Справа № 462/5768/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

17 січня 2020 року м.Львів

Залізничний районний суд м.Львова у складі:

судді Постигач О.Б.

секретаря Аврамишиній Д.О.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини,

встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому з врахуванням уточнення позовних вимог просить стягувати з відповідача аліменти на її утримання в сумі 5000 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 20.04.1996 року вона з відповідачем уклали шлюб, який в подальшому рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03.07.2018 року було розірвано. Від подружнього життя у них народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час подружнього життя відповідач проявляв до неї психологічне та фізичне насильство. 31.08.2011 року та 20.09.2017 року ОСОБА_3 наніс їй тілесні ушкодження, що підтверджується актом судово-медичного обстеження №2336. В результаті цих травм вона проходила довготривале лікування, стан її здоров`я дуже погіршився. На даний час вона не в стані самостійно пересуватись, а нервові потрясіння призвели до наявності побічних хвороб. ОСОБА_2 є інвалідом 2-ої групи, непрацездатною. На лікування витрачаються значні кошти, а її пенсії на проживання не вистачає. Відповідач є працездатним, а тому має можливість надавати їй матеріальну допомогу. Просить позов задоволити.

В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав, надав пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Додатково зазначив, що позивачка отримує пенсію по інвалідності в розмірі близько 2000 грн., однак цих коштів на лікування та задоволення інших потреб їй не вистачає.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, причину неявки не повідомив, відзиву не подав. Зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, оскільки матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті.

Заслухавши пояснення представника позивачки, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд виходив з наступного.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч.1, 2, 3 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той з подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом першої, другої чи третьої групи.

Частиною 4 ст. 75 СК України передбачено, що один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Відповідно до аналізу вказаних норм матеріального права є підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення.

Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15, 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17, 11 жовтня 2018 року у справі №161/16931/16-ц.

Так, з матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.04.1996 року, який був зареєстрований міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції.

Згідно рішення Франківського районного суду м. Львова від 03.07.2018 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано /а.с. 3-4/.

Судом встановлено, що позивачка на даний час не працює, з 13.06.2018 року знаходиться на обліку в Пенсійному фонді України та отримує пенсію по інвалідності 2 групи загального захворювання /а.с.6/.

Під час розгляду справи судом встановлено, що розмір пенсії позивачки становить близько 2000 грн., однак письмових доказів щодо розміру пенсії позивачкою суду не надано.

Актом судово-медичного обстеження Бюро судово-медичної експертизи ГУОЗ Львівської облдержадміністрації №2316 від 31.08.2011 року та довідкою міського травматологічного пункту №2 від 22.09.2017 року підтверджуються обставини отримання позивачкою ОСОБА_2 тілесних ушкоджень /а.с. 5, 8/.

Отже, судом встановлено, що позивачка є непрацездатною особою, інвалідність нею отримана під час перебування у шлюбі з відповідачем, а тому в розумінні ч. 3 ст. 75 СК України є непрацездатною дружиною.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено на 2020 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2020 року - 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень.

Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи із вище наведеного, враховуючи, що ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності у розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні частини четвертої статті 75 СК України. Крім того позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач може надавати їй матеріальну допомогу.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 258-259, 264-265, 274, 279, 280-282 ЦПК України, керуючись ст.ст. 75, 76 СК України, суд -

у х в а л и в :

В задоволенні позову відмовити.

Роз`яснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд- якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення подається до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний см. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 21 січня 2020 року.

Суддя /підпис/ Постигач О.Б.

З оригіналом згідно

Суддя Постигач О.Б.