Справа № 286/2764/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2020 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Кулініча Я. В.

з секретарем Грищенко Н. А.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Овруч справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та житловим будинком , -

В С Т А Н О В И В:

31.07. 2018 року ОСОБА_1 , яка проживає в АДРЕСА_1 звернулася в суд із позовом, який в подальшому уточнила, до ОСОБА_5 , яка проживає в АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , яка проживає в АДРЕСА_3 про зобов`язання ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні нею земельною ділянкою, що перебуває в її користуванні та частиною житлового будинку, що належить їй на праві власності за адресою АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно збудованого приміщення, що розташоване в АДРЕСА_3 , а саме добудованого коридору, внутрішнього погребу та ганку та каналізаційної труби. Зобов`язати ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні нею земельною ділянкою, що перебуває в її користуванні та частиною житлового будинку, що належить їй на праві власності за адресою АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно збудованого приміщення, а саме добудованої веранди та вентиляційної труби. Стягнути з відповідачів на її користь понесені судові витрати, що будуть пов`язані з проведенням судової будівельно-технічної експертизи, орієнтований розмір яких становитиме 10000 грн.

Мотивуючи тим, що вона є співвласником житлового будинку в АДРЕСА_4 . Вказаний житловий будинок має окремі квартири з яких квартира №2 належить чоловіку позивача, а квартира №1 відповідачу ОСОБА_5 , квартира №3 відповідачу ОСОБА_3 .. Сторони у справі є суміжними землекористувачами, земельна ділянка перебуває в користування сторін, не приватизована. На земельній ділянці загального користування збудовано та належить на праві власності позивачу гараж та сарай, яким остання користувалась завдяки двору загального користування. Однак, без погодження з нею як співвласником житлового будинку, без належних, відповідних дозволів на забудову ОСОБА_3 було прибудовано до належної їй частини житлового будинку коридор, внутрішній погріб та ганок, тим самим позбавивши позивача права власності вільного проходу до двору загального користування та вільного користування належним їй гаражем та сараєм, оскільки вказані об`єкти побудовані в більшому розмірі ніж він існував до початку будівництва. Стіна збудованого коридору перекриває стіну будинку позивачки, що призводить до його руйнування. Також ОСОБА_5 було самовільно прибудовано веранду та побудовано огорожу без окремого виходу з боку її квартири. Прибудована веранда виходить на площу стіни її квартири, зокрема, вентиляційна труба. Внаслідок здійснення відповідачами прибудов, стічні води потрапляють під належну позивачу частину житлового будинку та на земельну ділянку, що перебуває в її користуванні та по цій же ділянці відповідачем проведена каналізація. Вказані обставини призводять до порушення її прав в частині користування належною їй частиною житлового будинку, господарських споруд та земельною ділянкою, що перебуває в її фактичному користуванні. Відповідачами вказані порушення не усунуті, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду.

Відповідач - ОСОБА_5 надала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, мотивуючи тим, що є власником 3/10 житлового будинку в АДРЕСА_3 . Позивач в позові вказує, що перероблена нею веранда знаходиться на належній їй земельній ділянці, однак доказів про розмір земельної ділянки під будинком загального розміру всього господарства, в обґрунтування вказаних вимог нею не недано. Перероблена веранда знаходиться на місці старої і будь-якого зміщення в бік вікон позивачки не було. Вентиляційна труба не контактує з тією умовною частиною будинку, що належить позивачці, а також не торкається земельної ділянки. Атмосферні опади під стіни будинку не потрапляють. Тобто, ні веранда, ні вентиляційна труба навіть теоретично не можуть порушувати прав позивача.

Відповідач - ОСОБА_3 надала відзив на позовну заяву в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Зазначила, що є власником 3/10 житлового будинку в АДРЕСА_3 . Що стосується посилань позивача, на те, що незаконна забудова позбавила позивача права вільного проходу до двору загального користування та вільного користування належним їй гаражем та сараєм, остання не надала доказів, коли була проведена незаконна побудова. Оскільки вказані побудови станом на 13 листопада 1964 року погріб та коридор були збудовані і внесені в план. Безпідставним є твердження про відсутність дозволів на будівництво. Не відповідають дійсності твердження, що стіна збудованого коридору перекриває стіну житлового будинку позивача, що призводить до його руйнування. Посилання про створення нею незручностей є безпідставними та голослівними.

Представник позивача надав відповідь на відзиви відповідачів, в яких зазначив, що вважає відзиві безпідставними. А вказані побудови збудовані з порушенням норм чинного законодавства. Остаточний висновок про порушення прав позивача ОСОБА_1 дасть судова будівельно-технічна експертиза, а тому твердження відповідачів у відзивах, що немає доказів порушень є передчасними.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі з обставин викладених у позовній заяві, зазначила, що земельна ділянка не приватизована та перебуває у спільному користуванні між нею та відповідачами. У зв`язку з незаконними побудовами порушено її право користування земельною ділянкою та житловим приміщенням. В 2016 році почали з`являтися тріщини, та почав руйнуватися належний їй житловий будинок.

Представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні вказала, що заселилася в 1978 році, позивач перша огородилася. Її ганок зруйнував чоловік позивача мотоциклом, що стало причиною його перебудови. Щодо задоволення позову заперечувала, оскільки вказані позивачем побудови суттєво не порушують її право користування.

Представник ОСОБА_3 в судовому засіданні в задоволенні позовних вимог просила відмовити. Зазначила, що відсутні документи щодо земельної ділянки.

Представник відповідача - ОСОБА_5 в судовому засіданні, щодо задоволення позову заперечував. Зазначив, що відповідно до чинного законодавства знесення є крайньою мірою та можливе лише після перебудови вказаних у позові побудов.

Відповідач - ОСОБА_5 надала заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідка, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із положеннями ст.55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК).

Судом встановлено, що позивач є власником 1/5 частки житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.6-15).

На підставі рішення п`ятої сесії п`ятого скликання Овруцької міської ради Житомирської області від 21.12.2006 №276, позивачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою по встановленню зовнішніх меж земельних ділянок для будівництва, обслуговування господарських будівель, споруд та ведення особистого селянського господарства в межах м. Овруч (а.с.16,17).

Згідно відповіді директора КП ''Комунальник'' Овруцької міської ради Житомирської області від 04.07.2016 року №1322, працівниками підприємства ретельно обстежено житловий будинок АДРЕСА_4 і не виявлено руйнування місця встановлення маятника, тріщини незмінні. Однак сусідом припущено певних порушень технічного стану будинку, що має негативні наслідки (а.с.18).

З листів управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області від 07.02.2017 №1006-7,20/547/18 та від 24.04.2017 №1006-7,14/1128/17, видно, що на підставі заяв ОСОБА_1 , стосно проведення перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності по АДРЕСА_2 , повідомлено заявника, що на підставі попередньої перевірки встановлено порушення ОСОБА_5 , щодо недотримання вимог містобудівного законодавства, забудовника притягнуто до відповідальності. В результаті перевірки об`єкту в присутності власниці ОСОБА_3 , встановлено, що частина домоволодіння належить останній, земельна ділянка під даною частиною не приватизована. Власницею на об`єкті проведено роботи з поточного ремонту ганку, у зв`язку з його руйнуванням (а.с.19-23).

Згідно листа виконавчого комітету Овруцької міської ради від 27.03.2018 року №1100/02-16, на підставі звернення з питання скарги на дії сусідки ОСОБА_3 , щодо незаконного будівництва, було проведено обстеження прибудинкової території будинку АДРЕСА_4 , та з`ясовано, що громадянкою ОСОБА_3 проведено роботи з поточного ремонту ганку у зв`язку з його руйнуванням. Виконання поточного ремонту не відноситься до будівельних робіт, а виконання поточного ремону до повноважень Держархбудконтролю. З повідомлення КП ''Водоканал'' Овруцької міської ради, у КП ''Водоканал'' та КП ''Комунальник'' відсутня документація щодо каналізації в будинку АДРЕСА_4 (а.с.29).

В судовому засіданні свідок - ОСОБА_7 показав, що є батьком ОСОБА_5 , побудував добудову самостійно, документацію відносно вказаної добудови не отримував.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується.

Права власника будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб, а також розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно статей 319,321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як видно з матеріалів справи, вказана в позові земельна ділянки не приватизована, право власності на неї не визнано за жодним із сторін, остання перебуває у спільному користуванні співвласників житлового будинку АДРЕСА_4 .

Частиною першою статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Відповідно до частини другої статті 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно пункту «г» частини першої статті 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до частини першої та другої статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення, тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Між сторонами виник спір щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, на якій розташований багатоквартирний житловий будинок, власниками яких є сторони.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 25.07.2019 року №857/07.19, видно, що - об`єкт у вигляді прибудови до квартири АДРЕСА_2 являється нерухомим майно. Приміщення з якого складається вказана прибудова відповідно технічної документації та за фактичним використанням, є приміщенням кухні.

Об`єкт у вигляді прибудови до квартири АДРЕСА_3 являється нерухомим майном. Приміщення, з якого складається вказана прибудова відповідне до технічної документації є приміщенням коридору. Під прибудовою розміщений внутрішній погріб, вхід до якого здійснюється з цього приміщення.

Об`єкт у вигляді прибудови до квартири АДРЕСА_2 на час її побудови кваліфікується як "реконструкція житлового будинку".

Об`єкт у вигляді прибудови (коридору, внутрішнього погребу) до квартири АДРЕСА_3 на час побудови її складових кваліфікується як "реконструкція житлового будинку".

В переліку складових, що відносяться до складу квартири №3 загальною площею 47,6 кв.м, погреб відсутній.

Проектно-технічна документація на будівництво (ремонт, реконструкцію) об`єкта у вигляді прибудови (коридору, внутрішнього погребу) до квартири АДРЕСА_3 в наданих судовому експерту матеріалах відсутня.

З урахуванням часу будівництва прибудови до квартири №3 (вперше зафіксовано БТ1 у 1978 році), дати приватизації з виділенням в натурі ідеальних часток квартир №2 та № 3 , з урахуванням включення в загальну площу квартири № 3 приміщення поз. 3-1, що відбито у свідоцтві про право власності на квартиру №3 , на основі проведених експертом досліджень, прибудова до квартири №3 в основному відповідає містобудівним, протипожежним, санітарно-гігієнічним та іншим нормам.

Об 'єкт у вигляді прибудови до квартири №1 разом з вентиляційною трубою по АДРЕСА_4 не загрожує інженерно-технічному стану квартири №2 (як ззовні, так і з середини).

Об`єкт у вигляді прибудови (коридору, внутрішнього погребу квартири АДРЕСА_3 , не загрожує інженерно-технічному стану квартири №2 (як ззовні так із середини).

Об`єкт у вигляді прибудови до квартири АДРЕСА_2 не відповідає генеральному плану від 22.11.1955 року. Об`єкт у вигляді прибудови (коридору, внутрішнього погребу) до квартири АДРЕСА_3 не відповідає генеральному плану від 22.11.1955року. Об`єкт у вигляді прибудови до квартири АДРЕСА_2 не відповідає поповерховому плану від 13.11.1964 року. Об`єкт у вигляді прибудови (коридору, внутрішнього погребу) до квартири АДРЕСА_3 відповідає поповерховому плану від 13.11.1964 року не в повній мірі.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України, об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

При цьому, за положеннями ч.4 цієї статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

За змістом ч.7 ст.376 ЦК, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до ст.376 ЦК є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Такий висновок про застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року №465/3694/14-ц.

Отже, законодавством встановленні обставини, за обов`язкової наявності яких, можливе знесення самочинного об`єкта нерухомості. Однак позивачем в обґрунтування позову не надано доказів, аналіз яких є підставою для констатування факту використання усіх передбачених законодавством заходів з метою усунення порушень прав позивача, та неможливості іншим шляхом усунення несуттєвих порушень з боку відповідачів.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Доказів істотного відхилення від проекту, що порушує права позивачів, чи відмови відповідача у проведенні перебудови позивач не надала і порушення своїх прав не довела.

Крім того, судом не встановлено наявність причинно-наслідкового зв`язку між здійсненням самочинного будівництва відповідачами та процесами руйнування житлового будинку позивача, що розташований на зазначеній в позові земельній ділянці, оскільки доказів цього матеріали справи не містять.

На підставі вищевикладеного,з урахуванням норм чинного законодавства, оцінивши обставини справи та надані позивачем в огрунтування своїх вимог докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки їй в позові відмовлено.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 274 ЦПК України, на підставі ст. 150 ЖК України, ст.ст. 130, 152 ЗК України, ст. ст. 317, 319, 367, 391 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та житловим будинком.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Житомирського апеляційного суду через Овруцький районний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Я. В. Кулініч

Повний текст рішення складено 17 січня 2020 року.