Справа № 139/21/20
Провадження № 6/139/1/20
У Х В А Л А

(про скасування тимчасового обмеження)

23 січня 2020 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В.

з участю

секретаря судового засідання Хонькович Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду від 27 березня 2014 року тимчасово обмежено боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до повного виконання ним аліментних зобов`язань на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за виконавчим листом № 2-999 від 31 травня 2005 року. 03 березня 2018 року на підставі заяви стягувача ОСОБА_2 постановою головного державного виконавця Мурованокуриловецького РВ ДВС на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто стягувачу.

В даний час ОСОБА_1 бажає виїхати на роботу за кордон, однак Державна прикордонна служба відмовляється зняти його з обліку осіб, обмежених у праві виїзду за кордон, на підставі постанови державного виконавця Мурованокуриловецького РВ ДВС від 22 травня 2006 року, оскільки вона суперечить розділу ХШ Інструкції з організації примусового виконання рішень.

За захистом свого конституційного права на вільне пересування, вибір місця проживання та залишення території України ОСОБА_1 13 січня 2020 року звернувся до суду і просить скасувати встановлене щодо нього ухвалою Мурованокуриловецького районного суду від 27 березня 2014 року тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

У судове засідання заявник не з`явився, подавши 22.01.2020 заяву (а.с. 20) про розгляд справи без його участі.

Заінтересовані особи: представник Мурованокуриловецького районного відділу ДВС та Мороз Оксана Михайлівна, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи (а.с. 19, 21), у судове засідання не з`явилися, не повідомили про причину неявки, не просили розглядати справу за їх відсутності.

На підставі ч. 3 ст. 211 та п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив про розгляд справи без участі заявника та заінтересованих осіб.

Розглянувши справу у судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного:

31 травня 2005 року Ярмолинецьким районним судом Хмельницької області було видано виконавчий лист у справі № 2-999 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 21 листопада 2002 року і до її повноліття.

22 травня 2006 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 4734875 з виконання виконавчого листа у справі про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів (а.с. 7).

Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду від 27 березня 2014 року на підставі ст. 377-1 ЦПК України задоволено подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Мурованокуриловецького районного управління юстиції та тимчасово обмежено боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до моменту фактичного виконання рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області у справі про стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 (а.с. 9-11).

03 березня 2018 року на підставі заяви стягувача ОСОБА_2 постановою головного державного виконавця Мурованокуриловецького РВ ДВС на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто стягувачу (а.с. 8). Цією ж постановою у пункті 2 скасовано всі заходи примусового виконання рішення.

Згідно повідомлення Мурованокуриловецького відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області № 8386 від 16.12.2019 (а.с. 6), виконавче провадження № 4734875 з виконання виконавчого листа 2-999 від 31.05.2005 було закінчене 03.03.2018 за заявою самої ж стягувачки ОСОБА_2

Дійсно, відповідно до п. 4 розділу ХШ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про:

-закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1 - 3, 5 - 7, 9 - 12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону «Про виконавче провадження»;

-скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі належного виконання особою зобов`язань щодо сплати періодичних платежів.

Таким чином, така підстава, як повернення виконавчого документа стягувачу за його письмовою заявою, не передбачає своїм наслідком зняття з особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Одночасно, тимчасове обмеження було встановлено щодо ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження, яке в даний час закінчене (зворот а.с. 9, п. 2). Крім того, особа, на утримання якої були стягнені аліменти, ІНФОРМАЦІЯ_3 2019 року досягла повноліття. ОСОБА_1 , відповідно до відомостей, які містяться в реєстрі виконавчих проваджень (а.с. 14), станом на 13 січня 2020 року не є боржником з аліментних зобов`язань.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Положеннями Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено вирішення судом питання про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за кордон, розгляд таких питань не врегулюваний Розділом VI ЦПК України.

Разом з тим суд враховує, що жодне обмеження прав згідно міжнародно-правових стандартів захисту прав людини не може бути абсолютним. Відповідно до ст. 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдувальні суспільним інтересам в демократичному суспільстві. Згідно ч. 3 указаної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі Гочев проти Болгарії (Gochev v. Bulgaria від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Відповідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Виходячи з вищевказаних норм національного законодавства, на стадії виконання судового рішення обмеження права особи на виїзд слід вважати доцільним у випадках, коли особа ухиляється від виконання зобов`язання, покладеного на неї рішенням суду.

Оскільки, підстави для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, відпали, заява ОСОБА_1 про скасування вказаного обмеження підлягає до задоволення.

Керуючись: ст. 33 Конституції України, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 12, 13, 76-81, 197-198, 200, 259, 264, 265, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву задовольнити. Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , застосоване ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 27 березня 2014 року по справі № 139/259/14-ц.

Виконання ухвали доручити Державній прикордонній службі України.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: ___________