Провадження № 2/522/2512/20
03 грудня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Свяченої Ю.Б.
при секретарі судового засідання Шеян І. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та просив визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме : квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 в позовній заяві зазначено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08 грудня 2016 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М., вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Право власності було належним чином зареєстроване, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03 грудня 2020 року за №235225821.
Після придбання вказаної квартири, їй стало відомо, що за вищевказаною адресою зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що підтверджується копією довідки-виписки з будинкової книги про склад сім`ї і реєстрацію №319 від 07.03.2019 року. Як зазначає позивач, відповідачі не являються ані співвласниками зазначеної квартири, ані її родичами, тому наявність реєстрації вказаних осіб у зв`язку з наявністю реєстрації відповідача у домоволодінні перешкоджає позивачу у праві володінні, користуванні та розпорядженням майном.
Ухвалою суду від 27 листопада 2019 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 18 лютого 2020 року.
У судове засідання 18 лютого 2020 року з`явився представник позивача, решта, учасників справи не з`явились, про причини неможливості прибуття не повідомили та не звернулись з відповідним клопотанням. Судове засідання відкладено на 27 квітня 2020 року.
Судове засідання 27 квітня 2020 року відкладено на 13 липня 2020 року, з підстав неявки сторін по справі.
У судове засідання 13 липня 2020 року з`явився представник позивача, решта, належним чином сповіщених учасників справи не з`явились, про причини неможливості прибуття не повідомили та не звернулись з відповідним клопотанням. Судом задоволено клопотання представника відповідача про відкладення слуханням справи, судове засідання відкладено на 12 жовтня 2020 року.
У судове засідання 12 жовтня 2020 року з`явився представник позивача, решта, належним чином сповіщених учасників справи не з`явились, про причини неможливості прибуття не повідомили та не звернулись з відповідним клопотанням. Судове засідання відкладено на 03 грудня 2020 року.
03 грудня 2020 року від представника позивача до суду надійшла заява про слухання справи без особистої участі представника позивача, позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу в заочному порядку.
У судове засідання 03 грудня 2020 року належним чином сповіщені учасники справи не з`явились, про причини неможливості прибуття не повідомили та не звернулись з відповідним клопотанням. Суд, у зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачами відзиву на позов, згідно ст. ст. 280-281 ЦПК України, вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача в заочному порядку.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, прийнявши докази, що є наявними у матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що у відповідності до договору купівлі-продажу квартири від 08 грудня 2016 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М., власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .
Право власності набувача за договором було належним чином зареєстроване, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03 грудня 2020 року за №235225821.
Також судом встановлено, що у спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та зазначені як минулі власники, що підтверджується випискою із домової книги про склад сім`ї і реєстрації від 19 вересня 2019 року.
Згідно з ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Згідно з ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України), усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.3 ст. 319 ЦК України).
Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і немає права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Крім того, статтею 150 ЖК України, передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
З перелічених норм закону вбачається, що саме власнику квартири належить право користування та розпорядження своєю квартирою, а також поряд з ним мають право користування цією квартирою і члени його сім`ї. Право члена сім`ї власника квартири на користування квартирою існує лише до тих пір поки право власності на квартиру не припинене, а при втраті права власності членом сім`ї на квартиру, при відсутності відповідного договору з новим власником припиняється й право членів колишнього власника на користування цією квартирою.
При цьому, в п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних у кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Судом не встановлено обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачам у користуванні вищевказаним житлом, а також не встановлено обставин, які б дозволяли вважати, що право користування цим жилим приміщенням зберігається на законних підставах за відсутніми понад встановленого законом строку відповідачами.
Відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і доведеними позивачем та такими, що знайшли своє підтвердження матеріалами справи.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 514, 516, 525, 526, 530, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 60, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 (1985 року народження), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повний текст заочного рішення суду виготовлено 08 грудня 2020 року.
Суддя: Ю.Б. Свячена