Постанова

Іменем України

09 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 199/7425/16-ц

провадження № 61-8915св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - Акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач: (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 , (третя особа за зустрічним позовом) ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_2 , про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним

за касаційною скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2019 року у складі судді Скрипник О. Г. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2020 року у складі колегії суддів: Красвітної Т. П., Свистунової О. В., Єлізаренко І. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст заяв

У жовтні 2016 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк», банк) звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути на свою користь солідарно з відповідачів 55 485,60 дол. США заборгованості за кредитним договором, 14 112,76 грн пені, 21 785,01 грн судових витрат.

На обґрунтування заявлених вимог АТ «УкрСиббанк» зазначало про те, що 16 травня 2008 року між банком і ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 83 200,00 дол. США строком до 15 травня 2019 року, а відповідач зобов`язалася повернути кредит у повному обсязі згідно з графіком погашення заборгованості.

На забезпечення належного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором 16 травня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язався відповідати перед банком за виконання взятих на себе боржником зобов`язань за кредитним договором.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 04 жовтня 2016 року утворилася заборгованість, з якої: 49 980,75 дол. США - заборгованість за кредитом, 5 504,85 дол. США - заборгованість за процентами, 14 112,76 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за період з 12 лютого до 04 жовтня 2016 року.

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому просила визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту від 16 травня 2008 року № 0, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що кредитний договір вона не підписувала, грошові кошти не отримувала і кредит не сплачувала.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська рішенням від 12 березня 2019 року в задоволенні позову АТ «УкрСиббанк» відмовив. Зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнив. Визнав недійсним договір про надання споживчого кредиту від 16 травня 2008 року № 0, укладений між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 . Стягнув з АТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 витрати за проведення почеркознавчої експертизи в розмірі 3 961,60 грн. Стягнув з АТ «УкрСиббанк» на користь держави судовий збір у розмірі 704, 80 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 не підписувала кредитний договір і не отримувала кредитні кошти за його умовами, договір поруки є похідним від нього, тому позов ПАТ «УкрСиббанк» про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 як боржника та ОСОБА_2 як поручителя задоволенню не підлягає, проте підлягає задоволенню зустрічний позов ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Дніпровський апеляційний суд постановою від 12 березня 2020 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2019 року залишив без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції є законними і обґрунтованими, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї, їх узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 11 червня 2020 року, АТ «УкрСиббанк» просить скасувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2020 року, ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані рішення є незаконними, необґрунтованими, такими, що ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права без врахування судами висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.

Суди не врахували факт того, що умови кредитного договору та заявки-анкети позичальника щодо суми кредиту, валюти кредиту, відсоткової ставки, строку кредитування збігаються, отримання кредиту на цих умовах ініційоване ОСОБА_1 , що свідчить про наявність у неї волі на укладення правочину, а умови є погодженими та зафіксовані в письмовому документі.

Кредитні кошти ОСОБА_1 надано у безготівковому порядку шляхом зарахування на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на її ім`я, що підтверджується випискою з особового рахунка від 16 травня 2008 року № НОМЕР_1 , відкритого за заявою ОСОБА_1 , що вона не спростовує, на суму 83 200,00 дол. США з призначенням платежу - надання кредиту згідно з угодою від 16 травня 2008 року № 0 та меморіальним ордером від 16 травня 2008 року № .

Отже, з моменту зарахування на поточний рахунок ОСОБА_1 кредитних коштів вони є її власністю і підтверджують надання кредиту в безготівковій формі та свідчать про виконання банком своїх зобов`язань щодо надання кредиту.

З моменту зарахування коштів на рахунок кредитний договір є укладеним відповідно до статті 1046 ЦК України, а в контексті частини другої статті 642 ЦК України банк вчинив дії щодо прийняття пропозиції на укладення правочину.

Висновки судів щодо ненадання кредиту та відсутності доказів надання коштів є необґрунтованими, суперечать матеріалам справи та зроблені без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 910/16143/18, від 23 вересня 2019 року у справі № 910/10254/18, від 06 листопада 2018 року у справі № 910/1580/18.

ОСОБА_1 сплачувала кредит з 16 травня 2008 року до січня 2014 року, у лютому 2014 року провела часткове дострокове погашення в розмірі 10 331,64 дол. США, а проценти сплачувала щомісяця до 10 грудня 2015 року, що свідчить про наявність домовленостей про укладення правочину.

Однак суди не врахували висновків Верховного Суду з цього питання, викладених у постановах від 25 березня 2020 року у справі № 537/466/17, від 04 липня 2018 року у справі № 201/5527/16-ц, від 05 жовтня 2019 року у справі № 761/9887/16-ц, від 03 квітня 2019 року у справі № 175/3538/15.

Крім цього, ОСОБА_1 вчиняла інші дії у вигляді направлення листів на адресу банку, в яких вказано про погодження умов кредитного договору.

24 липня 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу, який мотивований тим, що вона кредитний договір не підписувала та кредитні кошти не отримувала. Працювала на підприємстві у ОСОБА_2 , він її про це просив, однак її чоловік заборонив здійснювати відповідні дії, тому кредитний договір з банком вона не укладала та кредитні кошти не отримувала. Обставини, що склалися у ОСОБА_2 з представниками банку щодо кредиту, їй не відомі.

Матеріали справи містять заяву на видачу траншу, яка не заповнена та ніким не підписана, що свідчить про те, що кредитних коштів вона не отримувала.

При розгляді справи слід ураховувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 червня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська.

06 липня 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 27 жовтня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

АТ «УкрСиббанк» надало договір про надання споживчого кредиту № 0, укладеного 16 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 83 200,00 дол. США під 13,00 % річних на перші 30 днів, в подальшому ставка підлягає перегляду, строком до 15 травня 2019 року.

Згідно з копією додатка 1 до кредитного договору погоджено графік погашення кредиту.

На забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором, 16 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 укладений договір поруки № 0/П.

Оскільки позичальник належним чином не виконує умов кредитного договору, станом на 04 жовтня 2016 року утворилася заборгованість, з якої 49 980,75 дол. США заборгованості за кредитом, 5 504,85 дол. США заборгованості за процентами, 14 112,76 грн пені за період з 12 лютого до 04 жовтня 2016 року.

Згідно з висновком почеркознавчої експертизи від 17 травня 2018 року № 6163-17 підпис на оригіналі договору про надання споживчого кредиту від 16 травня 2008 року № 0 виконано не ОСОБА_1 .

Крім того, не ОСОБА_1 виконано два підписи на оригіналі заяви від 16 травня 2008 року № 65; шість підписів у графі «позичальник» і оригіналі додаткуа 1 «Графік погашення кредиту» до договору про надання споживчого кредиту; десять підписів на кожному аркуші в графі «позичальник» та в графі про отримання оригіналу додатка 2, та в оригіналі додатка 2 «графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» до кредитного договору.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які

встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою та третьою статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, наявність волевиявлення учасника правочину на укладання угоди, саме на зазначених в ній умовах, вільність такого волевиявлення і відповідність його внутрішній волі є необхідною умовою дійсності правочину. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.

Факт відсутності волевиявлення ОСОБА_1 на укладення оспорюваного кредитного договору підтверджується категоричним висновком почеркознавчої експертизи від 17 травня 2018 року № 6163-17, проведеної на виконання ухвали суду, відповідно до якого підпис від імені ОСОБА_1 на оригіналі договору про надання споживчого кредиту від 16 травня 2008 року № 0, додатках до нього № 1 і № 2 виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Висновком експерта також встановлено, що підписи від імені ОСОБА_1 в графах «Підпис отримувача» і «Ця операція не пов`язана із здійсненням підприємницької та інвестиційної діяльності» в оригіналі заяви від 16 травня 2008 року № 65 про видачу коштів з поточного рахунка виконані не нею, а іншою особою.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що ОСОБА_1 кредитний договір і додатки до нього не підписувала та кредитні кошти не отримувала, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову банку та наявність таких підстав для задоволення зустрічного позову.

Висновки судів не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постановах, що зазначені заявником у касаційній скарзі.

Аргументи касаційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судами оцінкою зібраних доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на необхідність переоцінки цих доказів і обставин у тому контексті, який, на думку заявника, свідчить про наявність підстав для покладення на відповідачів відповідальності за кредитним договором, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України).

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун