Провадження № 2/127/4435/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2020 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Короля О.П.

секретаря Крижанівського В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки померлого у спільному майні,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення частки померлого у спільному майні.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , єдиним спадкоємцем якого є його син ОСОБА_1 , позивач по справі.

Спадщину позивач прийняв своєчасно, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори, за якою було заведено спадкову справу №50/2011 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Після смерті батька позивача відкрилась спадщина на 1/2 частину будинковолодіння АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0665 га з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Вказане будинковолодіння належало спадкодавцю на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлі № НОМЕР_1 , виданого на підставі рішення Замостянської районної ради народних депутатів №310 від 13.09.1989 року.

Згідно з свідоцтвом про право особистої власності на будівлі 100% домоволодіння АДРЕСА_1 належало ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Право власності на вказане будинковолодіння зареєстроване КП «ВМБТІ» 24.06.2009 року.

Спадкова земельна ділянка належала ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності (без визначення часток кожного співвласника) на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №398158, виданого Вінницькою міською радою 29.07.2009 року.

ОСОБА_2 , відповідач по справі та мати позивача, була дружиною ОСОБА_3 , що підтверджується витягом № 1 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища.

Після смерті ОСОБА_3 позивач звернувся до державного нотаріуса Першої вінницької державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 . Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.04.2019 року у видачі свідоцтва йому було відмовлено. Підставою відмови стала неможливість визначити склад спадкового майна , а саме: на яку частку такого майна необхідно видати свідоцтво про право на спадщину за законом.

В зв`язку з невизначеністю розміру часток у праві спільної сумісної власності на житловий будинок та земельну ділянку позивач не може реалізувати своє право на отримання спадщини, тому змушений звернутись до суду з позовом.

Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , єдиним спадкоємцем якого є його син ОСОБА_1 , позивач по справі.

Спадщину позивач прийняв своєчасно, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори, за якою було заведено спадкову справу №50/2011 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Після смерті батька позивача відкрилась спадщина на 1/2 частину будинковолодіння АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0665 га з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Вказане будинковолодіння належало спадкодавцю на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлі № НОМЕР_1 , виданого на підставі рішення Замостянської районної ради народних депутатів №310 від 13.09.1989 року.

Згідно з свідоцтвом про право особистої власності на будівлі 100% домоволодіння АДРЕСА_1 належало ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Право власності на вказане будинковолодіння зареєстроване КП «ВМБТІ» 24.06.2009 року.

Спадкова земельна ділянка належала ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності (без визначення часток кожного співвласника) на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №398158, виданого Вінницькою міською радою 29.07.2009 року.

ОСОБА_2 , відповідач по справі та мати позивача, була дружиною ОСОБА_3 , що підтверджується витягом № 1 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища.

Згідно з вказаним витягом шлюб між батьками ОСОБА_1 було зареєстровано 18 вересня 1967 року у виконавчому комітеті Стадницької сільської ради Вінницького району Вінницької області (актовий запис № 41).

13 квітня 1973 року у цьому шлюбі народився позивач по справі, ОСОБА_1 (актовий запис №1573 від 08 травня 1973 року).

02 березня 1979 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 13.01.2005 p. (актовий запис № 92).

18 березня 2005 року мати позивача ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з гр. ОСОБА_3 у виконкомі Щасливської сільської ради Липовецького району Вінницької області (актовий запис № 2 від 18.03.2005 року).

Після смерті ОСОБА_3 позивач звернувся до державного нотаріуса Першої вінницької державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 . Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.04.2019 року у видачі свідоцтва йому було відмовлено. Підставою відмови стала неможливість визначити склад спадкового майна , а саме: на яку частку такого майна необхідно видати свідоцтво про право на спадщину за законом.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

У п. 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, якщо нотаріусом обгрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Статтею 370 ЦК України передбачено, що разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно з ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Виходячи з вищенаведеного, у суду є всі підстави вважати, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у спільній сумісній власності на спірний будинок належала 1/2 частка.

За положеннями ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Статтею 89 ЗК України встановлено, що співвласникам житлового будинку земельна ділянка належить на праві спільної сумісної власності.

Частинами 4,5 цієї статті передбачено, що співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділом частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України частки співвласників земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності співвласників житлового будинку, є рівними. Також закон надає право кожному із співвласників на виділ своєї окремої частки із спільної сумісної власності.

Отже, розміри часток ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у спільній сумісній власності на земельну ділянку, були рівними і складали по 1/2 частці.

Відповідно до ч. 1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Позивач не наполягав на стягненні судових витрат з відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 355, 368, 370, 1216,1218,1220,1221, 1225 ЦК України, ст. ст. 86, 89 ЗК України, ст. ст. 4, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визначити, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 в праві спільної сумісної власності на будинок АДРЕСА_1 становила 1/2.

Визначити, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 становила 1/2.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення суду подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15.01.2020 р

Суддя