Справа № 462/6759/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2020 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Галайко Н. М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Страхова група «ТАС», ЛКП «Львівелектротранс», третя особа на стороні відповідачів: ОСОБА_2 з проханням стягнути з відповідачів 10 168 грн. 22 коп. відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнути з ЛКП «Львівелектротранс» 5 000 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги мотивує тим, що Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 11.07.2019 року у справі № 465/7199/18, яка набрала законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 139 КпАП України, а провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Вищевказаною постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 11.07.2019 року встановлено, що 20.10.2018 року о 21 год. 35 хв. у м. Львові по вул. І. Виговського 83, ОСОБА_2 , будучи відповідальною особою, порушив норми і стандарти, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні дорожніх споруд, а саме: незадовільне утримання контактно-кабельної мережі тролейбуса, своєчасно не виявив недоліків в її утриманні, що спричинило пошкодження транспортних засобів марки «Chevrolet Orlando», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , «Mersedes-Benz S 320», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 та не вжив заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху. Такими діями ОСОБА_5 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 139 КУпАП. У результаті вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб марки «VW Transporter», державний номерний знак НОМЕР_3 , який належить позивачу на праві приватної власності, внаслідок чого йому було завдано матеріальної шкоди. Окрім цього, він стверджує, що йому було заподіяно моральної шкоди. На час ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС», що підтверджується Договором добровільного страхування цивільної відповідальності перед третіми особами № FO073642 від 05.04.2018 року. ОСОБА_2 є працевлаштований у ЛКП «Львівелектротранс» на посаді начальника контактно-кабельної мережі. За умовами п.п. 3, 5 Договору, страхова сума (ліміт відповідальності) становить 600 000 грн.; страхова сума по одному страховому випадку за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000,00 грн., розмір франшизи - 4 000 грн. по кожному страховому випадку. Також зазначає, що він своєчасно повідомив про настання дорожньо-транспортної пригоди ПрАТ «СГ «ТАС» однак отримав відмову у здійсненні страхової виплати. Окрім того, 27.08.2019 року позивач звернувся до ЛКП «Львівелектротранс» з відповідною заявою про відшкодування збитків, завданих автомобілю внаслідок ДТП, яка відбулася 20.10.2018 року, однак станом на момент подання позову відповіді так і не отримав. Так, згідно Звіту № 645/19 про оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу - автомобілю марки «VW Transporter» д.н.з. НОМЕР_3 становить - 10 168, 22 грн. На час звернення до суду, суму страхового відшкодування позивачу ПрАТ «СГ «ТАС» не виплачено. Також позивачем не отримано жодного відшкодування від винуватця ДТП ОСОБА_2 та страхувальника ЛКП «Львівелектротранс».

29.10.2019 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова вищезазначену позовну заяву залишено без руху (а.с.53).

06.11.2019 року на адресу Залізничного районного суду м. Львова від представника позивача ОСОБА_6 надійшла заява про усунення недоліків (а.с.55).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 11.11.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с.57).

05.12.2019 року від представника відповідача ПрАТ «СГ ТАС» Проданчук В. М. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому той з позовними вимогами не погодився, зазначив, що обрив контактно-кабельної мережі тролейбуса, який мав місце 20.10.2018 року о 21 год. 45 хв. на вул. Виговського, 83 у м. Львові відбувся по причині незадовільного утримання контактно-кабельної мережі тролейбуса та своєчасного не виявлення недоліків в її утриманні, а не внаслідок настання непередбачуваних подій (пожежі, вибуху, стихійного лиха). А відповідно до п. 20.2.1 Договору страхування підставами для відмови у виплаті Страхового відшкодування є: подія не є страховим випадком відповідно до умов цього договору. Відтак 12.03.2019 року прийнято рішення та складено страховий акт № 8265В/17/2019, що подія яка мала місце не є страховою та відмовлено у виплаті страхового відшкодування у повному обсязі. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю (а.с.64-65).

09.12.2019 року від представника відповідача ЛКП «Львівелектротранс» Голуб О. Є. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому той з позовними вимогами не погодився, зазначив, що позов до ЛКП «Львівелектротранс» є безпідставним, з огляду на те, що 20.10.2018 року цивільна відповідальність ЛКП «Львівелектротранс» перед третіми особами була застрахована у ПАТ «Страхова група «ТАС». Предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником третім особам внаслідок здійснення страхувальником своєї господарської діяльності в період з 06.04.2018 року до 06.04.2019 року. Відповідно до п. 1 Договору «Застрахована діяльність» - під застрахованою діяльністю в рамках цього Договору сторони розуміють експлуатацію (використання за прямим призначенням, з додержанням передбачених виробником та/або законом норм використання та виробничих умов) та утримання Страхувальником (його Уповноваженим представником) на законних підставах майна (а саме: конструктивних елементів опор контактної мережі та/або контактної мережі) у місці дії Договору. Відповідно до п. 1.1. Договору передбачено призначення майна, зокрема, контактна мережа. Згідно п. 2.1. Договору Страховим ризиком є ненавмисне нанесення Страхувальником шкоди майну, життю та/або здоров`ю третіх осіб внаслідок здійснення Застрахованої діяльності та настання непередбачуваних подій (пожежі, вибуху, стихійного лиха). Тобто, страховий ризик, відповідно до п.2.1. Договору, має місце за наявності наступних складових елементів: 1) ненавмисне нанесення шкоди; 2) здійснення застрахованої діяльності;

3) настання непередбачуваної події. В даному випадку є наявність усіх трьох складових елементів страхового ризику, а саме: 1) ненавмисне нанесення шкоди автомобілю марки «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_3 ; 2) шкода заподіяна під час здійснення застрахованої діяльності; 3) шкода заподіяна внаслідок настання непередбачуваної події, позаяк, неможливо було передбачити обрив контактної мережі, яка впаде на автомобіль марки «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_3 та пошкодить його. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог щодо ЛКП «Львівелектротранс» про відшкодування шкоди. Окрім цього просить проводити судове засідання з повідомленням (викликом) сторін (а.с.79-84).

Суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін. Згідно ч. 6 ст. 279 ЦПК України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Як вбачається із позовних вимог, предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагає проведення судового засідання з повідомленням сторін. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що для повного та всебічного встановлення обставин справи немає необхідності проведення судового засідання з повідомленням сторін, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 11.07.2019 року, ОСОБА_2 , 20.10.2018 року о 21 год. 35 хв. у м. Львові по вул. І. Виговського 83, будучи відповідальною особою, порушив норми і стандарти, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні дорожніх споруд, а саме: незадовільне утримання контактно-кабельної мережі тролейбуса, своєчасно не виявив недоліків в її утриманні, що спричинило пошкодження транспортних засобів марки «Chevrolet Orlando» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , «Mersedes-Benz S 320» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_1 та не вжив заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху. Такими діями ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 139 КУпАП, провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП (а.с.13).

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_5 від 19.11.2015 року транспортний засіб «VW Transporter» д.н.з. НОМЕР_3 належить позивачу ОСОБА_1 (а.с.47).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно Договору добровільного страхування цивільної відповідальності перед третіми особами № FO 073642 від 05.04.2018 року цивільно-правова відповідальність ЛКП «Львівелектротранс» застрахована у ПАТ «Страхова група «ТАС» (а.с.16-23).

Предметом даного договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди життю, здоров`ю або майну фізичної особи, а також шкоди, заподіяної майну юридичної особи внаслідок здійснення своєї Застрахованої діяльності у місці дії договору (цивільно-правова відповідальність). Відповідно до п. 1 Договору «Застрахована діяльність» - під застрахованою діяльністю в рамках цього Договору Сторони розуміють експлуатацію (використання за прямим призначенням, з додержанням передбачених виробником та/або законом норм використання та виробничих умов) та утримання Страхувальником (його Уповноваженим представником) на законних підставах майна (а саме: конструктивних елементів опор контактної мережі та/або контактної мережі) у місці дії Договору. Відповідно до п. 1.1. Договору передбачено призначення майна, зокрема, контактна мережа. Згідно п. 2.1. Договору Страховим ризиком є ненавмисне нанесення Страхувальником шкоди майну, життю та/або здоров`ю третіх осіб внаслідок здійснення Застрахованої діяльності та настання непередбачуваних подій (пожежі, вибуху, стихійного лиха). Страховий ризик, відповідно до п. 2.1. Договору, має місце за наявності наступних складових елементів: ненавмисне нанесення шкоди; здійснення застрахованої діяльності; настання непередбачуваної події. В нашому випадку є наявність усіх трьох складових елементів страхового ризику, а саме: 1) ненавмисне нанесення шкоди автомобілю марки «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_3 ; 2) шкода заподіяна під час здійснення застрахованої діяльності; 3) шкода заподіяна внаслідок настання непередбачуваної події, позаяк, неможливо було передбачити обрив контактної мережі, яка впаде на автомобіль марки «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_3 та пошкодить його. Згідно п. 2.2. Договору Страховим випадком є факт виникнення у Страхувальника зобов`язання відшкодувати згідно чинним законодавством України шкоду, завдану майну, життю та/або здоров`ю Третіх осіб внаслідок в період дії договору внаслідок здійснення застрахованої діяльності. Відповідно до п. 3.1. Договору ліміт відповідальності страховика по ризику настання цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб по одному страховому випадку становить 100 000 грн. (а.с.16).

Відтак на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 20.10.2018 року у м. Львові по вул. Виговського, 83, діяв Договір добровільного страхування цивільної відповідальності перед третіми особами FO-00073642 від 05.04.2018 року укладений ЛКП «Львівелектротранс» з ПАТ «СГ «ТАС».

Як вбачається із Страхового акту № 8265В/17/2019 вищезазначена подія, яка мала місце 20.10.2018 року, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «VW Transporter» д.н.з. НОМЕР_3 , який належить позивачу ОСОБА_1 не визнана страховою (а.с.73).

Як зазначає сам відповідач - ПАТ «Страхова група «ТАС» у відзиві на позовну заяву страхова компанія прийняла рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, вважаючи таку відмову законною посилаючись на умови договору.

Однак суд зазначає, що така відмова відповідача відхиляється судом з наступних мотивів.

Позиція ПАТ «СГ «ТАС» про те, що «Страховим ризиком визнається виключно (пожежа, вибух, стихійне лихо)» є спробою ухилитися від зобов`язань та відшкодування шкоди заподіяної страховим випадком.

Як вже зазначалось вище, страховий ризик - це наявність трьох складових: 1) ненавмисне нанесення шкоди; 2) здійснення застрахованої діяльності; 3) настання непередбачуваної події. В даному випадку є наявність усіх трьох складових елементів страхового ризику, а саме: 1) ненавмисне нанесення шкоди автомобілю марки «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_3 ; 2) шкода заподіяна під час здійснення застрахованої діяльності; 3) шкода заподіяна внаслідок настання непередбачуваної події, позаяк, неможливо було передбачити обрив контактної мережі, яка впаде на автомобіль марки «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_3 та пошкодить його. Окрім цього, в дужках пункту 2.1. Договору перелічено, як наприклад, кілька непередбачуваних подій (але не виключно).

Також, як вбачається із долучених до матеріалів справи матеріали аналогічних випадків заподіяння шкоди внаслідок обриву (падіння) дроту контактної мережі на автомобілі третіх осіб, ПАТ «СГ «ТАС» визнавало такі випадки страховими та здійснювало виплати страхового відшкодування на підставі Договору без будь-яких заперечень (а.с.90, 91, 92, 93).

Отже, доводи відповідача ПАТ «СГ «ТАС» про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки відсутній страховий випадок ґрунтується на невірному тлумаченні ним норм чинного законодавства та заперечення самої суті укладення договору страхування з метою ухилення від взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього кодексу.

За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст. 999 Цивільного кодексу України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Згідно з ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про страхування», страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами страхування цивільно-правової відповідальності, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювана шкоди.

У постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц зазначено, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завданої шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому законом порядку.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Уклавши договір страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Таким чином, враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована у ПАТ «Страхова група «ТАС» на підставі договору добровільного страхування цивільної відповідальності перед третіми особами FO-00073642 від 05.04.2018 року, у страховика виникає обов`язок відшкодувати завдану шкоду з факту завдання застрахованою особою такої шкоди та суб`єктом, який має задовольнити вимогу позивача, є страховик завдавача шкоди ПАТ «Страхова група «ТАС».

Згідно Звіту № 645/19 від 21.08.2019 року про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «VW Transporter», державний номерний знак НОМЕР_3 вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу складає 10 168 грн. 22 коп. (а.с. 24-26).

Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є договори та інші правочини, а також завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. У випадках встановлених актами цивільного законодавства, або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання чи ненастання певної події.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Положеннями ч. 1 ст. 990 ЦК України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором і страхового акту (аварійного сертифіката).

27.08.2019 року позивач звернувся до ЛКП «Лвівелектротранс» з відповідною заяву про відшкодування збитків (а.с.46).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно ч.2 ст. 9 Закону України «Про страхування» страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком, відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

За п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Частиною 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Ч. 1 ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.

Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування.

Щодо позовної вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою шодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 3 вищевказаної статті, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, у постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного суду від 25 травня 2001 року та від 27 лютого 2009 року № 5 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Також згідно з пунктом 5 зазначеної постанови Пленуму ВСУ, обов`язковою умовою для настання відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди є наявність вини з боку заподіювана такої шкоди. Разом з цим, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Як вбачається із змісту п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» №4 від 31 березня 1995 року обов`язковому доведенню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Так, судом встановлено, що позивачем у своєму позові не доведено факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, спричинених відповідачем, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями та наслідками, зазначеними позивачем у позові та не аргументовано суму морального відшкодування. А відтак, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення на його користь моральної шкоди.

За вимогами чинного процесуального законодавства, обставини, зазначені позивачем на підтвердження вимог щодо наявності моральної шкоди мають бути підтверджені належними засобами доказування, за відсутності яких можна стверджувати про недоведеність позивачем факту завдання йому моральної шкоди.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є конституційної гарантією (стаття 129 Конституції України).

Зважаючи на викладене, позивачем у справі не виконано вимоги чинного законодавства щодо надання суду доказів на підтвердження обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог.

Таким чином суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково та стягнення з ПАТ «Страхова група «ТАС» 10 168 грн. 22 коп. у рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована у ПАТ «Страхова група «ТАС» на підставі договору добровільного страхування цивільної відповідальності перед третіми особами № FO 073642 від 05.04.2018 року.

Оскільки ДТП вчинив працівник юридичної особи відповідача, третя особа ОСОБА_2 , вина, протиправність діяння та безпосередній причинно - наслідковий зв`язок між діянням та шкодою, завданою його діями майну позивача доведено, та не заперечується сторонами, відповідальність за заподіяну ним шкоду несе юридична особа з якою винна особа (працівник) перебуває у трудових (службових) відносинах, а саме ЛКП «Львівелектротранс», який застрахував свою відповідальність уклавши Договір добровільного страхування з відповідачем ПАТ «Страхова група «ТАС».

Таким чином суд приходить до висновку, що ЛКП «Львівелектротранс» не були порушені права та інтереси позивача у даній справі.

Відповідач ПАТ «Страхова група «ТАС» порушив виконання договірних зобов`язань неправомірно відмовивши позивачу у виплаті страхового відшкодування не дотримався умов договору добровільного страхування та вимог діючого законодавства, які регулюють спірні правовідносини та порушив права позивача.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно Товарного чеку від 21.08.2019 року, акту прийому-передачі виконаних робіт від 21.08.2019 року № 645, рахунком № 645 від 21.08.2019 року стверджується, що сума за оплату вартості рахунку за оцінку транспортного засобу «VW Transporter» д.н.з. НОМЕР_3 , який належить позивачу ОСОБА_1 на підставі звіту № 645/19 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу складає 1 200 грн. (а.с.39,40,41), тому такі витрати необхідно покласти на відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС».

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивач поніс судові витрати, пов`язані із розглядом справи у розмірі 768, 40 грн. (за вимогу майнового характеру) (а.с.1) та 768, 40 грн. (за вимогу не майнового характеру) (а.с.56), які складаються із судового збору.

З урахуванням вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь позивача підлягає 768, 40 грн. (за вимогу майнового характеру) судового збору.

Враховуючи те, що судом відмовлено у позовній вимозі про стягнення моральної шкоди, сплачений судовий збір за вимогу немайнового характеру у розмірі 768, 40 грн. слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 23, 253, 258, 509, 526, 549, 625, 636, 901, 979 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 81, 133, 141, 223, 247, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 10 168 (десять тисяч сто шістдесят вісім) грн. 22 коп. відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 1 200 (одну тисячу двісті) грн. суми за оплату вартості рахунку за оцінку транспортного засобу на підставі звіту № 645/19 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 768, 40 грн. (за вимогу майнового характеру) судового збору.

Відповідно до вимог п. п. 15.5.Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів учасниками справи до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач-1: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (Код , адреса: 03062, м. Київ, пр. Перемоги, 65);

Відповідач-2: Львівське комунальне підприємство «Львівелектротранс» (Код , адреса: 79012, м. Львів, вул. Сахарова, 2);

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ).

Суддя/підпис/ Н.М. Галайко

З оригіналом згідно.

Суддя: