Єдиний унікальний номер 235/4560/19
Номер провадження 22-ц/804/91/20
Головуючий у 1 інстанції Назаренко Г.В. Єдиний унікальний номер 235/4560/19
Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/804/91/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2020 року Донецький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Папоян В.В.

суддів Біляєвої О.М. Будулуци М.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 серпня 2019 року цивільну справу № 235/4560/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (головуючий у 1 інстанції суддя Назаренко Г.В.),

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року позивач звернувся з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 05.04.2013 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 4000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Свої зобов`язання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Натомість відповідач свої обов`язки за вказаним договором не виконав і станом на 30 квітня 2019 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 109363 грн 76 коп., у тому числі: заборгованість за кредитом - 3780,86 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 98398,91 грн., заборгованість за пенею та комісією - 1500 грн., а також штрафи - 500 грн. (фіксована частина) та 5183,99 грн. (процентна складова).

У зв`язку з викладеним АТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за вказаним кредитним договором в розмірі 109363 грн 76 коп. та понесені позивачем судові витрати в розмірі 1921 грн.

Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 серпня 2019 року позовні вимоги було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 05 квітня 2013 року у сумі 102179 грн. 77 коп. та судовий збір у розмірі 1794 грн. 79 коп. В іншій частині позовних вимог було відмовлено.

Відповідачем до суду першої інстанції було подано заяву про перегляд заочного рішення суду, яка ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 жовтня 2019 року була залишена без задоволення.

Не погодившись з рішення суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду частково та ухвалити нове рішення, яким зменшити суму яка підлягає стягненню та стягнути з нього на користь позивача 3780 грн.86 коп. заборгованості по тілу кредиту та 9376 грн. 50 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що під час визначення суми заборгованості по відсоткам не врахував правові позиції, які викладені у постанові ВП ВС від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 відповідно до яких право кредитодавця нараховувати передбачені договору проценти припиняється після спливу строку кредитування. Оскільки строк дії його картки сплив у жовтні 2016 року, то вважає, що сума стягнення за процентами не повинна перевищувати 9376,50 грн., що були нараховані станом на 30.09.2016 року.

Позивач надано відзив на апеляційну скаргу, у якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. В обґрунтування заперечень зазначив, що сторонами при укладенні договору були узгоджені усі істотні умови, у тому числі щодо нарахування процентів за користування кредитом. Крім того, з виписки по картковому рахунку відповідача убачається, що він регулярно користувався кредитною карткою, що також свідчить про погодження умов.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 17 січня 2020 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Оскільки апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд якої відповідно до п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини. Сторонами судове рішення щодо стягнення заборгованості за основним зобов`язанням та відмови у стягненні пені, комісії та штрафів не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610 ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням законодавства є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Зміст правовідносин учасників договору повинен оцінюватись виходячи з дійсних намірів учасників договору та відповідно до всіх документів, підписаних сторонами при укладенні або виконанні цього договору.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ст.ст. 1054, 1049 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи убачається, що 05 квітня 2013 року ПАТ Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є АТ Комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_1 уклали кредитний договір шляхом оформлення і підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку.

У заяві, яка містить особистий підпис позичальника, зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розташованими у рекламному буклеті, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг; а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг.

Отже, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком договір, що підтверджується її підписом у заяві. Крім того, відповідачем не спростовано та не заперечується укладення сторонами кредитного договору та отримання в зв`язку з цим відповідачем кредитної картки з відновлюваним типом кредитної лінії з кредитним лімітом 4000 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік, нарахованих на суму залишку заборгованості за тілом кредиту з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

На виконання умов договору на ім`я відповідача було випущено картку № НОМЕР_1 зі строком дії по жовтень 2016 року. Даних щодо перевипуску картки суду не надано.

Як убачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами, позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, видав позичальнику грошові кошти, проте відповідачем порушено умови погашення кредиту внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом.. Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не оспорював укладення кредитного договору, отримання ним кредитних коштів та часткового виконання зобов`язання за цим договором.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 109363 грн 76 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 3780,86 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 98398,91 грн. (у тому числі за період з 13.05.2014 року по 31.10.2016 року - 9404 грн. 23 коп.), заборгованість за пенею та комісією - 1500 грн., а також штрафи - 500 грн. (фіксована частина) та 5183,99 грн. (процентна складова).

На час розгляду справи сума заборгованості не погашена.

За таких обставин, задовольняючи позовні вимоги, зокрема щодо розміру процентів за користування кредитом, суд першої інстанції посилався на те, що зазначена заборгованість підтверджена наданим позивачем розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви.

Проте з зазначеним висновком суду щодо розміру заборгованості по процентам, яка підлягає стягненню з відповідача не можна погодитися у повному обсязі з наступних підстав.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та неустойку за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У даному випадку з умов договору вбачається, що відповідачем отримано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а саме по жовтень 2016 року, що підтверджується матеріалами справи та не спростовується сторонами.

Так, згідно п.2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг ПАТ «Приватбанк» карта діє до останнього дня місяця, вказаного на лицьовій стороні карти, включно. Убачається, що відповідачу була видана одна карта, з зазначенням на її лицьовій стороні строку дії - 10.2016 року.

Крім того, згідно виписки за період з 05.04.2013 року по 30.04.2019 року убачається, що відповідач останні раз користувався кредитною карткою 31.10.2016 року, тобто саме по дату строку дії картки. Не надано також даних щодо випуску інших карток.

Таким чином, сторони погодили дату погашення кредиту, встановивши її як 31.10.2016 року. З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати процентів за кредитом, то після 31.10.2016 року позивач не мав права на їх нарахування. Зазначений правовий висновок узгоджується з правовою позицією яка викладена постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

З огляду на встановлені обставини убачається, що відповідачем визнається факт отримання кредиту в розмірі у вигляді встановленого кредитного ліміту та розмір відсоткової ставки, яка застосовувалась у спірний період (про що свідчить наведеним ним а апеляційній скарзі розрахунок).

З наявного в матеріалах справи розрахунку убачається, що сума заборгованості по відсоткам станом на 31.10.2016 року складає 9404 грн. 23 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Решта суми відсотків нараховані після вказаної дати, а тому стягненню не підлягають.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи відповідача, що розмір заборгованості по відсоткам складає 9376,50 грн., оскільки така сума розрахована ним станом на 30.09.2016 року, тобто по вересень 2016 року, тоді як з урахуванням строку дії картки,строк дії кредитного зобов`язання сторонами було узгоджено до 31.10.2016 року. Ця обставина підтверджується також і діями відповідача щодо здійснення останнього платежу саме 31.10.2016 року.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, то рішення суду в частині розміру заборгованості по процентам, яка повинна бути стягнута з боржника, підлягає зміні.

Згідно ч.13 ст. 141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Задовольняючі апеляційну скаргу частково, апеляційний суд, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 231,60 грн., та з позивача на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 241,82 грн.

Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає за можливе стягнути з позивача на користь відповідача 10 грн. 22 коп. різницю понесених судових витрат.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 серпня 2019 року в частині визначення суми заборгованості відсотками за користування кредитом та розподілу судових витрат змінити.

Абаз другий та третій заочного рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 серпня 2019 року викласти в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 05 квітня 2013 року у загальному розмірі 13 185 (тринадцять тисяч сто вісімдесят п`ять) гривні 09 копійок, що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3780 гривень 86 копійок та заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 9404 гривні 23 копійки.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 10 гривень 22 копійки.»

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді: В.В. Папоян

О.М. Біляєва

М.С. Будулуца