Справа № 307/2709/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 листопада 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Бисаги Т.Ю., Кондора Р.Ю.

з участю секретаря: Купар Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду Закрпатської області від 16 січня 2020 року у складі судді Сойми М.М., у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення заподіяних збитків,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року Приватне акціонерне товариство «Закарпаттяобленерго» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків.

Позовні вимоги мотивує тим, що представниками ПАТ «Закарпаттяобленерго» було проведено обстеження електроустановок споживача щодо виявлення споживання електричної енергії поза приладами обліку. В ході проведеного обстеження, в порушення Правил користування електроенергією для населення за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає відповідач ОСОБА_1 , було виявлено порушення, а саме: пошкоджено індикатор магнітного поля на позиції 4.М9674102, про що складено Акт №123211 від 21 березня 2019 року Даний акт підписано трьома представниками товариства та без жоних зауважень підписано відповідачем ОСОБА_1 . На підставі складеного працівниками РЕМу акту, комісією по розгляду актів про порушення ПКЕЕН, у відповідності до Порядку, Методики було проведено визначення обсягу та вартості електричної енергії не облікованої внаслідок допущеного відповідачем порушення та встановлено, що діями відповідача заподіяно збитки ПрАТ «Закарпаттяобленерго» на суму 15 003, 48 гривень, що становить 5588 кВт/год. недооблікованої електричної енергії, про що зазначено у протоколі засідання комісії від 07 травня 2019 року №107 та розрахунку обсягу та вартості не облікованої електричної енергії за Актом, яка відповідачем не відшкодована. З протоколу також вбачається, що дана сума повинна бути оплачена до 06 червня 2019 року. З врахуванням наведеного позивач просив стягнути з відповідача на свою користь в особі Тячівського РЕМ, заборгованість за заподіяні збитки в сумі 15 003, 48 гривень та судові витрати.

Рішенням Тячівського районного суду від 16 січня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Приватного акціонерного товариства "Закарпаттяобленерго" 15003,48грн. заподіяних збитків та 1921 грн. сплаченого судового збору.

На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що його не було належним чином повідомлено про розгляд справи. Крім того, вказує, що суд дійшов безпідставного висновку, що він є користувачем електроенергії; у матеріалах справи відсутній акт про встановлення та опломбування лічильника у належному йому будинку; акт про порушення складався не у його присутності, підпис, який в ньому міститься, зроблений не ним і йому не вручався; про розгляд складеного відносно нього акту він не повідомлявся; йому безпідставно нараховані заявлену суму збитків.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Приватного акціонерного товариства "Закарпаттяобленерго" просить рішення Тячівського районного суду від 16 січня 2020року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Апелянт, його представник в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив подану апеляційну скаргу, просить залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інтенції виходив з його доведеності та обґрунтованості.

З такими висновками погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У відповідності до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є користувачем електроенергії в будинку по АДРЕСА_1 .

При проведенні представниками позивача 21 березня 2019 року обстеження електроустановок споживача було виявлено порушення, а саме: пошкоджено індикатор магнітного поля на позиції 4.М9674102.

По факту виявленого порушення було складено Акт №123211 від 21 березня 2019 року. Даний акт підписано двома представниками товариства, та підписаний без будь - яких зауважень відповідачем.

16.04. 2019 року проведено експертизу лічильника, який встановлено у будинку споживача, за результатом якої ІМП позиція 4.М9674102 спрацьовує внаслідок впливу магнітного поля, що перевищує поріг спрацювання ІМП, на що вказує порушена геометрія магнітної суспензії та її розташування, що підтверджується Актом проведення експертизи лічильника електроенергії №437 від 16.04.2019 року.

За наслідками складеного Акту №123211 від 21 березня 2019 року було здійснено визначення вартості не облікованої електроенергії, на суму 15003,48 грн., що становить 5588 кВт/год. недооблікованої електричної енергії.

Відповідно до ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» (надалі Закон) постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Учасники ринку, які порушили нормативно - правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом (ч.1 ст. 77 Закону).

Відповідно до ч.4 п.2 ст.77 Закону правопорушеннями на ринку електричної енергії є крадіжка електричної енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики.

Згідно з п.8.2.4 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року №312 у разі виявлення представниками оператора системи пошкоджень чи зриву пломб та/або індикаторів, установлених у місцях, указаних в акті про пломбування, або пошкоджень відбитків тавр на цих пломбах, пошкодження розрахункових засобів вимірювальної техніки, явних ознак втручання в параметри розрахункових засобів вимірювальної техніки з метою зміни їх показів, самовільних підключень до електричних мереж розрахунок обсягу та вартості не облікованої електричної енергії, який підлягає оплаті, здійснюється відповідно до методики визначення обсягу та вартості не облікованої електричної енергії, затвердженої Регулятором.

Пп.2 п.3.1 Методики визначення обсягу т вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженою постановою НКРЕ України від 04.05.2006 за № 562 (в редакції чинній на момент спірних правовідносин) (надалі Методика) передбачено, що ця Методика застосовується на підставі акта про порушення, складеного з урахуванням ПРРЕЕ та в разі виявлення такого порушення, як пошкодження або відсутності пломб з відбитками тавр електропередавальної організації або індикаторів, установлених у місцях, указаних в акті про збереження пломб, складеному в порядку установленому ПКЕЕН (1357-99-п), або в іншому документі, який підтверджує факт пломбування приладів обліку,

установлення індикаторів та передачу на збереження приладів обліку

електричної енергії, відповідних пломб та індикаторів.

Суд першої інстанції правильно встановив, що оскільки відповідачем допущено порушення на ринку електричної енергії, внаслідок якого позивачу завдано збитки, то наявні підстави для стягнення з відповідача завданих збитків та задоволення заявленого позову.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що відповідач не є користувачем електричної енергії, оскільки в матеріалах справи відсутній укладений між сторонами договір, оскільки такі не ґрунтуються на законі. Матеріалами справи встановлено, що позивачем за адресою відповідача було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , підключено до електромережі електроустановку за адресою проживання відповідача, до якої постачалася електроенергія, яка споживалася відповідачем, та який за неї здійснював оплату. За змістом ст. 11 ЦК України факт відкриття особового рахунку та постачання електричної енергії вважається укладенням договору на умовах, передбачених Законом України «Про електроенергетику». (постанова Верховного Суду від 11.09.2019 р. у справі №509/3536/15-ц , постанова від 15.07.2019р у справі №347/713/17 та ін.).

Надуманими є також посилання апелянта про відсутність акту про встановлення та опломбування лічильника у належному йому будинку, оскільки як вбачається з акта про пломбування від 25.07.2016 року, який міститься на зворотній стороні завдання на планову заміну приладу обліку електричної енергій за №3393 від 25.07.2016 року, ОСОБА_1 прийняв на відповідальне зберігання засіб обліку, пломби, в тому числі індикатори МП, разом з індикатором №М9674102, що підтверджується його підписом.

Не заслуговують на увагу також твердження апелянта, що акт про порушення складався не у його присутності, підпис, який в ньому міститься, зроблений не ним і йому не вручався, оскільки такі нічим не підтверджені і повністю спростовуються актом про порушення №123211 від 21.03.2019 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 допустив представників позивача до житлового будинку, де знаходився засіб обліку електричної енергії, в даному акті наявний підпис ОСОБА_1 та наявна відмітка про відсутність з боку ОСОБА_1 будь - яких зауважень щодо виявлення порушення.

Повністю спростовуються також доводи апелянта, що про розгляд складеного відносно нього акту він не повідомлявся, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, 03.04.2019 року позивачем на адресу відповідача було надіслано повідомлення за №106 від 03.04.2019 року про проведення 02.05.2019 року засідання комісії Тячівського РЕМ з розгляду Актів про порушення, на яке було запрошено ОСОБА_1 , що підтверджується відповідним поштовим відправленням.

Не заслуговують на увагу доводи апеляції про безпідставність нарахування заявленої суми збитків, оскільки такі нараховані за період з 08.02.2019 р.(дата останнього контрольного огляду точки обліку) по 21.03.2019 р.(дата складання акту), що відповідає пп.2п.3.1 Методики.

Не можуть бути взяті до аги доводи апелянта, що його не було належним чином повідомлено про розгляд справи, оскільки матеріалами справи стверджено, що відповідач в судові засідання 04.11.2019р., 03.12.2019 р., 16.01.2020 р. не з`явився, про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлений, що стверджується відповідними розписками про одержання судових повісток, проте жодного разу в судове засідання не з`явився.

З врахуванням вищенаведеного рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

09.06.2020р. разом із відзивом на апеляційну скаргу позивач подав заяву про розподіл судових витрат, в якій просив стягнути з відповідача на свою користь 3000 грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів вважає, що сума гонорару в суді апеляційної інстанції в розмірі в розмірі 3000 грн. є співмірною із складністю справи та наданими ПАО «Консенсус» послугами, відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності та необхідності) та розумності, а тому підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 137, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду від 16 січня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» 3000 (три тисячі) грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 07 грудня 2020 року.

Головуючий :

Судді: