Провадження № 2-о/761/353/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Макаренко І.О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Державна міграційна служба України про встановлення факту проживання на території України,

встановив:

Заявник звернувся суду з вищевказаною заявою в порядку окремого провадження та просить суд встановити факт постійного проживання на території України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ажгабат, Туркеміністан, на території України на момент проголошення незалежності України - 24.08.1991 року та набрання чинності Законом України «Про громадянство України» від 24.08.1991.

Згідно ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частина 2 статті 293 ЦПК України вказує які саме справи про встановлення факту розглядає суд.

Частиною 2 статті 315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Порядок розгляду заяв щодо набуття громадянства України визначений Законом України «Про громадянство України», Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення, набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними врегульовано Законом України «Про громадянство України» (розділ ІІ) та Положенням про Комісію при Президентові України з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджених Указом Президента України №215 від 27 березня 2001 року, зі змінами внесеними Указом Президента України від 27 червня 2006 року №588 «Про внесення змін до Указу Президента України від 27 березня 2001 року №215», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі по тексту Порядок).

Службу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб становлять територіальні органи - управління (відділи) у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі, підрозділи - відділи (сектори) у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб міських, районних управлінь, відділів МВС, пункти тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які не законно перебувають в Україні, керівним органом якої є Департамент. Державний департамент у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб є урядовим органом, що функціонує у системі МВС, відповідальний перед Кабінетом Міністрів України, підзвітний та підконтрольний Міністрові внутрішніх справ.

Згідно статті 26 Закону України «Про громадянство» визначено, що рішення з питань громадянства можуть бути оскаржені у встановленому законом порядку до суду.

Згідно п. 4, 5 ст. 3 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 360 від 20 серпня 2014 року Державна міграційна служба України здійснює у межах компетенції провадження з питань прийняття до громадянства України і про припинення громадянства України та подає відповідні документи на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства, а також забезпечує виконання рішень Президента України з питань громадянства; приймає відповідно до законодавства рішення про встановлення належності до громадянства України, оформлення набуття громадянства України та їх скасування.

Таким чином, законодавством України передбачений інший порядок для вставлення фактів, які можуть бути наслідком надання заявнику громадянства України, а у разі незгоди заявника з рішенням органу, що уповноважений розглядати заяви про набуття громадянства України, останнє може бути оскаржене до суду.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року, зі змінами, визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як встановлено судом, при зверненні до суду із заявою про встановлення факту проживання на території України свого дідуся ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , необхідно заявнику для набуття громадянства України. Заявник звернулася до Державної міграційної служби України з пакетом документів для оформлення громадянства України, однак отримала відмову у зв`язку з відсутностю документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 на території України.

В даному випадку, вбачається спір про право, який має розглядатися в порядку позовного провадження за участю всіх заінтересованих осіб.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Державна міграційна служба України про встановлення факту проживання на території України, не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки Законом України "Про громадянство України", Указом Президента України "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України" встановлений порядок оформлення набуття громадянства України, а вирішення зазначеного питання віднесено до компетентних органів державної влади, до яких заінтересовані особи подають перелічені у відповідних пунктах Порядку документи на підтвердження певних обставин, а за наявності рішення органу, що уповноважений розглядати заяви про набуття громадянства України, останнє може бути оскаржене до суду, в порядку передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, тому відсутні підстави для розгляду даного питання в порядку, який визначений Главою 6 «Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Цивільного процесуального кодексу України, що зумовлює застосування наслідків, передбачених ч. 4 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Враховуючи вищевикладене з урахуванням того, що встановлення факту, про який просить заявник, пов`язане з наступним вирішенням спору про право, суд приходить до висновку, що із заяви про встановлення факту проживання на території України, вбачається спір про право, який не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, а тому у відкритті провадження слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 315 ЦПК України, суддя,

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Державна міграційна служба України про встановлення факту проживання на території України.

Роз`яснити заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: