_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 4-с/947/32/20
УХВАЛА

20.01.2020

Київський районний суд м.Одеси

У складі головуючого судді Калашнікової О.І.

При секретарі Шеховцевій О.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Одесі цивільну справу за скаргою

ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна Сергія Володимировича,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Київського райсуду м.Одеси від 21.11.2019 року відкрите провадження по справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна Сергія Володимировича. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні 11.12.2019 року з повідомленням сторін про дату, час і місце розгляду справи. У зв`язку з неявками до суду сторін по справі та відсутністю письмових доказів щодо їх належного сповіщення, по справі оголошено перерву до 20.01.2020 року.

Заявник (стягувач за виконавчим провадженням) надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності і зазначив, що вимоги підтримує у повному обсязі.

Державний виконавець Мурихін С.В. до суду не з`явився, сповіщений, відзив (пояснення) на скаргу не надав.

Представник АТ КБ «Приватбанк» (боржник за виконавчим провадженням) до суду не з`явився, про час слухання справи сповіщений, пояснень за скаргою не надав.

Суд вивчив додані до скарги письмові докази, оглянув матеріали справи за №520/14809 /14-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача і встановив наступне.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси, ухваленим 25.01.2016 року у справі № 520/14809/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23.03.2016року, задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів. Рішенням суду з відповідача на користь ОСОБА_1 стягнуто 7 067 доларів США 53 центи, що в гривневому еквіваленті дорівнює 170 892 гривні 87 копійок та суму грошових коштів у розмірі 290 доларів США 86 центів, що в гривневому еквіваленті дорівнює 7032 гривні 99 коп., а всього 7358 доларів США 39 центів, що в гривневому еквіваленті дорівнює 177925 грн. 86 коп.

23.05.2016 Київський районний суд м. Одеси видав ОСОБА_1 виконавчий лист № 520/14809/14-ц , на підставі якого 02.06.2016 Жовтневим відділом державної виконавчої служби м. Дніпропетровська ГТУЮ в Дніпропетровській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 51288076. Державний виконавець надав боржнику строк на самостійне виконання вимоги виконавчого документа до 09.06.2016 року, про вказано у постанові про відкриття виконавчого провадження.

У квітні 2016 року боржником було подано касаційну скаргу на рішення судів попередніх інстанцій.

21.06.2016 ухвалою ВССУ у справі № 520/14809/14-ц було зупинене виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.01.2016 до закінчення перегляду справи у касаційному порядку.

Постановою Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 520/14809/14-ц касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.01.2016 та ухвала Апеляційного суду Одеської області від 22.03.2016 року залишенні без змін.

12.01.2018 матеріали виконавчого провадження № 51288076 передані до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі ВПВР ДДВС МЮУ).

Постановою державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ Мурихіна С.В. від 05.03.2018 року прийнято до виконання виконавче провадження № 51288076.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15.01.2019 у справі № 520/14809/14-ц за заявою ОСОБА_1 роз`яснено рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.01.2016 року і вказано, що стягнення грошових коштів з Боржника за рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25.01.2016 року має відбуватися в іноземній валюті, оскільки між стягувачем і боржником існує саме валютне грошове зобов`язання.

06.02.2019 ОСОБА_1 на адресу ВПВР ДДВС МЮУ було направлено заяву про поновлення виконавчого провадження, до якої, зокрема, було долучено копію постанови Верховного Суду від 24.10.2018року та ухвали Київського районного суду м. Одеси від 15.01.2019року про роз`яснення судового рішення у справі № 520/14809/14-ц.

Постановою державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ Мурихіна С.В. від 28.02.2019 року виконавче провадження № 51288076 поновлено.

Заявник стверджує, що з лютого місяця по день звернення до суду з цією скаргою державним виконавцем не вчинялися жодні дії, направлені на примусове виконання боржником рішення суду.

07.06.2019 адвокат Цимбал С.Ю. в інтересах ОСОБА_1 направив адвокатський запит до ВПВР ДДВС МЮУ щодо дій державного виконавця, спрямованих на виконання рішення суду за виконавчим провадженням № 51288076 та прийнятих державним виконавцем рішень після поновлення виконавчого провадження. Адвокатський запит державним виконавцем залишено без уваги, як і повторні адвокатські запити, що були направлені державному виконавцю 14.08.2019 року, 08.10.2019 року.

ОСОБА_1 доводить, що бездіяльність державного виконавця є неправомірною і такою, що порушує його право на отримання від боржника грошових коштів, тому звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця і вимагає зобов`язати державного виконавця здійснити заходи, визначені законом, з примусового виконання виконавчого листа, виданого судом.

Дослідивши надані скаржником докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що скарга є обґрунтованою.

Частина п`ята статті 124 Конституції України визначає «судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України». У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном (у даному випадку грошовими коштами). Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження є завершальному стадією судового провадження.

Стаття 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Платіжні вимоги на примусове списання коштів надсилаються не пізніше наступного робочого дня після накладення арешту та в подальшому не пізніше наступного робочого дня з дня отримання інформації про наявність коштів на рахунках.

За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Згідно вимог статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Пунктом 20 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Верховний Суд України у постанові від 24.11.2015 року по справі № П/800/259/15 (21-3538а15) роз`яснив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим.

Судом встановлено, що протягом 8 місяців державний виконавець Мурихін С.В. не вчиняв будь-яких дій щодо примусового виконання судового рішення, чим порушив права ОСОБА_1 , тому суд визнає бездіяльність державного виконавця неправомірною.

За умовами ч.1 ст.449 ЦПК України скаргу на дії державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Останній адвокатський запит в інтересах стягувача ОСОБА_1 отриманий ВПВР ДДВС МЮУ 10.10.2019 року. З урахуванням нормативних строків пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку, визначених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 року № 958 та з огляду на положення ч.2 ст.24 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (строк надання адвокату відповідної інформації), останнім днем для отримання адвокатом відповіді на адвокатський запит з урахуванням строків доставки Укрпоштою є 21.10.2019 року. Скарга до суду від ОСОБА_1 надійшла 28.10.2019 року.

Таким чином, заявником не порушено строки звернення до суду за захистом порушеного права.

У відповідності до вимог ч.1,ч.2 ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу та у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Керуючись ст.ст.447-451 ЦПК України, суд

Ухвалив:

Визнати бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна Сергія Володимировича - неправомірною.

Зобов`язати державного виконавця Мурихіна Сергія Володимировича або іншу посадову особу відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України здійснювати заходи з примусового виконання виконавчого листа № 520/14809/14-ц виданого 23.05.2016 Київським районним судом м. Одеси у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом та Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Київський райсуд м.Одеси протягом 15 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 20.01.2020 року.

Суддя Калашнікова О. І.