Справа № 698/872/19
Провадження № 2-о/698/6/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 р. смт. Катеринопіль

Катеринопільський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Баранова О.І.,

за участю секретаря Пугачовської Т.І.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Крамаренко М.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у селищі Катеринопіль в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління державної міграційної служби в Черкаській області, про встановлення факту постійного проживання,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, уточненою в ході розгляду справи, про встановлення факту його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, оскільки встановлення цього факту необхідно йому для отримання паспорту громадянина України. Зазначає, що у період часу з 24.09.1984 року по 1993 рік включно проживав в с. Лоцкине, Баштанського району Миколаївської області.

У період з 01.09.1985 року по 12.06.1993 року ОСОБА_1 навчався у Лоцкинській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Баштанської районної ради Миколаївської області. Із 1994 року по даний час, заявник проживає без реєстрацію в с. Кайтанівка, Катеринопільського району, Черкаської області.

На даний час ОСОБА_1 має паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року серія НОМЕР_1 виданий 07.10.1994 року паспортно-візовою службою Леб`яжського району Курганської області. Крім того, ОСОБА_1 звертався до компетентних органів з заявою щодо документування паспортом громадянина України, проте, йому було відмовлено.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заяву підтримав повністю, зокрема зазначив, що встановлення постійного проживання заявника на території України має юридичне значення, оскільки дає змогу в подальшому набути громадянство України, тому просить задовольнити заяву.

Представник заінтересованої особи Державної міграційної служби України Крамаренко М.Т. не заперечує проти задоволення заяви.

Заслухавши заявника та представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно 24.07.2010 року відділом ДРАЦС Леб`яжського району Курганської області, Російська Федерація (а.с. 7) заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Леб`яже, Леб`яжського району Курганської області, Російська Федерація.

Заявник ОСОБА_1 має паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року серія НОМЕР_3 виданий 07.10.1994 року паспортно-візовою службою Леб`яжського району Курганської області (а.с. 4-6).

Судом встановлено, що у період часу з 24.09.1984 року по 1993 рік включно проживав в с. Лоцкине, Баштанського району Миколаївської області, що підтверджується довідкою Лоцкинської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 08.11.2018 року № 478/04-10 (а.с. 9).

Довідкою № 140 від 05.10.2018 року та свідоцтвом про неповну загальну середню освіту серія НОМЕР_4 видане 12.06.1993 року підтверджується, що у період 01.09.1985 року по 12.06.1993 року заявник навчався у Лоцкинській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Баштанської районної ради Миколаївської області (а.с. 10-11).

З довідки Кайтанівської сільської ради № 651/02-24 від 20.09.2019 року вбачається, що з 1994 року по даний час, ОСОБА_1 проживає без реєстрацію в с. Кайтанівка, Катеринопільського району, Черкаської області (а.с. 8).

Заявник звернувся до Катеринопільського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Черкаській області із заявою про документування паспортом громадянина України. Однак, у видачі паспорта ОСОБА_1 відмовлено, оскільки ним не підтверджено факт постійного проживання на території УРСР або на території України станом на 24.08.2019 року та було рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання (а.с. 12).

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України», і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Згідно із п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом Президента України від 27.03.2001 року №215, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Пунктом 8 цього Порядку визначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3Законуособа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: 1) заяву про встановлення належності до громадянства України; 2) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); 3) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

За змістом п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах».

Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів.

Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Відповідно до п.2 ч. 5ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 273 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч.2 ст. 256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне йому для отримання паспорту громадянина України, враховуючі наявність доказів на підтвердження постійного проживання на території України впродовж життя та зокрема станом на 24.08.1991 року, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 259, 263-265, 268, 319 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на території України на момент проголошення незалежності України, тобто станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Черкаського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий Баранов О.І.