Єдиний унікальний номер 233/1557/19
Номер провадження 22-ц/804/360/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Агєєва О.В., Канурної О.Д.,

за участю:

секретаря судового засідання Самойленко Г.В.,

представника позивача адвоката Гнатенко Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 233/1557/19 за позовом Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про переукладення договору, з апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_2 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 жовтня 2019 року (суддя першої інстанції Малінов О.С.), -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року Приватне акціонерне товариство «АПК-ІНВЕСТ» (далі - ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ») звернулося до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про визнання переукладеним договору оренди земельної частки (паю) від 01 квітня 2014 року, укладеного між ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 , на договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :23:000:0063, площею 3,898 га, на тих самих умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки (паю), починаючи з дати державної реєстрації права власності відповідача на вказану земельну ділянку у редакції, що додана до позовної заяви.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01 квітня 2014 року між ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної частки (паю), зареєстрований 01 липня 2014 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Білокузьминівської селищної ради за № 190, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав в оренду позивачу земельну частку (пай) (рілля) розміром 4,66 умовних кадастрових гектарів, згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ДН № 0223996, виданого 20 квітня 1999 року Костянтинівською районною державною адміністрацією. Позивач виконує свої зобов`язання за договором оренди належним чином, зокрема, сплачує на користь відповідача орендну плату. Позивачу стало відомо про факт виділення в натурі відповідачу земельної ділянки площею 3,898 га, якій було присвоєно кадастровий номер :23:000:0063, та яка фактично використовується позивачем на підставі укладеного договору оренди земельної частки (паю) від 01 квітня 2014 року.

01 березня 2019 року позивачу стало відомо про зміну власника земельної ділянки з кадастровим номером :23:000:0063 площею 3,898 га, новим власником якої з 28 листопада 2018 року стала ОСОБА_3 .

Про отримання документа, що підтверджує право власності на земельну ділянку, ОСОБА_1 , відповідно до умов Договору, не повідомляв, чим протиправно вчинив односторонню відмову від взятого на себе зобов`язання з переукладення договору оренди та порушив законні інтереси позивача як орендаря земельної ділянки. У зв`язку з цим вказаний договір має бути визнаний переукладеним судом на тих же умовах, що і договір оренди земельної частки (паю).

28 жовтня 2019 року рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області позовні вимоги ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ» до ОСОБА_1 про переукладення договору оренди задоволено.

Визнано переукладеним договір оренди земельної частки (паю) від 01 квітня 2014 року між ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 на договір оренди земельної частки (паю) (кадастровий номер земельної ділянки :23:000:0063 площею 3,898 га) на тих самих умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки (паю), починаючи з дати державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, кадастровий номер :23:000:0063 площею 3,898 га, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - з 03 травня 2018 року, зазначивши:

- в п.1.1 договору предметом договору земельну ділянку розміром 3,898 га кадастровий номер :23:000:0063, яка розміщена на території Білокузьминівської селищної ради Костянтинівського району Донецької області, в тому числі за складом угідь: рілля 3,898 га, сіножатні -0,0000 га; пасовища 0,0000 га;

- виклавши абз.1 п. 2.2 договору в такій редакції - «за користування зазначеною в договорі земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату (в розрахунку на одну земельну ділянку) в розмірі 4 823,53 грн. Починаючи з 01 січня 2019 року розмір орендної плати (в розрахунку на одну земельну ділянку), відповідно до умов чинного законодавства, з урахуванням індексації орендної плати, складає 7 815,00 грн.»;

- виклавши абз. 1 п. 2.3 договору в такій редакції «договір укладено сторонами терміном на 20 років. Загальний строк оренди обчислюється з моменту реєстрації договору оренди земельної частки (паю) від 01 квітня 2014 року, укладеного між орендарем та орендодавцем, а саме з 01.07.2014 року»;

- виключивши абз. 6 п.2.3 договору, та п.п.4 абз.1 п.3.1 договору;

- змінивши по всьому тексту договору слова «земельна частка (пай)» у відповідних відмінках на «земельна ділянка» у відповідних відмінках.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 жовтня 2019 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано, що після виділення відповідачу земельної ділянки у натурі (на місцевості) площею 3,898га, присвоєння їй кадастрового номеру та реєстрації відповідачем 03 травня 2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно свого права власності на таку земельну ділянку, земельна ділянка стала об`єктом права, що змінило предмет зобов`язання за раніше укладеним між позивачем та відповідачем договором оренди паю, внаслідок чого змінилися і його суттєві умови. Крім того, відповідно до вимог чинного законодавства сертифікат, на підставі якого укладено Договір оренди паю між сторонами, утратив чинність і укладений між сторонами Договір оренди паю є припиненим та відсутня потреба в його додатковому розірванні. Висновки суду першої інстанції про те, що Договір оренди паю автоматично не припинив своєї дії у зв`язку з реєстрацією відповідачем 03 травня 2018 року права власності на земельну ділянку та такий договір підлягає переукладенню, на думку скаржника, є необґрунтованими і фактично зводяться до помилкового тлумачення правових норм, на які посилається суд першої інстанції у своєму рішенні.

Також заявники наголошують, що висновки суду про те, що в порушення вимог земельного законодавства після набуття права власності на земельну ділянку відповідач не повідомив позивача про набуття такого права, є необґрунтованим, оскільки неповідомлення позивача відповідачем про набуття права власності на земельну ділянку не впливає на зміну юридичного статусу земельної ділянки та його наслідки. Зміст п. 2.3 Договору оренди паю щодо його переукладення у разі виділення земельної ділянки в натурі не може бути розцінений як примус для відповідача, як власника земельної ділянки, і передбачає лише право, а не обов`язок на переукладення такого договору оренди. Окрім того, посилаються на те, що для переукладення договору оренди на виділену земельну ділянку необхідно дотримуватися відповідної процедури, що судом першої інстанції враховано не було, тому рішення суду прийняте без врахування дотримання такої процедури, що призвело до неправильного вирішення справи.

Також в апеляційній скарзі заявники зазначають, що з рішення суду вбачається, що з 28 листопада 2018 року власником земельної ділянки є третя особа ОСОБА_2 , тому будь-які права на земельну ділянку у відповідача ОСОБА_1 припинилися саме 28 листопада 2018 року, про що суду першої інстанції було відомо. Таким чином відповідач, який не є власником земельної ділянки, не може бути належним відповідачем у даній справ і рішення суду є незаконним, оскільки воно порушує право приватної власності ОСОБА_2 .

Підсумовуючи, відповідач та третя особа вказують, що в порушення прав та законних інтересів відповідача та третьої особи, в порушення ст.ст. 626, 628, 631, 632, 638, 639-654, 792 ЦК України, ст.ст. 13-23 Закону України «Про оренду землі», без згоди на те відповідача та третьої особи та узгоджених домовленостей між позивачем, відповідачем та третьою особою рішенням суду був переукладений Договір оренди паю на Договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :23:000:0068, площею 3,898 га лише на умовах позивача без врахування умов відповідача та третьої особи та їх інтересів, в порушення приписів та вимог ст.ст. 2, 5, 6, 12, 13, 49, 209, 228, 263, 264, 376 ЦПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ», заперечуючи доводи апеляційної скарги відповідача та третьої особи, просить залишити апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_2 без задоволення, а рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 жовтня 2019 року без змін. При цьому посилається на те, що доводи, викладені скаржниками в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими, а рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 жовтня 2019 року зваженим, законним та обґрунтованим, прийнятим з врахуванням фактичних обставин справи та дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Судові повістки - повідомлення про розгляд справи 22 січня 2020 року відповідач ОСОБА_1 і третя особа ОСОБА_2 отримали 18 та 16 січня 2020 року відповідно, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про отримання поштового відправлення (а.с. 167, 168).

Від відповідача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_2 надійшло клопотання, яким вони підтримали доводи апеляційної скарги та просили слухати справу у їх відсутність.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача та третьої особи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача адвоката Гнатенко Ю.Є., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила судове рішення залишити без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ» про визнання договору оренди земельної частки (паю) від 01 квітня 2014 року переукладеним на договір оренди земельної ділянки є такими, що ґрунтуються на законі, отже підлягають задоволенню. Договір оренди земельної частки (паю) від 01 квітня 2014 року між ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 слід визнати переукладеним на договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :23:000:0063 площею 3,898 га на тих самих умовах, що і раніше, передбачених договором оренди земельної частки (паю) з дати реєстрації права власності на земельну ділянку в державному реєстрі речових прав, тобто з 03 травня 2018 року.

При цьому, дійшовши висновку про наявність підстав для визнання переукладеним договору на тих самих умовах, що і раніше, передбачених договором оренди земельної частки (паю) від 01 квітня 2014 року, суд першої інстанції не визнав за доцільне наводити в судовому рішенні повний зміст договору, викладений в позовній заяві, обмежившись лише зазначенням в якості предмету договору кадастрового номеру земельної ділянки :23:000:0063 з площею 3,898 га; розміру орендної плати та строку дії договору терміном на 20 років, який обчислюється з моменту реєстрації договору оренди земельної частки (паю), укладеного між сторонами 01 квітня 2014 року, реєстрація якого відбулася 01 липня 2014 року.

Переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду перевіряє законність ухваленого судом першої інстанції рішення щодо визнання переукладеним договору оренди земельної частки (паю) між ПРАТ «АПК -ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 від 01 квітня 2014 року на договір оренди земельної ділянки та визнання за позивачем права оренди спірної земельної ділянки з кадастровим номером :23:000:0063 площею 3,898 га на тих умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки (паю).

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 01 квітня 2014 року між ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної частки (паю) відповідно до пунктів 1.1, 2.2, 2.3 якого орендодавець ОСОБА_1 передає, а орендар приймає у володіння та користування (оренду) земельну частку (пай) (рілля) розміром 4,66 умовних кадастрових га, яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом терміном на 20 років.

Сторони узгодили розмір орендної плати - 4 823,53 грн. та її виплату два рази на рік рівними частками у червні-грудні поточного року.

Відповідно до пункту 2.3 договору оренди земельної частки (паю), у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), договір оренди землі переукладається відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Договір оренди землі переукладається сторонами за цим договором не пізніше ніж в строк до двох місяців з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку. Припинення дії договору оренди допускається у випадках, визначених цим договором та чинним законодавством.

Договір зареєстровано у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Білокузьминівської селищної ради за № 190 від 01 липня 2014 року (а.с. 8-11)

01 квітня 2014 року між ОСОБА_1 та ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ» підписано акт приймання-передачі земельної частки (паю) відповідно до умов укладеного договору оренди земельної частки (паю) від 01 квітня 2014 року (а.с. 12).

03 травня 2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності зареєстровано право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :23:000:0063, площею 3,898га (а.с. 13).

28 листопада 2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності зареєстровано право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :23:000:0063, площею 3,898га (а.с. 14).

Підтвердження про повідомлення позивача відповідачем ОСОБА_1 про реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер :23:000:0063 та про відсутність у нього наміру переукладати договір оренди земельної частки на договір оренди земельної ділянки матеріали справи не містять.

Частиною 2 ст. 792 ЦК України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно із ч. 1 ст. 93 ЗК України, ст. 1 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

У справі встановлено, що позивач уклав договір оренди з ОСОБА_1 як з власником сертифікату на право на земельну частку (пай). Вказаний сертифікат вважався правовстановлюючим документом при реалізації відповідачем права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства та був дійсним до моменту виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки та отримання ОСОБА_1 права власності на землю, що відповідає пункту 17 Розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 14 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно ст. 630 Цивільного кодексу України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту, якщо вони відповідають вимогам ст. 7 цього Кодексу.

У пункті 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року № 5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 року за №101/4322 визначено, що у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) зобов`язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства.

У абзаці 5 пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що при розгляді спорів про переукладення договорів оренди землі суди повинні враховувати, що згідно з пунктом 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року № 5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 року за №101/4322, після виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання державного акту на право приватної власності на землю зобов`язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства. З часу отримання особою державного акту на право приватної власності на землю вона набуває статусу власника земельної ділянки, у зв`язку з чим змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, а тому договір оренди земельної частки (паю) припиняється. Враховуючи вимоги статей 203, 215 ЦК України про недійсність правочину, переукладення договору оренди земельної частки (паю) після виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки і одержання власником земельної частки (паю) державного акту на право власності на земельну ділянку можливе лише за наявності волевиявлення на те сторін.

Виходячи з наведених норм та враховуючи те, що з часу отримання ОСОБА_1 права приватної власності на землю він набув статусу власника земельної ділянки, тобто змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, договір оренди земельної частки (паю) від 01 квітня 2014 року, укладений між ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 , слід вважати припиненим.

При цьому зміст пункту 2.3 укладеного між ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 договору оренди земельної частки (паю) щодо переукладання договору у разі виділення земельної ділянки в натурі не може бути розцінений як примус для власника земельної ділянки і передбачає право, а не обов`язок на переукладення договору оренди.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 27 березня 2007 року в справі № 6-7167св06; постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року в справі № 233/4198/18 (провадження № 61-11971св19).

За таких обставин помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що договір оренди земельної частки (паю) від 01 квітня 2014 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 не припинив своєї дії у зв`язку з реєстрацією ОСОБА_1 03 травня 2018 року права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :23:000:0063.

При цьому апеляційний суд виходить з того, що судом встановлено, що позивач уклав договір оренди з власником сертифікату на право на земельної частки (паю). Вказаний сертифікат був дійсними до моменту виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок та отримання їх власником ОСОБА_1 права власності на землю.

У ст. 321 ЦК України вказано, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Пунктом 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року № 5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 року за №101/4322 визначено, що у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) зобов`язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства.

Згідно з частинами 2, 3, та 4 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Враховуючи роз`яснення, викладені у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», а також те, що з часу отримання ОСОБА_1 права власності на землю він набув статусу власника земельних ділянок, тобто змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, договір оренди земельної частки (паю) слід вважати припиненим.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приймає доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості висновку суду першої інстанції, що відповідач в односторонньому порядку ухиляється від переукладення договору, оскільки не повідомив позивача про набуття права власності на земельну ділянку, так як відсутність такого повідомлення не впливає на зміну юридичного статусу земельної ділянки та наслідки отримання права власності на земельну ділянку власником сертифікату на право на земельну частку (пай).

Відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні вимог «АПК-ІНВЕСТ» про переукладення договору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та ухвалення у цій справі нового рішення по суті заявлених позовних вимог, має бути вирішено питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи як у суді першої інстанції, так і понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За подання позовної заяви позивачем ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ» сплачено судовий збір у розмірі 1 921 грн. (а.с. 1).

За правилом ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частини 1, 2, 6 цієї статті передбачають, що судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ» витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви слід віднести на користь позивача.

Згідно п/п 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 прожитковий мінімум для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2019 року, в якому позивач ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ» звернувся до суду, встановлено у розмірі 1921 грн. 00 коп.

Відповідно до п/п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду розмір судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

За подання позовної заяви ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ» про визнання договору оренди переукладеним підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1921 грн.

З огляду на зазначене, відповідачем ОСОБА_1 та третьою особою ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 2 881 грн. 50 коп. (1921,00 х 150%) кожним.

З урахуванням задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_2 , судовий збір, сплачений ними за подання апеляційної скарги, підлягає стягненню з позивача на користь відповідача та третьої особи.

Відомості про інші судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи, сторонами не надані.

Керуючись ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 жовтня 2019 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про визнання переукладеним договору оренди земельної частки (паю) від 01 квітня 2014 року на договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :23:000:0063 площею 3,898 га на тих самих умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки (паю), починаючи з дати державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :23:000:0063 площею 3,898га з 03 травня 2018 року.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі по 2 881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) грн. 50 коп. кожному

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Ю.М. Мальований

Судді: О.В. Агєєв

О.Д. Канурна