Справа № 135/554/19
Провадження № 2/135/32/20
УХВАЛА

іменем України

13.01.2020 м. Ладижин Вінницька область

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Волошиної Т.В.,

за участі секретаря судових засідань Басараб О.Д.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин в порядку загального позовного провадження заяву представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 про відвід судді Волошиної Т.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні квартирою,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Ладижинського міського суду Вінницької області (суддя Волошина Т.В.) перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні квартирою.

У судовому засіданні 20.11.2019 судом було розглянуто подане представником відповідача клопотання з процесуальних питань, за наслідками чого постановлена ухвала про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у даній справі.

Після розгляду вказаного вище клопотання, у судовому засіданні 20.11.2019 представником відповідача подано заяву відповідача ОСОБА_4 про відвід судді Волошиної Т.В. від розгляду справи № 135/554/19.

Ухвалою суду від 13.01.2010 у задоволенні даного відводу відмовлено.

13.01.2020 представник відповідача ОСОБА_3 . повторно подала заяву про відвід судді Волошиної Т.В.

Заява мотивована з незгодою відповідача ОСОБА_4 з відмовою у задоволенні поданого нею клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки відповідач вважає, що провадження у даній справі повинно бути зупинено до розгляду Гайсинським районним судом Вінницької області цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа приватний нотаріус Тростянецького районного нотаріального округу Вінницької області - Вірська Алла Іванівна, заінтересовані особи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, про визнання квартири спільним майном подружжя, про визнання права власності на 1/2 частину квартири, про визнання 1/2 частини квартири в порядку спадкування, про скасування спадкового договору, про скасування державної реєстрації права власності на квартиру. Вважає, що суддя не об`єктивно розглянула дане клопотання, тому є підстави вважати, щодо необ`єктивності та упередженості судді під час розгляду даної справи.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 підтримала заяву про відвід судді, посилаючись на викладені у ній обставини. Додатково показала, що у церкві відповідач ОСОБА_4 чула про те, що позивач ОСОБА_5 запевнює людей, що її справа буде вирішена на користь ОСОБА_5 , що викликає сумніви у об`єктивному вирішенні справи.

Представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заперечили щодо задоволення даного відводу, посилаючись на те, що за приписами ч. 3 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Разом з тим, звертає увагу на те, що відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Таким чином представники позивача вважають заяву про відвід судді не вмотивованою, та такою, що в ній не вказано з яких конкретно підстав відповідач вважає необхідним відвести суддю Волошину Т.В. від розгляду даної справи, подану з порушенням строку звернення із такою заявою. При цьому, відповідач не надає жодних обґрунтованих підстав своїх підозр, доводи заявника зводяться до суб`єктивної оцінки процесуальних дій судді. А доводи представника відповідача про чутки в церкві, які начебто розповсюджує позивач ОСОБА_5 про вирішена даної цивільної справи на її користь не підтверджені жодними належними та допустимими доказам. Окрім того, зазначають, що на даний час вирішується питання відводу судді, і підстави такого відводу чітко визначені законом. Проте, представником відповідача ОСОБА_3 не наведено жодних підстав для відводу саме судді.

Поряд з чим представник позивача ОСОБА_1 заявила клопотання про застосування до відповідача ОСОБА_4 заходів процесуального примусу, посилаючи на те, що відповідач та її представник шляхом подачі заяви про відвід судді затягують розгляд даної справи, що свідчить про зловживання процесуальними правами з боку сторони відповідача.

Представник відповідача ОСОБА_3 . заперечила щодо задоволення даного клопотання, посилаючись на його безпідставність, оскільки сторона відвідача у передбачений нормами цивільного процесуального закону користується своїми процесуальними правами, зокрема, має право подати заяву про відвід судді.

З`ясувавши позиції сторін, розглянувши заяву представника відповідача ОСОБА_4 про відвід, клопотання представника позивача ОСОБА_1 про застосування заходів процесуального примусу, суд приходить до наступного.

Частиною 7 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді має бути розглянуто не пізніше двох днів із дня надходження заяви про відвід судді, а у випадку розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід судді.

Суд зазначає, що запровадження законодавцем інституту відводу судді, унормованого в положеннях ст.ст. 36-41 ЦПК України, мало на меті в першу чергу уникнення будь-яких ризиків можливості порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства, якими є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, та забезпечення гарантії дотримання декларованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року прав на судовий захист при зверненні особи до суду з метою їх реалізації.

У зв`язку з чим було визначено перелік випадків, за наявності яких може виникати можливість порушення наведених принципів та гарантій, які було визначено в ст. 36 ЦПК України, а саме: суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

При цьому, як зазначає Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості. Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення від 24.05.1989 у справі №11/1987/134/188 "Hauschildt v. Denmark", пункт 48).

Тобто, заявлений учасником відвід складу суду від розгляду справи має ґрунтуватися не на особистих переконаннях заявника щодо обставин спірних правовідносин, а саме на оцінці особистих переконань конкретного судді у конкретній справі та його фактичної поведінки при вирішенні такої справи.

Відповідно до ч. 1 статті 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Кожен суддя об`єктивно, безсторонньо, неупереджено, незалежно, справедливо та кваліфіковано здійснює правосуддя, керуючись принципом верховенства права, підкоряючись лише закону, чесно і сумлінно здійснює повноваження та виконує обов`язки судді, дотримуючись етичних принципів і правил поведінки судді, підвищує свій професійний рівень, не вчиняє дій, що порочать звання судді або підривають авторитет правосуддя.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В рішенні у справі "Білуха проти України" (Заява N 33949/02) від 9 листопада 2006 року сказано: "стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного".

Досліджуючи наведені критерії оцінки в межах даної справи суд відзначає, що презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного, однак, в даному випадку позивачем та його представником жодних доказів на підтвердження особистої упередженості судді Волошиної Т.В. у вирішенні спору в даній справі не надано.

Що стосується посилань відповідача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_3 на відмову в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, як на підставу для наявності сумнівів у безсторонності судді, то суд відзначає, що такі дії жодним чином не можуть бути критерієм оцінки особистих переконань судді чи його дій, які в даному випадку у відповідності до визначеного чинним цивільним процесуальним законодавством порядку стосуються розгляду клопотань учасника справи, а у випадку незгоди з такими процесуальними діями відповідний учасник справи не позбавлений можливості на включення своїх заперечень щодо цього до відповідної апеляційної скарги на судове рішення, прийняте за наслідками розгляду спору.

Також суд вважає, що посилання відповідача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_3 на те, що у церкві відповідач ОСОБА_4 чула, що позивач ОСОБА_5 запевнює людей, що її справа буде вирішена на користь ОСОБА_5 не підтверджена жодним належними та допустимими доказами у даній справі, тому до уваги не бере.

З огляду на викладене, обставин, які б свідчили про зацікавленість судді Волошиної Т.В. в певному рішенні в цій справі чи про необ`єктивне ставлення до сторін у справі, заявник не навів, а суд не встановив, що в свою чергу виключає можливість висновку про наявність правових підстав в силу приписів ст. 36 ЦПК України для відводу судді.

Відповідно до ч. 3 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Що стосується клопотання представника позивача ОСОБА_1 про застосування заходів процесуального примусу до сторони відповідача, суд вважає, що у задоволенні даного клопотання необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Відповідно до ст. 144 ЦПК заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф.

Статтею 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Цивільний процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в цивільному судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

Процесуальні права надані законом тим особам, які беруть участь у процесі для сприяння суду при розгляді справ, для сприяння їх правильному вирішенню, і кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.

Вказана правова позиція взаємоузгоджується із правовою позицією Верховного Суду, визначеною у постанові від 07.08.2019 у справі № 910/11287/16.

Суд зазначає про те, що подання заяви про відвід судді є правом особи, яка звертається до суду за захистом своїх, як вона вважає, порушених, невизнаних чи оспорюваних прав та інтересів. Вважати вказані дії зловживанням правами у суду наразі немає підстав, враховуючи зміст поданої заяви.

З огляду на викладені вище доводи в їх сукупності, суд доходить висновку про відмову у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 про застосування заходів процесуального примусу до відповідача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 43, 44, 39, 49, 143, 144 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 про відвід судді Волошиної Т.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні квартирою - відмовити.

У задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 про застосування заходів процесуального примусу - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя