Справа № 658/1167/19
(провадження № 2/658/96/20)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року м. Каховка Херсонської області

Каховський міськрайонний суд Херсонської області

в складі головуючого судді Марків Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Ганжевої В.Г.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

у відкритому судовому засіданні розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, виселення,

встановив:

Позивач звернулася до відповідача з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, виселення.

В позовній заяві (а.с. 2 - 5), поясненнях, наданих представником позивача в судовому засіданні, викладено наступну позицію.

ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, є власником квартири АДРЕСА_1 .

За вказаної адресою, з дозволу та згоди попереднього власника - спадкодавця ОСОБА_5 , проживає та перебуває на реєстраційному обліку ОСОБА_4 .

Відповідач не є членом сім`ї ОСОБА_3 , позивач не надавала згоди на його проживання в належній їй квартирі.

ОСОБА_4 добровільно звільнити житло відмовляється, змінив замки, заблокував представникам власника доступ до квартири. За результатами спостереження за квартирою, виявлено, що відповідач, внаслідок зловживання алкоголем, вчинює в указаному приміщенні хуліганські дії, створює в житлі безлад, псує майно та приміщення квартири.

За вказаних обставин, ОСОБА_3 вважала, що відповідач обмежує її право власності та чинить їй перешкоди у користуванні належним їй майном, у зв`язку із чим просила визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням та виселити його.

В судове засідання відповідач не з`являвся, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином у встановленому порядку. Відзивів, будь-яких заяв або клопотань від нього не надходило.

Судом ухвалено про заочний розгляд справи за відсутності відповідача.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 6, 8), ОСОБА_3 з 30 жовтня 2015 року є власником квартири АДРЕСА_1 . Попереднім власником указаного майна була мати позивача - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з довідкою (а.с. 7), домовою книгою (а.с. 9 - 10), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 22 липня 2003 року перебуває на реєстраційному обліку місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до статті 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК України, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо вказані особи, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї (ч. 3 ст. 64 ЖК України).

Як встановлено ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з ч. 1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Як встановлено ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною.

Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у п. 2 ст. 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Врахування пропорційності, яке є принципом цивільного судочинства (п. 6 ч. 3 ст. 2, ст. 11 ЦПК України), забезпечує розумний баланс між інтересами позивача і відповідача.

Суд вважає, що відповідач ОСОБА_4 вселився в квартиру та проживав в ній з дозволу попереднього власника житла - ОСОБА_5 та разом із останньою.

Даних про те, що за життя ОСОБА_5 ставила питання про виселення відповідача, суду не надано.

За вказаних обставин суд визнає, що відповідач користується житлом на законних підставах.

При позбавленні відповідача права користування житлом, виселенні його із спірної квартири, не буде дотриманий розумний баланс між інтересами позивача (яка не довела підстави визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, необхідність його виселення) та ОСОБА_4 (який протягом тривалого часу проживає в указаному житлі, законно в нього вселився).

Керуючись ст.ст. 3 - 13, 18, 76 - 82, 263 - 265, 268 ЦПК України,

ухвалив:

В позові ОСОБА_3 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_4 (адреса реєстраційного обліку місця проживання: АДРЕСА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, виселення відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, якщо заяву про перегляд заочного рішення та/або апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання заяви про перегляд заочного рішення та залишення її без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (або постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення) до Херсонського апеляційного суду через Каховський міськрайонний суд Херсонської області.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду заяви повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 22 січня 2020 року.

Суддя Т.А. Марків