідно розрахункових листів ПАТ «КБ «УФС», у вересні 2015 року позивачу за 22 робочих дні нараховано - 17316,77 грн., у жовтні 2015 року за 21 робочий день - 16275, 00 гривень. Таким чином, виходячи із кількості фактично відпрацьованих робочих днів, як передбачено Порядком обчислення середньої заробітної плати, розрахунок середньоденної (годинної) заробітної плати визначається за формулою: (17 316, 77 + 16 275, 00) : (22 + 21) = 33 591, 77 грн. : 43 дня = 781, 20 грн. за 1 день.

Враховуючи, що затримкою виплати заробітної плати є 47 днів (з 12.11.2015 року по 30.12.2015 року), то за вирахуванням 1, 5% воєнного збору та 18% податку на доход фізичних осіб, розрахунок середнього заробітку позивача за час затримки виплати складає 29556,70 грн.

З особової картки Позивача (табельний номер № 2016 ) та розрахунку днів компенсації невикористаної відпустки станом на 12 листопада 2015 року, (табл. 1), складеного та підписаного головним бухгалтером ПАТ «КБ «УФС» ОСОБА_2 та начальником відділу обліку внутрішньобанківських операцій, посаду якого на той час займала Позивачка, вбачається, що остання використала лише 153 дні відпуски.

Однак Позивачка як працівник ПАТ «КБ «УФС», мала право на щорічні (основні та додаткові, включаючи за особливий характер праці (+4 дні в рік) та за вислугу ( + 1 день після першого року роботи) відпуски за період роботи з 2008 по 2015 pp., сумарна кількість днів яких складає 216 днів.

Отже, кількість невикористаних позивачем днів відпустки складає 63 дні і ця обставина не заперечувалась відповідачем у його відзиві.

Згідно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Як убачається з розрахунку суми боргу, сума виплат позивачеві за останні 12 місяці роботи за період з листопада 2014 р. - по жовтень 2015 р. складає 374674, 43 грн., виходячи з чого розрахунок середньоденної заробітної плати складає 1 055, 42 грн. в день.

Таким чином загальна сума компенсації за невикористану відпустку в ПАТ «КБ «УФС» становить 66 491 грн. 46 коп. (1055,42 грн. (середньоденний заробітокдля виплати компенсації) х 63 дні).

Разом з тим, оскільки з вказаної суми на момент виникнення спірних правовідносин підлягали сплаті 1,5% військового збору, 3,6 % ЄСВ та 20% податку на доходи, то сума виплати компенсації за невикористану відпустку (вже за мінусом податків і зборів) становить 51 599 грн. 46 коп.

Однак, в порушення вимог ст.24 Закону України «Про відпустки» та ст.. 83 КЗпП України відповідач провів розрахунок компенсації лише в сумі 43 190, 67 грн.

Отже Позивач має право на компенсацію за невикористані відпустки в розмірі 8 408 грн. 79 коп. (51 599,46 - 43 190, 67).

Висновок суду першої інстанції про те, що при звільненні позивачу було нараховано та сплачено в повному обсязі заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку, що підтверджується рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.10.2018 року у справі № 759/9936/16-ц спростовується тією обставиною, що вказане рішення скасовано постановою Київського апеляційного суду від 06 березня 2019 року, якою рішення рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.10.2018 року у справі № 759/9936/16-ц скасовано з тих підстав, що позов пред`явлений не до належного відповідача.

Також вбачається, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 10.11.2014 № 717 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк Український фінансовий світ», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13.11.2014 № 119 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Комерційний банк Український фінансовий світ» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» провідного професіонала з питань регулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Оберемка P.A.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03 вересня 2018 року № 2430 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «УФС» строком на один рік з 13 листопада 2018 року до 12 листопада 2019 року включно з відповідним продовженням повноважень Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Савельєвій Анні Миколаївні до 12 листопада 2019 року включно.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.12 р. №4452-VI. Також цим Законом регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до ч. 2-5 ст. 45 Закону фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах "Урядовий кур`єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відомості про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду повинні містити, зокрема, інформацію про місце та строк приймання вимог кредиторів.

Уповноважена особа Фонду в семиденний строк з дати прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку розміщує оголошення, що містить відомості про ліквідацію банку відповідно до частини третьої цієї статті, в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити вповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Ст. 48, 49 Закону визначені повноваження уповноваженої особи Фонду, які вона здійснює з дня свого призначення, до яких, зокрема, відноситься складання реєстру акцептованих вимог кредиторів (внесення змін до нього) та здійснення заходів щодо задоволення вимог кредиторів.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору тавідносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження тактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів уповноважена особа Фонду сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці.

Таким чином, з дня призначення уповноваженої особи Фонду строк виконання всіх грошових зобов`язань банку вважається таким, що настав. Протягом 30 днів з дня опублікування з відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Рішенням виконавчої дирекції Фонд гарантування вкладів фізичних № 198 від 02 листопада 2015 р. всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «УФС» делеговано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Оберемку Роману Анатолійовичу з 03 листопада 2015 р..

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 48 Закону уповноважена особа Фонду з дня свого призначення складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 52 Закону встановлено, що кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів по грошовим вимогам щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку у другу чергу.

Отже, враховуючи, що зобов`язання ПАТ «КБ «УФС» стосовно виплати належної заробітної плати Позивачу виникло до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «КБ «УФС», вимоги щодо стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб були безпідставно не включені до другої черги в порядку черговості відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 52 Закону № 4452-VI.

Висновки суду першої інстанції про те, що п. 2 ч. 1 ст. 52 Закону № 4452-VI до даних правовідносин не застосовується не приймається судом до уваги з огляду на таке.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 52 Закону № 4452-VIмова йде не про заробітну плату, а про грошові вимоги щодо заробітної плати, що є більш широким поняттям у порівнянні із заробітною платою само по собі.

Такий висновок узгоджується з позицією Великою Палати Верховного Суду, встановленої 29.08.2018 року, справа № 127/10129.17.

Так, із аналізу п.п. 49, 50, 51 указаного рішення слідує, що середня заробітна плата за час розрахунку при звільненні входить до структури заробітної плати, вимоги про стягнення середньої заробітної плати за час розрахунку при звільненні, в силу п. 2 ч. 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є грошовою вимогою щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку в зв`язку з чим є наявні підстави для задоволення судами позовних вимог про зобов`язання Уповноваженої особи Фонду включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку, як вимоги, що підлягають задоволенню у другу чергу - вимоги про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги той факт, що Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» Савельєвою А.М. не було включено вимоги позивачки щодо невиплаченої заробітної плати до реєстру акцептовних вимог кредиторів, як вимги, що підлягають задоволенню у другу чергу, належна сума коштів (невиплаченої заробітної плати) не була їй відшкодована Фондом, останнє свідчить про те, що мало місце порушення її прав протиправною бездіяльністю відповідача.

Згідно з п. 12 ч. 5 ст. 12 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб має такі повноваження у сфері виведення неплатоспроможних банків з ринку, зокрема, визначає порядок складання т а затверджує реєстр акцептованих вимог кредиторів.

Органи державної влади та Національний банк України не мають права втручатися в діяльність Фонду щодо реалізації законодавчо закріплених за ним функцій і повноважень (ч. 7 ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Отже, складання реєстру акцептованих вимог кредиторів (внесення змін до нього) та здійснення заходів щодо задоволення вимог кредиторів є виключними повноваженнями Фонду безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку, а затвердження реєстру акцептованих вимог виключними (дискреційними) повноваженнями виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчої дирекцією Фонду.

Пунктом 1 частини 3 статті 16 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що працівнику фонду під час виконання покладених на Фондом функцій перебувають під захистом закону: працівники Фонду не несуть відповідальності за будь-які дії або бездіяльність, якщо вони діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позови, подані проти працівника Фонду, вважаються позовами поданими проти Фонду. У абзаці 4 частини3 статті 16 цього Закону вказано, що шкода, заподіяна внаслідок рішень, дій та/або бездіяльності Фонду (його працівників), у тому числі шкода, заподіяна внаслідок професійної помилки членів виконавчої дирекції Фонду та/або уповноважених осіб Фонду, відшкодовується Фондом згідно з законодавством та страховими компаніями відповідно до умов договорів страхування (у разі укладення).

Відтак, своєю бездіяльністю у частині не включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів вимог ОСОБА_1 щодо невиплаченої суми компенсації за дні невикористаної відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як вимог, що підлягають задоволенню у другу чергу, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (його Уповноважена особа), завдали позивачу матеріальної шкоди , а тому згідно з Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», саме на Фонд покладено обов`язок відшкодувати невиплачену заробітну плату.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2019 року скасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення, якимпозов ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний Банк «Український фінансовий світ»» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про зобов`язання вчинити діїзадовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний Банк «Український фінансовий світ»» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, щодо формування реєстру акцептованих вимог кредиторів у частині не включення до нього вимоги ОСОБА_1 , щодо невиплаченої суми компенсації за дні невикористаної відпусти у розмірі 8408,79 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені на 47 днів в сумі 29 556,7 грн. як вимоги, що підлягають задоволенню у другу чергу.

Зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у вигляді невиплаченої суми компенсації за дні невикористаної відпустки у розмірі 8 408,79 грн., середнього заробітку за час затримки при звільненні на 47 днів в сумі 29 556,70 грн. за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 17 січня 2019 року

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді Л.П. Сушко

Я.С. Мельник