Справа № 357/8077/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Б. І. ,

при секретарі - Тодосієнко О. А.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 міста Біла Церква за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою та встановлення порядку користування приміщенням квартири, що є спільною частковою власністю, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою та встановлення порядку користування приміщенням квартири, що є спільною частковою власністю. Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 , є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , інша 1/2 частини вищевказаної квартири належить відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , по 1/4 частини кожному.

Згідно з технічним паспортом на квартиру, виготовленим станом на 28.12.2017 спірна квартира є двохкімнатною, житлова площа - 26,00 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 10,60 кв.м., 2-а кімната - 15,40 кв.м., крім того, кухня - 7,00 кв.м., ванна кімната - 1,90 кв.м., вбиральня - 1,00 кв.м., коридор - 5,50 кв.м., кладова - 0,60 кв.м., балкон - 1,80 кв.м. Загальна площа квартири - 43,80 кв.м., підсобна площа - 17,80 кв. м. Позивач стверджує, що він не може з відповідачами знайти домовленості у користуванні квартирою. На підставі викладеного, позивач просить усунути перешкоди в користуванні вказаною квартирою шляхом розподілу особового рахунку між співвласниками квартири відповідно до встановленого порядку користування приміщенням квартири, а саме: у користування ОСОБА_1 виділити житлову кімнату площею 15,4 кв.м., що максимально відповідає його частці в праві чпільної часткової власності на квартиру; у користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити житлову кімнату, площею 10,6 кв.м. разом з балконом - 1,80 кв.м., що максимально відповідає їх частці в праві спільної часткової власності на квартиру; залишити у загальному користуванні: кухню - 7,00 кв.м., ванну - 1,90 кв.м., вбиральню - 1,0 кв.м., коридор - 5,50 кв.м., кладову - 0,60 кв.м.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити та надав пояснення аналогічні викладеним в позові.

Відповідачі в судовому засіданні, яке було призначене на 25.11.2019 року, позов не визнали, в судове засідання призначене на 21.01.2020 року, не з`явились, причини неявки суду невідомі.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 02.12.2017 року державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Приймак А.П., квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 - 1/2 частки, ОСОБА_2 - 1/4 частки та ОСОБА_3 - 1/4 частки.

Право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину вказаної квартири зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 02.12.2017 року за №23702852.

Згідно з технічним паспортом на квартиру, виготовленим станом на 28.12.2017 спірна квартира є двохкімнатною, житлова площа - 26,00 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 10,60 кв.м., 2-а кімната - 15,40 кв.м., крім того, кухня - 7,00 кв.м., ванна кімната - 1,90 кв.м., вбиральня - 1,00 кв.м., коридор - 5,50 кв.м., кладова - 0,60 кв.м., балкон - 1,80 кв.м. Загальна площа квартири - 43,80 кв.м., підсобна площа - 17,80 кв. м.

Відповідно до довідки №5250 від 25.06.2019 року, виданої управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрово 2 особи - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

У відповіді Комунального підприємства Білоцерківської міської ради ЖЕК 7 №1040 від 11.07.2019 року, крім іншого, вказано, що суттєвою умовою для розподілу особового рахунку на оплату житлово-комунальних послуг є наявність згоди усіх співвласників. При відсутності згоди - спір вирішується, як зазначалося вище, в судовому порядку.

Аналогічного змісту відповідь на звернення позивача надало КП БМР «Білоцерківтепломережа» у своєму листі №66 від 10 липня 2019 року.

Згідно розрахункового листа абонента КП БМР «Білоцерківтепломережа», особовий рахунок за адресою АДРЕСА_1 відкрито на ім`я ОСОБА_4 . Заборгованість по вказаному особовому рахунку станом на 01.06.2019 року становить 5330,22 грн., що вбачається з довідки №154 від 26.06.2019 року.

З довідки по оборотах особового рахунку НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_4 вбачається, що станом на 01.07.2019 року за адресою АДРЕСА_1 рахується заборгованість по квартирній платі в розмірі 814,69 грн.

Наведені факти свідчать, що між сторонами існують правовідносини щодо встановлення порядку користування нерухомим майном, яке перебуває у спільній частковій власності та поділ особового рахунку на оплату житлово-комунальних послуг.

Відповідно статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ч.1 статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Як передбачено частинами 1-3 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частина 1 стаття 367 ЦК України визначає, що майно, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

З контексту даної норми вбачається, що первинне значення для врегулювання відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є і те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, за наявності ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд, у випадку задоволення позову, має виділити в користування сторонам спору в натурі частки, які максимально відповідають розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Відповідно абз. 2 п. 6 постанови пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

В даній справі встановлено, що сторони є співвласниками квартири, загальною площею 43,80 кв.м., яка складається з двох кімнат та підсобних приміщень.

Визначаючи варіант встановлення порядку користування, позивач значно відійшов від ідеальних часток співвласників, оскільки житлова площа квартири становить 26,00 кв.м. - 13,00 кв.м. на позивача та по 6,5 кв.м. на співвласників - ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , а позивач пропонує виділити собі в користування кімнату, площею 15,40 кв.м. З цього слідує, що визначити порядок користування квартирою, про який просить позивач, у даному випадку неможливо, оскільки матиме місце значний відступ від величини ідеальних часток у праві власності на квартиру сторін у справі, що призведе до порушення прав відповідачів.

Крім того, відповідно до ст. 48 ЖК України жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 63 ЖК України не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі, частини кімнати або кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЖК України член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст. 63 цього кодексу.

У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що відповідно до ст. 104 ЖК України суд вправі задовольнити вимоги члена сім`ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім`ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром, меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

Статтею 47 ЖК України встановлено норму жилої площі в розмірі 13,65 кв.м. на одну особу.

Відповідно до п. 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Кабінетом Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 р. N 470, потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок.

Норма жилої площі для м. Біла Церква становить 9 кв.м.

Таким чином, позов в частині визначення порядку користування житловими кімнатами в спірній квартирі із залишенням в користуванні відповідачів однієї кімнати пл. 10,6 кв.м. не ґрунтується на вимогах закону та не може бути задоволений судом.

Разом з тим, підстав для встановлення порядку користування квартирою у спосіб, визначений позивачем, є неможливим, оскільки в такому разі порушується принцип пропорційності користування сторонами своїми частками у праві спільної часткової власності на квартиру та істотно погіршують житлові умови у порівнянні з умовами позивача.

Крім цього, як вбачається з позовної заяви та довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області від 27.08.2019 року та досліджених доказів відповідач - ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , доказів, що він користується спірною квартирою, а тим більше чинить позивачу перешкоди у користуванні нею, позивачем не надано.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Так як вимога про поділ особового рахунку на оплату житлово-комунальних послуг, є похідною від вимоги про встановлення порядку користування квартирою, а суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині встановлення порядку користування квартирою, підстави для задоволення позову в цій частині також відсутні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

А тому, на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів на користь позивача і судові витрати по справі.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 16, 355-356, 358, 367 ЦК України, ст.ст. 47, 48, 63, 104, ЖК України, Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Кабінетом Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 р. N 470, ст.ст. 4, 12,13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Повний текст рішення складено 22.01.2020 року.

СуддяБ. І. Кошель