Справа № 159/3907/20
Провадження № 2/159/997/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Панасюка С.Л.,

з участю секретаря Клевецької О.М.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що 15 квітня 2010 року між ТзОВ «Авто Просто» та позивачем укладено Угоду № 300720 та підписано Додатки № 1 та № 2 до неї, які є невід`ємними частинами Угоди. Угоду між сторонами було укладено з метою придбання автомобіля марки «KIA Cerato», вартістю 136800,00 грн. Позивач скористався правом, передбаченим ст.7 Додатку № 2 до Угоди, і звернувся до ТзОВ «Авто Просто» з заявою про вибір іншої марки автомобіля, а саме, автомобіля марки «JAC». 29.06.2010 ОСОБА_1 отримав автомобіль марки «JACHFC1045K», 2008 року випуску, та зареєстрував транспортний засіб на своє ім`я. Вартість автомобіля склала 111667,20 грн. 30 червня 2010 року був укладений договір застави між позивачем та ТзОВ «Авто Просто» для забезпечення виконання зобов`язань за Угодою № 300720. Позивач вважає Угоду № 300720, Додаток № 1 , Додаток № 2 до неї такими, що укладені з порушенням норм закону, оскільки при їх укладенні відповідач не довів до його відома реальні умови надання фінансової послуги, ввів його в оману, допустивши нечесну підприємницьку діяльність. Положення угоди та додатків до неї містять несправедливі умови, створюють дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, фактично між сторонами був укладений договір лізингу, який не був нотаріально посвідчений, тому є нікчемним. Також, відповідач не мав ліцензії на здійснення фінансових послуг. Позивач просить визнати згадані угоду та додатки до неї недійсними.

Заперечення відповідача.

Відповідач вказує, що послуги, надані позивачу, врегульовані нормами Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», згідно з яким фінансовою послугою вважається, зокрема, і послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Підписання позивачем угоди та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення з ними, розуміння їх умов, визначень та іншого. Ці умови та визначення детально і ясно викладені в угоді та додатках до неї, позивач мав повну і достовірну інформацію про послуги Товариства та порядок їх надання. Просив у позові відмовити.

Мотивувальна частина рішення.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

15 квітня 2010 року між ТзОВ «Авто Просто» та позивачем укладено Угоду № 300720 та підписано Додатки № 1 та № 2 до неї, які є невід`ємними частинами Угоди.

Угоду між сторонами було укладено з метою придбання автомобіля марки «KIA Cerato», вартістю 136800,00 грн.

Позивач скористався правом, передбаченим ст.7 Додатку № 2 до Угоди, і звернувся до ТзОВ «Авто Просто» з заявою про вибір іншої марки автомобіля, а саме, автомобіля марки «JAC».

29.06.2010 ОСОБА_1 отримав автомобіль марки «JACHFC1045K», 2008 року випуску, та зареєстрував транспортний засіб на своє ім`я. Вартість автомобіля склала 111667,20 грн.

30 червня 2010 року був укладений договір застави між позивачем та ТзОВ «Авто Просто» для забезпечення виконання зобов`язань за Угодою № 300720.

Зазначені обставини не заперечуються сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Підписання позивачем угоди та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення з ними, розуміння їх умов, визначень та іншого.

Ці умови та визначення детально і ясно викладені в угоді та додатках до неї, підстави для твердження про їх незрозумілість, спробі введення в оману відсутні.

Позивач мав повну і достовірну інформацію про послуги Товариства та порядок їх надання, яка закладена в самому змісті угоди та додатках до неї, підписаних ним.

Позивач не довів, що відповідач відмовив йому у відповідях на запитання щодо угоди і додатків до неї, або ж давав неповні відповіді, іншим чином ухилявся від роз`яснень умов договору або ж намагався ввести його в оману.

Позивач отримав за договором автомобіль і зареєстрував його на своє ім`я, тобто прийняв виконання зобов`язання відповідачем без заяв і претензій.

Згідно з умовами угоди та додатків до неї відповідач зобов`язався забезпечити придбання автомобіля для позивача за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи, а позивач зобов`язався здійснити необхідну кількість періодичних платежів для повної оплати поточної ціни автомобіля та вартості послуги.

Положення п.2 ч.1, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняють нечесну підприємницьку практику. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

До правовідносин між сторонами не може бути застосовано положення ст.230 ЦК України, оскільки відповідач забезпечив повне і всебічне ознайомлення позивача з умовами договору, що підтверджується змістом угоди та додатків до неї.

Безпідставним є посилання позивача на те, що відповідач не мав права надавати послугу придбання товарів у групі, оскільки не мав ліцензії.

02.06.2011 внесені зміни до Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», відповідно до яких адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою. Зміни набули чинності 09.01.2012 року.

Тобто, на час укладення угоди та додатків до неї згадані зміни до закону не діяли. Не існувало також нормативно-правового акту про затвердження ліцензійних умов провадження діяльності з надання послуг з адміністрування придбання в групах, висновку Держкомфінпослуг про віднесення цих послуг до фінансових послуг.

Отже, діяльність ТзОВ «Авто Просто» з надання послуг спрямованих на придбання товарів в групах станом на квітень 2010 року не визнавалася як діяльність з надання фінансових послуг, а отже, не підлягала ліцензуванню.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Для віднесення умов договору до несправедливих необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частини третьої статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Позивач не довів, що згадані ознаки існують.

Умови укладеної між сторонами угоди та додатків до неї містять детальний опис послуг, що надаються ТзОВ «Авто Просто», з визначенням поточної ціни автомобіля, інших платежів, порядку зміни ціни, вибір марки та моделі автомобіля і процедури його отримання.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Позивач також зазначає, що оскаржувана угода містить усі особливості, що містить в собі договір фінансового лізингу та по своїй суті і своєю правовою природою є змішаною та містить, в тому числі, елементи договору фінансового лізингу.

У контексті таких доводів необхідно врахувати, що за договором лізингу, відповідно до ст.806 ЦК України, одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Спірною угодою передбачено, що відповідач надає послуги, предметом яких є придбання автомобілів учасниками через систему придбання в групах. Тобто, за умови виконання сторонами всіх договірних зобов`язань, учасник від третьої особи, а не від відповідача, набуває право власності, а не тимчасового користування, на замовлений ним автомобіль.

Як вбачається зі спірної угоди, її предметом є надання учаснику послуг спрямованих на придбання автомобіля, а не купівля-продаж автомобіля в кредит чи лізинг.

Укладений між сторонами договір не є договором лізингу та не містить в собі його ознаки, тому помилковими є доводи позивача про застосування до спірних правовідносин ст.799 ЦК України щодо обов`язкової нотаріальної форми укладеного договору та, як наслідок, визнання цього договору недійсним (нікчемним) на підставі ч.1 ст.220 ЦК України в зв`язку із недодержанням форми його укладення.

На основі викладеного суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.12, 81, 82, 259, 263, 264, 265, 273 ЦПК України, на підставі ч.1 ст.638 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В :

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання договору недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на його апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий:С. Л. Панасюк