Справа № 148/156/18
Провадження №2/148/154/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 грудня 2020 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

В складі : головуючого судді Ковганича С.В.

при секретарі Мрочко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тульчині в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Юрківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області та ОСОБА_2 про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до Юрківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її племінник ОСОБА_3 і після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з права на земельні частки (пай): рілля № НОМЕР_1 - площею 1,1232 га в межах згідно з планом та під багаторічними насадженнями № НОМЕР_2 - 0,5313 га в межах згідно з планом на території Юрківської сільської ради Тульчинського району, право на які за життя здобув спадкодавець відповідно до протоколу розподілу земельних часток паїв від 08.04.2006.

Вона є спадкоємицею третьої черги, інших спадкоємців немає. При зверненні до Тульчинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину із-за відсутності оригіналу правовстановлюючого документа на земельну частку (пай) та 27.10.2017 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

В зв`язку з даними обставинами вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 право на земельні частки (пай): рілля № НОМЕР_1 - площею 1,1232 га в межах згідно з планом та під багаторічними насадженнями № НОМЕР_2 - 0,5313 га в межах згідно з планом на території Юрківської сільської ради Тульчинського району, право на які за життя здобув спадкодавець.

Ухвалою суду від 06.06.2018 до участі у справі залучено співвідповідача ОСОБА_2 .

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, від представника надійшла заява, згідно якої він просить розглянути справу без участі позивача та її представника, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідач - представник Юрківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявні заява від нього, згідно яких він просить слухати справу без участі представника сільської ради, позов визнає.

Співвідповідач ОСОБА_2 та її представник у судове засідання не з`явилися і відомостей про причини своєї неявки до суду не надали. Представник співвідповідача була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справу, згідно телефонограми. В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову та вказує, що вимога позивача є незаконною, так як ОСОБА_2 постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а саме вони жили однією сім`єю в період з 11.01.2011 по лютий 2017 року, вона опікувалась за ОСОБА_3 , приймала участь в його справах, так як він за станом здоров`я потребував допомоги, а також за власні кошти його похоронила. Позивач же не приймала участі в житті ОСОБА_3 , не опікувалась ним, не надавала матеріальної допомоги, а тому не може спадкувати після його смерті.

Відповідно до ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутнысть учасників спраив, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що згідно копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 26.10.2017 №7 (а.с.7) ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Юрківка, Тульчинського району, Вінницької області помер ОСОБА_3 .

Позивач являється рідною тіткою ОСОБА_3 по лінії матері, що підтверджується: копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 27.10.2017 №7 (а.с.8), згідно якого батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; копією повторного свідоцтва про смерть від 16.01.2017 серія НОМЕР_3 (а.с.11), згідно якого ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Юрківка, Тульчинського району, Вінницької області померла ОСОБА_6 ; копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 27.10.2017 №6 (а.с.12), згідно якого батьками ОСОБА_7 є ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ; копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 27.10.2017 №5 (а.с.13), згідно якого ОСОБА_6 20.09.1981 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та змінила дошлюбне прізвище на ОСОБА_10 ; копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 (а.с.15), згідно якого батьками ОСОБА_11 є ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ; копією свідоцтва про укладення шлюбу від 16.02.1985 серія НОМЕР_5 (а.с.16), згідно якого ОСОБА_12 16.01.1985 зареєструвала шлюб з ОСОБА_13 та змінила дошлюбне прізвище на ОСОБА_14 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина за законом.

Згідно копії довідки виконкому Юрківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 27.10.2017 №655 (а.с.6) вбачається, що після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 залишилось спадкове майно, яке складається з: земельної ділянки, розташованої на території Юрківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області площею 1,1232 га в межах згідно з планом; земельної ділянки, розташованої на території Юрківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області площею 0,5313 га в межах згідно з планом. Після смерті ОСОБА_3 спадкоємцем за законом залишилась тітка ОСОБА_1 . Інших спадкоємців передбачених законом чи заповітом зі слів ОСОБА_1 немає.

Згідно копії довідки виконкому Юрківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 07.02.2017 №109 (а.с.134) вбачається, що ОСОБА_2 похоронила ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за власні кошти. На день смерті померлого вони проживали разом і вели спільне підсобне господарство.

Згідно копії довідки квартального комітету "КАЛИНКА" від 28.11.2017 №26 (а.с.135) ОСОБА_3 проживав разом з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою : АДРЕСА_1 з 2011 року до лютого 2017 року.

Згідно копії ухвали Тульчинського районного суду Вінницької обалсті від 14.07.2020 у справі №148/637/19, яка набрала законної сили 30.07.2020 (а.с.183-184) позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю та усунення від права спадкування за законом залишено без розгляду.

Згідно повідомлення відділу у Тульчинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 26.10.2017 №0-2-0.37-322/118-17 (а.с.17) на ОСОБА_3 державний акт та сертифікат на земельну частку (пай) не видавалися, він був включений в список розподілу земельних часток (паїв) між громадянами, які мають право на земельну частку (пай) СВАТ "Юрківське" с.Юрківка, Тульчинського району, Вінницької області.

Відповідно до довідки відділу у Тульчинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 23.01.2018 №К-4/0-0.37-16/148-18 (а.с.21) згідно проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) на території Юрківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 2006 року та розпорядження Тульчинської РДА від 16.06.2006 за №279-р вартість земельної частки (паю (ріллі) становить - 5097,19 грн (з урахуванням коефіцієнта 2,551 - 13002,93 грн, вартість земельної частки (паю (багаторічних насаджень) становить - 4449,9 грн (з урахуванням коефіцієнта 2,551 - 11351,69 грн.

Відповідно до копії протоколу розподілу земельних часток (паїв) між громадянами, які мають право на земельну частку (пай) СВАТ "Юрківське" с.Юрківка Тульчинського району Вінницької області (а.с.18-19) вбачається, що ОСОБА_3 включений до даного протоколу під номером 743, де у графі "Земельні частки (паї) рілля" зазначено: номер земельної ділянки НОМЕР_1 , площа земельної ділянки - 1,1232, у графі "Земельні частки (паї) багаторічні насадж." зазначено: номер земельної ділянки НОМЕР_2 , площа земельної ділянки - 0,5313.

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.10.2017 №1030/02-31 (а.с. 20) ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, розташовані на території Юрківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області площами 1,1232 га та 0,5313 га. в межах згідно з планом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку та зареєстрованого права власності.

Згідно копії спадкової справи № 137/2017 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с.32-37) вбачається, що 01.03.2017 ОСОБА_1 , а 26.07.2017 ОСОБА_15 звернулися до Тульчинської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. 01.03.2017 відбулася реєстрація спадкової справи спадкодавця ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст.1263 ЦК України позивач, як рідна тітка померлого, є спадкоємцем третьої черги за законом.

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини.

Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку.

Згідно абзацу 1 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішені спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Між тим, слід зазначити, що організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам (кооперативам, акціонерним товариствам) на праві колективної власності, а також порядок їх обміну регулюється Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі - Закон № 899).

Як вбачається зі ст.1 Закону №899 п раво на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості.

Громадянам, зазначеним в абзаці п`ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області.

Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Статтею 2 Закону №899 передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до ст. 3 Закону №899 підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища).

У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада чи районна державна адміністрація приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Відповідно до ст. 9 Закону № 899 розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток(паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства проводиться за згодою не менш як двох третин власників земельних часток (паїв), а за її відсутності - шляхом жеребкування.

Результат розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства оформляється відповідним протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв), які взяли участь у їх розподілі. До протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) додаються проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), список осіб, які взяли участь у їх розподілі.

Протокол про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою і є підставою для прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та державної реєстрації права власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв).

Матеріали щодо розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) зберігаються у відповідній сільській, селищній, міській раді за місцем проживання більшості власників земельних часток (паїв) та в районному відділі земельних ресурсів.

При цьому, з наявних в матеріалах справи доказів встановити, чи була завершена процедура розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) не можливо. Адже, позивачем надана лише копія протоколу розподілу земельних часток (паїв) між громадянами, які мають право на земельну частку (пай). Належних доказів, які б свідчили про те, що даний протокол було затверджено сільською радою та те, що було прийнято рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та державної реєстрації права власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв), зокрема ОСОБА_3 , матеріали справи не містять. Правом заявити клопотання щодо витребовування даних доказів ні позивач, ні його представник не скористались.

Відтак, доводи позивача, що ОСОБА_3 за життя здобув право на земельні частки (пай): рілля № НОМЕР_1 - площею 1,1232 га в межах згідно з планом та під багаторічними насадженнями № НОМЕР_2 - 0,5313 га в межах згідно з планом на території Юрківської сільської ради Тульчинського району відповідно до протоколу розподілу земельних часток паїв від 08.04.2006 суд відхиляє, як безпідставні.

Разом з тим, суд вважає необхідним роз`яснити позивачу, що лише у випадку закінчення встановленої законом процедури розпаювання позивач має право в порядку спадкування завершити оформлення розпочатої спадкодавцем процедури встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості ).

Згідно приписів ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Стаття 126 ЗК України передбачає, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Слушним у даному випадку буде звернення уваги на пункт 3.5. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, де зазначено, що в разі якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи надані позивачем докази, суд згідно з положеннями статей 77, 79, 80 ЦПК України вважає ці докази недостатніми, оскільки на їх підставі неможливо встановити дійсні обставини справи та вони не дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування.

Надану представником позивача копію державного акту на право постійного користування землею серія ВН 000051 від 02.02.1997 суд до уваги не бере в силу ч.9 ст.83 ЦПК України, так як підтвердження надсилання даного доказу іншим учасникам справи відсутнє.

Таким чином, ні представником позивача, ні позивачем не надано суду безперечних і достатніх доказів, які б доводили обгрунтування позовних вимог.

Також суд відхиляє доводи співвідповідача та її представника, що ОСОБА_2 має право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , оскільки належних доказів, які б свідчили, що вона є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 ними не надано.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про недоведеність позовних вимог в заявлених ним межах та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення.

Оскільки в задоволення позову відмовлено, тому відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 2, 3, 9 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», п.16, 17 Перехідних положень ЗК України, ст. ст. 1216, 1216, 1220, 1263, 1268 ЦК України, ст. ст. 4, 13, 19, 76-81, 141, ст. 263- 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Юрківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області та ОСОБА_2 про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом відмовити.

Судові витрати, понесені позивачем, залишити за нею.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області, з врахуванням п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду, з врахуванням п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України.

Суддя: