ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2194/18
Провадження № 2/210/90/20
У Х В А Л А

іменем України

"20" січня 2020 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - судді: Ступак С.В.,

секретаря судового засідання Драгунової Я.М,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представників відповідача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про захист честі, гідності і ділової репутації, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у травня 2018 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_7 про захист честі, гідності і ділової репутації, провадження у якій було відкрито ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Скотар Р.Є. від 20 серпня 2018 року.

Справа перебувала у провадженні судді Скотар Р.Є. призначеного на посаду судді строком на п`ять років та у якого станом на 13 лютого 2019 року закінчилися повноваження судді.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 лютого 2019 року справа розподілена судді Ступак С.В.

20 січня 2020 року у судовому засіданні головуючим по справі суддею Ступак С.В. заявлено самовідвід, оскільки існують підстави вважати, що розгляд справи може викликати у сторін сумніви в його об`єктивності та неупередженості, зважаючи на те, що у провадженні Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконним рішенням судді. (справа № 177/1656/19, провадження 2/216/3659/19). Відповідно до п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Позивач ОСОБА_1 у вирішенні питання щодо самовідводу головуючого по справі, поклався на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_2 заперечувала щодо задоволення самовідводу головуючого по справі, оскільки не вбачає для цього підстав.

Представники відповідача - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (кожен окремо), заперечували щодо задоволення самовідводу головуючого по справі, оскільки також не вбачають для цього підстав.

Згідно ч.1 ст.39 ЦПК України, з підстав, зазначених у статтях 36, 37, і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Статтею 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

У п.2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27 липня 2006 року) зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Аналогічні висновки містяться в Рішеннях Європейського Суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у праві «Білуга проти України та Рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» де зазначається, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 року в справі «Білуха проти України», наявність безсторонності визначається в тому числі і тим, чи забезпечує суд умови, за яких були б неможливі сумніви у його безсторонності.

Недотримання судом зазначених положень означає в принципі порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Україною, і такі обставини знайшли своє підтвердження в ряді рішень Європейського Суду з прав людини, та самі по собі є обов`язкові для врахування судами України.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, для визначення неупередженості суду належить виходить не тільки з суб`єктивного критерію, але й об`єктивного підходу, який визначає, чи були забезпечені достатні гарантії, аби виключити будь-які законні сумніви з цього приводу (Рішення у справі Ferrantelli et Santangelo).

Також у своєму рішенні «Газета Україна-центр» проти України» Європейський суд з прав людини наголошував, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатись на підставі суб`єктивного і об`єктивного критеріїв. У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного. У контексті об`єктивного критерію слід визначити чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо безсторонності суддів. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть бути важливими, або іншими словами, «правосуддя має не тільки чиниться, також має бути видно, що воно чиниться». На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти в громадськість (пункти 28-32).

Презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Зважаючи на вищенаведені положення закону та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення особам, що беруть участь у справі, довіри до суду, який розглядає справу, для створення умов, при яких відпадуть сумніви у неупередженості та безсторонності судді при розгляді справи, з метою недопущення будь-яких сумнівів у постановленому за наслідками розгляду справи рішення суду, самовідвід головуючого судді Ступак С.В., слід задовольнити.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 36-40 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву про самовідвід головуючого судді Ступак С.В. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про захист честі, гідності і ділової репутації - задовольнити.

Матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про захист честі, гідності і ділової репутації передати до канцелярії Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: С. В. Ступак