Справа №672/1187/19
Провадження №2/672/18/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2020 року Городоцький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Сакенова Ю.К.

за участю секретаря - Ратушняк Л.В.

представника позивачів - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м.Городок Хмельницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутих коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутих коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що влітку 2018 року позивачі домовилися з відповідачем, що він допоможе їм виїхати до Республіки Польщі на заробітки, де у нього разом із громадянами Республіки Польща є приватне підприємство, на якому вони зможуть пропрацювати у межах трьох місяців без отримання візи.

15 жовтня 2018 року позивачі перетнули кордон і на польській території їх зустрів відповідач та привіз до Варшави , де ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , пропрацювали один місяць. У подальшому ОСОБА_5 пояснив, що більше роботи немає, тому позивачам можна повертатися додому. Тоді ж відповідач пояснив, що зароблені кошти він поверне позивачам на території України.

18 листопада 2018 року позивачі повернулися в Україну. Дати перетинання ними кордону підтверджуються відмітками в їхніх паспортах. Під час повернення ОСОБА_3 запитала у ОСОБА_5 , коли він віддасть зароблені кошти, на що той пояснив, що виплатить усі кошти, коли повернеться сам в Україну.

По приїзду ОСОБА_5 по телефону пояснив, що привіз з Республіки Польща заробітну плату і позивачі можуть її забрати в Городку.

Коли позивачі приїхали до ОСОБА_5 , останній підтвердив, що дійсно привіз позивачам заробітну плату, але поверне її до 01.12.2018, так як на той час кошти витратив на власні потреби.

На вимогу позивачів ОСОБА_5 добровільно власноручно написав їм розписки з зобов`язанням повернути кошти - заробітну плату, яка безпідставно набута ним, у розмірі 2600 злотих ОСОБА_4 та 1400 злотих ОСОБА_3 , а всього 4000 злотих Республіки Польща, що згідно офіційного курсу Національного Банку України на час підготовки позову складає 6,277174 гривні за 1 злотий, а всього 25108, 70 грн.

Протягом 2018-2019 років відповідач неодноразово обіцяв повернути позивачам кошти, але свої обіцянки не виконав.

У відповідності до приписів Сімейного кодексу України зароблені під час перебування у шлюбі кошти являються спільним сумісним майном подружжя, що позивачі визнають.

Таким чином, грошові кошти набуті ОСОБА_5 без відповідної правової підстави, а відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Вказані положення відповідно до ч. 2 ст. 1212 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

На підставі наведеного позивачі просять стягнути з ОСОБА_5 1400 злотих Республіки Польща на користь ОСОБА_3 та 2600 злотих Республіки Польща на корсть ОСОБА_4

ОСОБА_5 позов не визнав і пояснив, що дійсно у 2018 році разом із позивачами працював в республіці Польща, так само як і вони на заробітках. В трудових відносинах він із позивачами не перебував. В листопаді 2018 року позивачі повернулись на Україну, а відповідач залишився ще у Польщі. Позивачі переживали за свої гроші і він там написав їм розписки, в яких зазначив, що зобов`язується виплатити їм заробітну плату. При цьому відповідач мав на увазі, що отримує в Польщі від їхнього роботодавця гроші та привезе їх позивачам на Україну. Однак зазначених грошей у Польщі відповідач не отримав. По приїзду на Україну його зустріли позивачі та стали вимагати від нього зароблені гроші. Щоб з ними не скандалити відповідач позичив у своїх родичів 300 Євро та 100 злотих Республіки Польща та передав їх позивачам.

Ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні даного позову слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що в жовтні 2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 неофіційно, без укладання трудового договору працювали в Республіці Польща. В кого вони працювали позивачі не знають і в судовому засіданні це не встановлено. В цей період разом із ними в Республіці Польща працював і ОСОБА_5 . Будь-яких доказів про перебування позивачів у трудових відносинах із відповідачем суду не надано. В листопаді 2018 року позивачі повернулись на Україну, а відповідач залишився ще у Польщі. Позивачі переживали за свої гроші і він там написав їм розписки, в яких зазначив, що зобов`язується виплатити їм заробітну плату. При цьому відповідач мав на увазі, що отримує в Польщі від їхнього роботодавця гроші та привезе їх позивачам на Україну. Однак зазначених грошей у Польщі відповідач не отримав і доказів про зворотне суду не надано. По приїзду на Україну його зустріли позивачі та стали вимагати від нього зароблені гроші. Щоб з ними не скандалити відповідач позичив у своїх родичів 300 Євро та 100 злотих Республіки Польща та передав їх позивачам, що сторони підтвердили у судовому засіданні.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В даному випадку позивачі звернулись до суду з позовом про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів.

Відповідно до ч.1,2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Таким чином позивачі, звертаючись до суду із зазначеним позовом, не надали суду жодних доказів про набуття відповідачем їхніх коштів, тобто що він отримав у Республіці Польща їхню заробітну плату, що стало підставою для відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст. 258, 259, 265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутих коштів в сумі 1400 злотих Республіки Польща - відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутих коштів в сумі 2600 злотих Республіки Польща - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд, який ухвалював судове рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивачі: ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_5 , паспорт громадянина України НОМЕР_3 від 13.04.2018 року, місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 22.01.2020 року.

Суддя Ю.К.Сакенов