Єдиний унікальний номер 227/1746/19
Номер провадження 22-ц/804/252/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21січня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Будулуци М.С.,

суддів:Азевича В.Б., Соломахи Л.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін в м. Бахмут Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 08 жовтня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованої заробітної плати (справа № 227/1746/19, суддя Левченко А.М., повний текст рішення складено 08 жовтня 2019 року в місті Добропілля Донецької області),-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення суми заборгованості по заробітній платі в розмірі 21 838,97 грн. та компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати в сумі 4 262,03 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 02 серпня 2016 року відбулась реорганізація структурного підрозділу ДП «Донецька залізниця» та позивача було переведено до Виробничого підрозділу «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця».

05 травня 2017 року структурним підрозділом АТ «Українська залізниця» видано наказ № 14/ОС про звільнення позивача з роботи на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

У день звільнення позивача відповідач повний розрахунок з ним не провів.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 21 838,97 грн. та компенсацію за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати, в сумі 4 262,03 грн.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 08 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованої заробітної плати задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 19 495,50 грн.

Зобов`язано Акціонерне товариство «Українська залізниця» утримати з суми заборгованості по заробітній платі, що підлягає стягненню, податок з доходів фізичних осіб та інші обов`язкові платежі.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 суму компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 940,06 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 663,86 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодилось Акціонерне товариство «Українська залізниця» та подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, а також на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просило скасувати рішення суду, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Зокрема, апелянт зазначив, що він не мав об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків та виконати свої зобов`язання за трудовим договором.

Науково-правовим висновком Торгово - промислової палати України визнано, що терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, що супроводжується актами тероризму, є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків відповідачем, передбачених трудовим договором.

Таким чином, нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Достовірно встановлено, що через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією.

Структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» входив до Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та здійснював господарську діяльність на території окремих районів Донецької області, де органи державної влади тимчасово не здійснюють повноваження.

Відсутність документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, затверджених наказом від 05 грудня 2008 року № 489 Державного комітету статистики «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистки праці», а саме: наказів (розпорядження) про прийняття на роботу; наказів (розпорядження) про надання відпустки; наказів (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту); табеля обліку використання робочого часу; розрахунково - платіжної відомості працівника не дає підстав для підтвердження інформації щодо фактичного виконання робіт, що безпосередньо впливає на можливість проведення нарахувань.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Лаврищев В.В. просив скаргу відхилити.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Оскільки дана справа є трудовою, ціна вказаного позову складає 26 101 грн., то апеляційну скаргу суд розглядає без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга АТ «Українська залізниця» не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За приписами ч.ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі. Суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено наступні неоспорені обставини.

Відповідно до наказу (розпорядження) № 14/ОС від 05 травня 2017 року, ОСОБА_1 звільнено з посади електромеханіка дільниці І групи виробничого підрозділу «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, компенсації за 44 дні відпустки.

Постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31 жовтня 2018 року, змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано в акціонерне товариство «Українська залізниця».

До матеріалів справи долучено копії розрахунків заробітної плати позивача, з яких вбачається, що за: березень 2017 року всього нараховано 5 163,96 грн., з яких оплата простоїв становить 1 474,66 грн. (8 днів /64 години), сума до виплати 4 156,99 грн.; за квітень 2017 року всього нараховано 4 107,39 грн., з яких оплата простоїв становить 4 032,26 грн. (19 днів /152 години), сума до виплати 3 306,45 грн., за травень 2017 року всього нараховано 12 567,62 грн. (до складу вищезазначеної суми також входять виплата одноразової грошової допомоги, компенсація за 44 дні відпустки), з яких оплата простоїв становить 608,64 грн. (3 дні /24 годин), сума до виплати 10 116,93 грн.

Відомості, зазначені у розрахунках заробітної плати за березень - травень 2017 року, узгоджуються з іншими доказами по справі.

Так, наказом начальника структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» від 17 березня 2017 року № 236/ДНД, підтверджується, що у зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольною українській владі територією, встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції; на час простою встановлено щоденний режим роботи згідно діючих Правил внутрішнього трудового розпорядку та зобов`язано всіх працівників, які знаходяться на простої, з`являтися на свої робочі місця, актові зали, кабінети технічного навчання; зобов`язано працівників, які знаходяться на простої, розписуватися на початку та наприкінці робочого дня в «Журналі обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої»; на весь період простою працівникам в табелі обліку використання робочого часу проставляти літерний код «П»; оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку 2/3 тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи.

Розрахунок заробітної плати за травень 2017 року узгоджуються з наказом (розпорядження) № 14/ос від 05 травня 2017 року про припинення трудового договору, відповідно до якого позивач має право на компенсацію за 44 днів невикористаної відпустки.

Наказ про припинення трудового договору підписаний начальником виробничого підрозділу «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» ОСОБА_2 .

В свою чергу, довідкою відповідача № 480/1 від 04 червня 2019 року про доходи позивача за березень - липень 2017 року, яка підписана начальником дирекції залізничних перевезень ОСОБА_3 , та на якій зазначено місце її видачі - м. Лиман Донецької області підтверджується, що структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень», керівником якого є ОСОБА_3 , здійснює свою адміністративну діяльність у м. Лиман Донецької області, тобто на території, на якій органи державної влади України здійснюють свої повноваження, що також підтверджується

Згідно відомостей (дата формування виписки 13 вересня 2019 року) з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування «Індивідуальні відомості про застраховану особу» (форма ОК-5), розмір нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 за 1 квартал 2017 року, становить 17 862,22 грн., з яких за січень 2017 року - 6 544,16 грн., за лютий 2017 року - 6 154,10 грн., за березень 2017 року - 5 163,96 грн., що збігається з сумою нарахованого заробітку, вказаного в табуляграмах за січень-березень 2017 року, наданих позивачем.

Також, позивач долучив до матеріалів справи копію трудової книжки.

Судом встановлено факт перебування позивача в трудових відносинах з ПАТ «Укрзалізниця», який відповідачем не оспорюється, а також те, що при звільненні з підприємства остаточного розрахунку з позивачем проведено не було, заборгованість по заробітній платі (нарахована) за період з березня 2017 року по травень 2017 року становить 21 838,97 грн.

В той же час, суд прийняв до уваги доводи відповідача про часткову фактичну виплату заробітної плати позивачу за березень 2017 року в розмірі 1 863,48 грн. (2 343,47 грн. - загальна сума нарахованої заробітної плати), про що свідчить відповідна довідка про доходи, а також копія відомості на виплату грошей № 34 з особистим підписом позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що загальна сума заборгованої заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 19 495,50 грн. (без утримання з цієї суми передбачених законом податків та зборів).

Суд прийняв, як доказ відсутності вини АТ «Українська залізниця» у несвоєчасній виплаті заробітної плати науково-правовий висновок, оскільки ним підтверджено, що починаючи з 2014 року і станом на 10 липня 2017 року, вини підприємства у несвоєчасному розрахунку з робітниками немає, але зазначив, що це не звільняє відповідача від проведення розрахунку з працівниками, відповідно до норм трудового законодавства.

Також судом визначено, що при виплаті позивачу заборгованості по заробітній платі в розмірі 19 495,50 грн., відповідач зобов`язаний утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.

Отже, суд стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 19 495,50 грн., яка нарахована без утримань, а відповідача зобов`язав утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.

Суд не погодився з наведеним розрахунком позивача щодо компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати, та після проведення перерахунку визначив, що загальна сума компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період березень - травень 2017 року становить 940,06 грн.

У зв`язку з перерахунком суми компенсації, суд вважав, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню та до стягнення належить компенсація втрати частини доходу в зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 940,06 грн.

При вирішенні справи суд посилався на ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 43 Конституції України, ст.ст. 94, 97, 116, 117 КЗпП України, норми Закону України «Про оплату праці», та іншими нормативно - правовими актами, що регулюють спірні правовідносини.

Такі висновки суду є правильними.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами, дав їм належну оцінку і обґрунтовано задовольнив позов в частковому розмірі.

Апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Так, ст.43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із частиною 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці, відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Положеннями частини 1 ст. 83 КЗпП України передбачено обов`язок роботодавця у разі звільнення працівника виплатити грошову компенсацію за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до частини 2 ст. 21 Закону України «Про відпустки», порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, відпустки у зв`язку з усиновленням дитини, відпустки для підготовки та участі в змаганнях, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. 1, 2 і 6 ст. 40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Апеляційний суд зазначає, що законодавством не покладено на позивача обов`язку здійснювати збереження документації (кадрової, первинної, бухгалтерської, технічної, договірної, податкової, архівної тощо), що стосується його трудових відносин з роботодавцем. Навпаки, саме відповідач, як роботодавець позивача, повинен вжити всіх необхідних заходів для збереження первинної документації.

Відповідачем не надано до суду будь - яких доказів, які б підтверджували факт знаходження первинної документації з питань трудових відносин (у тому числі відносно розміру заробітної плати) із позивачем у будівлі Донецької дирекції залізничних перевезень (м. Донецьк, вул. Артема, буд. 68), або в інших містах на території зони проведення АТО.

Також апеляційний суд зазначає, що відповідно до висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі №243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією.

Довід апеляційної скарги стосовно ухвалення рішення на підставі паперів, складених невідомими особами, апеляційний суд відхиляє, з огляду на наступне.

Наказ (розпорядження) № 14/ос від 05 травня 2017 року (із зазначенням про виплату компенсації за 44 дня відпуски) підписано начальником виробничого підрозділу «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» ОСОБА_4 , сам наказ виконаний з зазначенням реквізитів відповідача.

Розрахунки заробітної плати за період з березня 2017 року по травень 2017 року виконані з зазначенням всіх реквізитів відповідача та завірені особистим підписом представника позивача (а.с. 19, 20, 21).

Будь - яких доказів та документів, які б спростовували надані позивачем документи, відповідачем до матеріалів справи не надано. Також в матеріалах справи відсутні докази того, що надані позивачем документи, є недійсними.

Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції ухвалив своє рішення на підставі належних та допустимих доказів, з додержанням вимог ст.ст. 76 - 80 ЦПК України.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про встановлення на підставі розрахунків заробітної плати за березень - травень 2017 року, наказу (розпорядження) № 14/ОС від 05 травня 2017 року про припинення трудового договору (контракту) з позивачем наявної суми заборгованості з виплати на користь позивача оплати простою, компенсації за 44 днів невикористаної щорічної відпустки, всього на суму 19 495,50 грн., з яких АТ «Укрзалізниця» зобов`язано утримати податки та інші обов`язкові платежі.

Також суд першої інстанції правильно визначив суму компенсації за втрату частини заробітної плати, в зв`язку з порушенням термінів її виплати, у розмірі 940,06 грн.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За частиною 1 статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивач ОСОБА_1 надав суду наказ (розпорядження) № 14/ОС від 05 травня 2017 року про припинення трудового договору (контракту) з ним за п. 1 ст. 36 КЗпП України, в якому йдеться мова про необхідність виплати йому компенсації за 44 дня відпустки, копії табуляграм (розрахунків заробітної плати) за березень, квітень, травень 2017 року (а.с. 19-21), які суд першої інстанції належно оцінив.

Проте, відповідачем будь-якими іншими належними та допустимими доказами висновок суду першої інстанції не спростував, а в апеляційній скарзі висловив лише свої заперечення проти документів, наданих позивачем.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у виплаті позивачу заборгованості з заробітної плати, є помилковим з огляду на положення частини першої статті 76 ЦПК України, відповідно до якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ «Українська залізниця».

Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», та є регіональною філією даного товариства.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то апеляційний суд вважає, що відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 08 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 21 січня 2020 року.

Головуючий суддя М.С. Будулуца

Судді:

В.Б. Азевич

Л.І. Соломаха