ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2020 року

м. Київ

справа № 127/28869/15

провадження № 61-19876 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач, відповідач за зустрічним позовом - публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач, позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 грудня 2017 року в складі судді Бойко В. М. та на постанову апеляційного суду Вінницької області від 16 лютого 2018 року в складі колегії суддів Медвецького С. К., Копаничук С. Г., Оніщука В. В.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ПАТ «ОТП Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 12 серпня 2008 року банк та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № ML-B00/145/2008, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 56 693 доларів США терміном до 11 серпня 2023 року, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором.

Того ж дня на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором банк уклав із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договори поруки № SR-В00/145/2008 та № SR-В00/145/2008/1, згідно з якими поручителі і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність за повне та своєчасне виконання кредитного договору.

У зв`язку з неналежним виконанням боржником зобов`язань за кредитним договором станом на 07 жовтня 2015 року у ОСОБА_2 виникла перед банком заборгованість у розмірі 53 894,05 доларів США, що еквівалентно 1 146 005,72 грн, з яких 47 581,88 доларів США заборгованості за кредитом та 6 312,17 доларів США заборгованості про процентах, яку банк просить стягнути в судовому порядку.

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зустрічним позовом до ПАТ «ОТП Банк» та просив визнати недійсними з моменту укладення першу та другу частини кредитного договору від 12 серпня 2008 року № ML-B00/145/2008, додаткові договори від 23 лютого 2009 року, 2 вересня 2009 року, 9 лютого 2010 року, 12 липня 2010 року, 4 лютого 2011 року, 30 жовтня 2013 року до цього кредитного договору, укладені між ним та банком.

Зустрічний позов мотивовано тим, що при укладенні кредитного договору були порушені його права як споживача кредитних послуг, оскільки текст кредитного договору надруковано дуже дрібним шрифтом, умови надання споживчого кредиту йому не оголошувались, не вручались, не підписувались ним і йому не направлялись, письмове підтвердження про ознайомлення споживача з указаною інформацією відсутнє, що є підставами визнання кредитного договору недійсним.

Банк не провів переддоговірної роботи, що є істотною умовою договору споживчого кредиту, та не надав інформацію про можливість подорожчання кредиту у зв`язку зі зміною курсу валюти.

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що на момент укладення кредитного договору не розумів, що отримує кредит в іноземній валюті зі змінною плаваючою процентною ставкою та яка сума підлягає поверненню банку, а також суму, яку він повинен сплачувати щомісяця, суми штрафів та які додаткові суми він повинен сплатити та в яких випадках.

На думку позивача за зустрічним позовом банк встановив непропорційно великий розмір пені, що в декілька разів перевищує встановлений чинним законодавством розмір, та передбачив подвійну відповідальність за одне і те саме порушення, а також право банку змінити в односторонньому порядку розмір відсотків.

Банк ввів позичальника в оману у визначенні кінцевої сукупної вартості кредиту, істотних умов кредитного договору та приховав інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту для здійснення позичальником свідомого вибору схем кредитування. Не надав повну та об`єктивну інформацію відносно ціни та реального розміру плаваючої процентної ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту та кінцевої загальної сум кредиту, яку позичальник сплатив би банку, проводячи оплату встановленими у договорі розмірами щомісячних платежів у визначеній у договорі кількості таких платежів, не попередив позичальника про валютні ризики, а тому його волевиявлення на укладення оспорюваних договорів не можна вважати вільним.

У заяві про уточнення та доповнення зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 зазначив про те, що положення кредитного договору про збереження конфіденційної інформації грубо порушує права споживача на збереження даних, що є банківською таємницею, та посилався на невиконання банком положень кредитного договору для надання кредиту в іноземній валюті.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 грудня 2017 року позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 12 лютого 2008 року № МL-В00/145/2008 в розмірі 53 894,05 доларів США, що еквівалентно 1 146 005,72 грн, з яких 47 581,88 доларів США залишку заборгованості за кредитом, 6 312,17 доларів США заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками. У задоволенні позовних вимог банку в частині стягнення заборгованості з поручителів відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до банку про визнання недійсними першої та другої частин кредитного договору та додаткових договорів до нього відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що позичальник мав усі можливості ознайомитися з умовами кредитного договору та додаткових договорів до нього при їх підписанні, виконував свої зобов`язання за кредитним договором протягом тривалого періоду, неодноразово звертався до банку з заявами про реструктуризацію кредитної заборгованості, скасування частини штрафів і пені, які розглядалися банком та були задоволені.

Обставини недійсності кредитного договору позивачем за зустрічним позовом не доведені, а доводи ґрунтуються на припущеннях.

Частково задовольняючи позов банку, суд першої інстанції, виходив із того, що у зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з нього на користь позивача. Підстав для стягнення такої заборгованості з позивачів немає у зв`язку з припиненням поруки відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Постановою апеляційного суду Вінницької області від 16 лютого 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 грудня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи та дійшов правильних висновків про наявність підстав для часткового задоволення позову банку та відсутність підстав для задоволення зустрічного позову, а доводи апеляційної скарги правильності цих висновків не спростовують.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У квітні 2018 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі, зупинено виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 грудня 2017 року до завершення розгляду касаційної скарги.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі відповідач, позивач за зустрічним позовом просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині позовних вимог банку про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, відмови у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним частини кредитного договору та додаткових договорів до нього як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зазначає, що меморіальний валютний ордер про видачу йому кредитних коштів підроблений, а рахунок, зазначений у ньому, суперечить рахунку у кредитній заявці.

Вважає, що розмір неустойки є непропорційно великим, а банк не провів у повному обсязі переддоговірну роботу. У договорі наявний розділ про відповідальність позичальника, однак відсутній розділ про відповідальність банку, що свідчить про дисбаланс договірних прав і обов`язків.

Заперечення/відзив на касаційну скаргу

Заперечення/відзив на дану касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 12 серпня 2008 року банк та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № ML-B00/145/2008, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 56 693 доларів США зі строком повернення до 11 серпня 2023 року, а позичальник зобов`язався повернути позивачу вказані кредитні кошти у строки, зазначені в кредитному договорі, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором.

12 серпня 2008 року з метою забезпечення своєчасності виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором банк уклав із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 договори поруки №SR-В00/145/2008 та № SR-В00/145/2008/1, відповідно до яких поручителі у випадку невиконання позичальником боргових зобов`язань зобов`язалися відповідати перед банком як солідарні боржники в повному обсязі.

Додатковим договором від 23 лютого 2009 року № 1 до кредитного договору від 12 серпня 2008 року № ML - В00/145/2008 сторони погодили внесення змін і доповнень до кредитного договору та викладення графіку платежів у новій редакції в додатку № 1 до цього додаткового договору.

2 вересня 2009 року банк та ОСОБА_2 уклали додатковий договір № 2 до кредитного договору від 12 серпня 2008 року № ML- В00/145/2008, відповідно до якого сторони домовилися, що на період з 11 вересня 2009 року до 11 грудня 2009 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка 6,5 % річних, а на період з 11 грудня 2009 року до повного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором - плаваюча процентна ставка (фіксований відсоток 6,37% річних + FIDR).

За умовами додаткового договору від 10 лютого 2010 року № 1 до указаного кредитного договору сторони погодили, що на період з 11 лютого 2010 року до 11 травня 2010 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися фіксована процентна ставка 6,5 % річних, на період з 11 травня 2010 року до 11 листопада 2010 року проценти не сплачуються, а на період з 11 листопада 2010 року до повного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором - плаваюча процентна ставка (фіксований відсоток 6, 8% річних + FIDR).

12 липня 2010 року банк та ОСОБА_2 уклали додатковий договір № 4 до кредитного договору № ML- В00/145/2008 від 12 серпня 2008 року, згідно з яким сторони домовились, що на період з 12 липня 2010 року до 13 жовтня 2010 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка 6,5 % річних, на період з 13 грудня 2010 року до 11 квітня 2011 року фіксована процентна ставка 15,02 % річних, а на період з 11 квітня 2011 до повного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором - плаваюча процентна ставка (фіксований відсоток 7,52 % річних + FIDR).

4 лютого 2011 року сторони уклали додатковий договір № 5, відповідно до якого на період з 11 лютого 2011 року до 11 травня 2011 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка 6,5 % річних, а на період з 11 травня 2011 року до повного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором плаваюча процентна ставка (фіксований відсоток 8,02 % річних + FIDR).

30 жовтня 2013 року банк та ОСОБА_2 уклали додатковий договір № 6 до кредитного договору № ML- В00/145/2008 від 12 серпня 2008 року, за умовами якого на період з 11 листопада 2013 року до повного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором або до моменту допущення прострочених боргових зобов`язань більше 30 календарних днів для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка в наступному розмірі: фіксований відсоток 6,02 % річних + FIDR.

Указані додаткові договори є невід`ємними частинами кредитного договору.

Останнє погашення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_2 здійснив 10 березня 2015 року.

Заборгованість позичальника перед банком станом на 07 жовтня 2015 року складає 53 894,05 долари США, що еквівалентно 1 146 005,72 грн, з яких 47 581,88 доларів США заборгованості за кредитом, 6 312,17 доларів США заборгованості по процентах.

Позичальник не скористався своїм правом на відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту, не просив змінити або роз`яснити окремі положення оспорюваного кредитного договору.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення в повній мірі відповідають зазначеним вимогам закону.

Частинами першою, третьою та четвертою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (стаття 638 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За положеннями статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частинами першою, другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення договорів) передбачено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час укладення договорів, передбачено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

До договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки (частина п`ята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час укладення договорів).

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення договорів) визначено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору.

На підставі наданих сторонами доказів суди першої та апеляційної інстанцій встановили обставини справи, відповідно до яких сторони узгодили всі істотні умови кредитного договору, що підтвердив позичальник своїм підписом на кредитному договорі, додатках до нього, а також додаткових договорах до кредитного договору, кредитний договір містить всю інформацію щодо сукупної вартості кредиту, на момент укладення кредитного договору ОСОБА_2 не навів жодних зауважень щодо їх змісту, протягом тривалого часу виконував свої обов`язки за договорами, сплачуючи платежі, тому зробили правильний висновок, що кредитний договір та додаткові договори до нього є результатом домовленості сторін та відповідають загальним засадам цивільного законодавства, передбаченими статтею 3 ЦК України.

Також суди встановили, що перед укладенням сторонами кредитного договору та додаткових договорів банк надав позичальнику в повному обсязі всю необхідну інформацію, передбачену статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а факт передачі кредитних коштів банком позичальнику підтверджується належними та допустими доказами, у зв`язку з чим дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання недійсними кредитного договору та додаткових договорів та наявність підстав для стягнення заборгованості по кредитному договору з позичальника.

Доводи касаційної скарги повторюють доводи апеляційної скарги, яким апеляційний суд уже надавав оцінку, зводяться до переоцінки встановлених судами обставин та доказів, що відповідно до положень статті 400 ЦПК Украхни знаходиться за межами повноважень касаційного суду, та не спростовують висновків судів першої інстанцій та апеляційної інстанцій.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики Верховний Суд уважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Вінницької області від 16 лютого 2018 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 грудня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

М. М. Русинчук