Справа № 163/2259/19
Провадження № 2/163/88/20
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2020 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Чишія С.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в :

У позовній заяві представник позивача просить постановити рішення про зміну розміру стягуваних з позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини з 1/4 на 1/7 частки заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Заявлені вимоги представник обґрунтувала тим, що згідно судового наказу від 05.07.2019 року з позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На час видачі судового наказу позивач працював майстром лісу ДП "Любомльське лісове господарство" та отримував заробітну плату в сумі 6 902,22 гривень. З серпня 2019 року він не працює, постійного доходу не має, тому його матеріальне становище погіршилось. Стягнення аліментів проводиться у частці від його доходу, виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості, і становить 2 214,50 гривень. Через погіршення матеріального становища такий розмір аліментів для нього є непосильним, тому з урахуванням законодавчо визначеного мінімального розміру аліментів, солідарного обов`язку батьків утримувати дитину, необхідність у матеріальному утриманні батьків та баби, які є особами похилого віку, просила зменшити розмір присуджених з позивача аліментів до 1/7 частки його доходів.

Провадження в справі відкрито ухвалою від 20.11.2019 року, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

04.12.2019 року відповідач в канцелярію суду подала відзив на позовну заяву. У ньому позов заперечила в повному обсязі. Вказала, що відповідач звільнився з роботи, щоб не сплачувати аліменти. Він є здоровим, молодим чоловіком і має певні заробітки від поїздок в Республіку Польща. Члени його сім`ї отримують пенсію, тому мають власні джерела утримання. Їх дитина має незадовільне матеріальне становище, оскільки її доходи становлять лише соціальну допомогу в розмірі 860,00 гривень. Проживає лише з дитиною, не працює у зв`язку із перебуванням у відпустці по догляду за дитиною. Крім цього, у зв`язку із вродженою вадою серця потребує постійного лікування. За сукупності таких обставин просила відмовити у задоволенні позову.

У строк, визначений судом та з додатковим врахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерством інфраструктури України від 28.11.2013 року №958, позивач відповіді на відзив не подав.

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

За виданим Любомльським районним судом судовим наказом від 05.07.2019 року з позивача в користь відповідача стягуються аліменти на утримання їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31.05.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Як вбачається із судового наказу і це підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 , на момент присудження судом аліментів на утримання неповнолітньої дитини позивач працював майстром лісу Головнянського лісництва ДП "Любомльське лісове господарство".

Згідно із записами у трудовій книжці позивач звільнений із цієї посади 08.08.2019 року на підставі ст.36 КЗпП України за угодою сторін.

На підставі відомостей Пенсійного фонду України форми ОК-5 встановлено, що розмір доходу позивача у період з березня по червень 2019 року становив 6 840,00 гривень, у липні 2019 року - 6 902,22 гривень, в серпні 2019 року - 7 461,07 гривень, за вересень - грудень 2019 року доходи відсутні.

Із наданого на запит суду розрахунку заборгованості по аліментах вбачається, що у період з червня по серпень, жовтня по листопад 2019 року розмір аліментів державним виконавцем вираховувався із розміру заробітної плати позивача і становив: в червні - 1 357,74 гривень, в липні - 1 370,10 гривень, серпні -1 501,04 гривень, жовтні - 849,50 гривень, листопаді - 1 135,12 гривень. За вересень і грудень 2019 року розмір аліментів визначався державним виконавцем, виходячи із розміру середньомісячної заробітної плати по Любомльському району - 8 361,00 гривень, і у ці місяці становив 2 090,25 гривень.

Станом на 01.01.2020 року заборгованість позивача по аліментах становить 2 190,12 гривень.

Згідно із довідкою Головненської селищної ради від 31.10.2019 року про склад сім`ї позивач проживає в селі Масловець Любомльського району разом зі своїми батьками, бабою, а також двома молодими братами.

Відповідно до довідок Любомльського відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ у Волинській області від 30.10.2019 року мати, батько та баба позивача перебувають на обліку в управлінні та отримують пенсію за віком.

Із виданої Любомльською міською радою довідки від 22.07.2019 року про склад сім`ї встановлено, що відповідач разом із неповнолітнім сином Сергієм проживає в селі Куснища Любомльського району.

Довідкою про доходи від 02.12.2019 року стверджено, що відповідач працює директором Городненської ЗДО, у 2019 році доходу не мала.

Відповідно до довідки Любомльського районного управління соціального захисту населення від 03.12.2019 року відповідач отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні однієї дитини в розмірі 860,00 гривень.

Медичною документацією стверджено, що відповідач хворіє вродженою вадою серця, у 2000 році перенесла хірургічне лікування, хворіє вегето-судинною дистонією, потребує постійного амбулаторного лікування.

Частиною 1 статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст.183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст.184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

За змістом ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд, серед іншого, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та до-статнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як на підставу зменшення розміру стягуваних аліментів позивач посилається на погіршення його матеріального становища у зв`язку із звільненням з роботи, відповідно, відсутність постійного доходу. Крім цього, вказав на перебування на його утриманні пенсіонерів його батьків і баби.

Факт звільнення позивача з роботи за угодою сторін підтверджується копією його трудової книжки.

Проте сама по собі ця обставина, на думку суду, не може беззаперечно підтверджувати погіршення матеріального становища відповідача як платника аліментів в розумінні ст.192 СК України.

Позивач є особою молодого віку (має 34 роки), працездатний, жодних протипоказань не має. Звільнився з роботи за угодою сторін, при цьому, усвідомлюючи свій обов`язок утримувати дитину на належному рівні до досягнення повноліття, причин необхідності такого звільнення у позові не навів і жодними доказами не підтвердив.

Доказів про перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітного в пошуках роботи після свого звільнення суду не надав.

Наведене дає підстави для висновку про можливість позивача отримувати дохід без офіційного працевлаштування у розмірі, не меншому від отримуваної ним у ДП "Любомльське лісове господарство" заробітної плати.

Інших дітей на утриманні відповідач не має. Його твердження про необхідність матеріального утримання членів його сім`ї жодним належним доказом по справі не підтверджена. Батьки і баба позивача отримують пенсію по віку, однак у якому розмірі позивач доказів не надав і не довів його недостатності для забезпечення життєдіяльності цих членів його сім`ї.

Отже, враховуючи такі об`єктивні чинники та можливість позивача працювати і отримувати дохід, суд не вбачає достатніх і обґрунтованих підстав вважати, що його матеріальне становище погіршилось.

Щодо закріпленого на законодавчому рівні мінімального гарантованого розміру аліментів, на який посилається позивач, то, як зазначив Верховний Суд у постанові від 31.10.2018 року по справі № 461/4936/16, такий розмір не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Підстави та обґрунтування позовних вимог, які позивач пов`язує виключно із втратою ним регулярного доходу у вигляді заробітної плати, в даному випадку можуть свідчити лише про наявність підстав для зміни способу стягуваних аліментів із частки від заробітку (доходу) на тверду грошову суму. Однак таких позовних вимог позивач не заявив, тому в силу положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд за межі заявлених позовних вимог не виходить.

Таким чином, з огляду на законодавчі положення та фактичні обставини по справі, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених вимог і відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

У зв`язку із таким рішення по суті спору понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.259, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягуваних за судовим наказом від 05.07.2019 року аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня його складення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду через Любомльський районний суд.

Ім`я позивача - ОСОБА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_2 .

Ім`я відповідача - ОСОБА_2 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП - НОМЕР_3 .

Головуючий : суддя С.С.Чишій