П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2020 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 753/23301/19

Номер провадження 22-ц/824/15407/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Шахової О.В., Саліхова В. В.

за участю секретаря судового засідання - Яворської А.А.

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Заставенко М. О.,у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про встановлення нікчемності правочину,

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про встановлення нікчемності застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладеного у п.п. 4.5.3., 4.9. іпотечного договору № 04/І-305, укладеного 07 липня 2006 року між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», в редакції договору про внесення змін та доповнень до іпотечного договору від 17 квітня 2008 року; покладення судових витрат на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27 червня 2006 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання не відновлювальної кредитної лінії № 380/882/06-Пі.

17 квітня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін до кредитного договору, згідно якого, відповідач надав позивачу 600 000 євро зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,25 % річних.

07 червня 2006 року між позивачем та відповідачем укладено іпотечний договір № 04/І-305 відповідно до умов якого, позивач передав в іпотеку належні йому на праві власності нежитлові приміщення з № 1 по № 20 (групи приміщень № 20 в літері «А»), що знаходяться по АДРЕСА_1 .

17 квітня 2008 року між сторонами укладено договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору.

Позивач зазначає, що пунктами 4.5.3. та п 4.9. іпотечного договору встановлено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до якого набуття відповідачем права власності на приміщення здійснюється на підставі повідомлення про набуття права власності на приміщення. Разом з тим, таке застереження порушує його конституційне право на непорушність права власності на приміщення та спрямоване на протиправне позбавлення позивача права власності, у зв`язку із чим порушує публічний порядок.

На думку позивача, застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, яким встановлено право банку набути право власності на приміщення на підставі відповідного повідомлення, суперечить закону.

Позивач зазначає, що 07 лютого 2019 року він отримав вимогу від відповідача про усунення порушень кредитного договору. З вказаної вимоги вбачається, що відповідач прийняв рішення набути право власності на приміщення на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке на думку позивача є нікчемним.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про встановлення нікчемності правочину, відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, накладені ухвалою судді Дарницького районного суду міста Києва від 10 грудня 2019 року у вигляді заборони вчинення реєстраційних дій щодо державної реєстрації права власності на нежитлові приміщення з № 1 по № 20 (групи приміщень № 20) (в літері «А») на другому поверсі - офіс загальною площею 374,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі застереження в іпотечному договорі № 04/1-305, укладеного 07 липня 2006 року між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк».

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 12 листопада 2020 ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги, задовольнити; покласти судові витрати на відповідача.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції розглядаючи справу за відсутності представника позивача, яким було направлено клопотання про відкладення розгляду справи, позбавив останнього можливості заявити заперечення проти заяви відповідача щодо застосування строків позовної давності, поданої після закриття підготовчого провадження.

Скаржник зазначає, що пункти 4.5.3. та п 4.9. іпотечного договору № 04/І-305 від 07 липня 2006 року становлять іпотечне застереження про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності. Вказане іпотечне застереження передбачає набуття права власності на нерухоме майно з моменту отримання повідомлення, що суперечить встановленому законом публічному порядку набуття права власності. Разом з тим, правочин, що порушує публічний порядок є нікчемним.

Скаржник зазначає, що законодавством не передбачена можливість переходу права власності на нерухоме майно шляхом направлення повідомлення, як це передбачено іпотечним застереженням.

На думку скаржника, в даному випадку застереження про задоволення вимог іпотекодержателя спрямоване на порушення його конституційного права, а тому порушує публічний порядок та є нікчемним.

Скаржник зазначає, що спір про нікчемність іпотечного застереження виник у момент, коли відповідач прийняв рішення звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі нікчемності іпотечного застереження, для чого направив вимогу від 07 лютого 2019 року про усунення порушень кредитного договору. Право на пред`явлення позову до суду виникло з моменту отримання вимоги від 07 грудня 2019 року, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом у межах строку позовної давності.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 листопада 2020 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

07 грудня 2020 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від АТ «Альфа-Банк» з відповідними підтвердженнями про направлення його позивачу.

З вказаного відзиву вбачається, що відповідач не погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає їх безпідставними та необґрунтованими, а оскаржуване судове рішення законним та обґрунтованим.

Відповідач зазначає, що доводи скаржника стосовно обов`язковості отримання банком згоди для задоволення вимог іпотекодержателя у випадку позасудового захисту свого порушеного права, є помилковим тлумаченням ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Крім того, згода іпотекодавця на вчинення дій банком щодо переходу права власності за іпотечним застереженням, при наявності для цього умов, надана у договорі, а тому не потребує додаткового отримання.

На думку відповідача, іпотечне застереження, яке міститься в п. 4.5.3. іпотечного договору, відповідає вимогам закону України «Про іпотеку» у зв`язку з чим, підстави для встановлення нікчемності такого застереження, відсутні.

У судовому засіданні представник відповідача - адвокат Самокиша В. Ю. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду, без змін.

Скаржник та його представник до суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленням про доставлення судової повістки-повідомлення на електронну адресу представника скаржника у зв`язку з чим, колегія суддів вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши заперечення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовної заяви суд першої інстанції виходив з того, що пункти 4.5.3, 4.9 іпотечного договору в повній мірі відповідають загальним положенням про договір та нормам чинного, на час виникнення спірних правовідносин, законодавства.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 27 червня 2006 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання не відновлювальної кредитної лінії № 380/882/06-Пі (а.с. 07-11), а 17 квітня 2008 року між сторонами укладено договір про внесення змін та доповнень до договору про надання не відновлювальної кредитної лінії № 380/882/06-Пі від 27 червня 2006 року (а.с. 12-17).

В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вищевказаними договорами, 07 липня 2006 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір № 04/І-305 предметом якого є нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення з № 1 по № 20 (групи приміщень № 20 в літері «А») на другому поверсі - офіс загальною площею 374,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 18-20а).

17 квітня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору № 04/І-305 від 07 липня 2006 року (а.с. 21-24).

Як вбачається з вимоги про усунення порушення в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку», АТ «Укрсоцбанк» повідомив ОСОБА_2 про те, що кредит є обов`язковим до повернення з моменту одержання даного повідомлення, шляхом сплати заборгованості за договором кредиту в повному обсязі. У разі не виконання цієї вимоги протягом тридцяти днів з дня її отримання, банк залишає за собою право звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 26-27).

Так, відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Як вбачається з приписів ст. 35 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на день укладення договору іпотеки та договору про внесення змін та доповнень до договору іпотеки) у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Як вбачається з приписів ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на день укладення договору іпотеки та договору про внесення змін та доповнень до договору іпотеки) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що правовою підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки є, зокрема, відповідне застереження зазначене в іпотечному договорі, при цьому, згода іпотекодавця на вчинення дій іпотекодержателем щодо переходу права власності на предмет іпотеки, за таким застереженням, не потребується.

Як вбачається із п. 4.5.3. договору про внесення змін та доповнень до іпотечного договору № 04/І-305 від 07 липня 2006 року, сторонами було погоджено іпотечне застереження згідно якого, іпотекодержатель за своїм вибором може звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Крім того, сторони погодили, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки для задоволення його вимог, що випливають з основного зобов`язання, може здійснюватися шляхом надіслання (надання) іпотекодавцю повідомлення про набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. При цьому, якщо інше не передбачено законами України або повідомленням іпотекодержателя, право власності на предмет іпотеки переходить до іпотекодержателя з моменту отримання іпотекодавцем такого повідомлення особисто або з моменту отримання такого повідомлення за останнім відомим іпотекодержателю місцем знаходження іпотекодавця і іпотекодержатель отримує право вимоги предмета іпотеки з чужого незаконного володіння (п. 4.9. договору про внесення змін та доповнень до іпотечного договору № 04/І-305 від 07 липня 2006 року).

Так, вищевказані пункти в повній мірі відповідають загальним положенням про договір та нормам чинного, на час виникнення спірних правовідносин, законодавства України у зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Посилання скаржника на те, що суд першої інстанції розглядаючи справу за відсутності представника позивача, позбавив останнього можливості заявити заперечення проти заяви щодо застосування строків позовної давності, не спростовує висновки суду першої інстанції, оскільки як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, у задоволенні позову судом було відмовлено не з підстав пропуску строку для звернення до суду з позовними вимогами, а з підстав відповідності пунктів 4.5.3., 4.9. договору, приписам Закону України «Про іпотеку».

Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що іпотечне застереження передбачає набуття права власності на нерухоме майно з моменту отримання повідомлення, що суперечить встановленому законом публічному порядку набуття права власності, оскільки з аналізу п.п. 4.5.3. та п 4.9. договору про внесення змін та доповнень до іпотечного договору № 04/І-305 від 07 липня 2006 року вбачається, що право власності на предмет іпотеки переходить до іпотекодержателя з моменту отримання іпотекодавцем такого повідомлення особисто або з моменту отримання такого повідомлення за останнім відомим іпотекодержателю місцем знаходження, лише в тому випадку, якщо інше не передбачено законом України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування судового рішення, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 11 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: О. В. Шахова

В. В. Саліхов