Справа № 274/7217/18 Провадження № 2/0274/261/20
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.20 р.м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі - Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1
доОСОБА_2 , представником якого є ОСОБА_3 ,
простягнення боргу за договором позики (розпискою),

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 р. ОСОБА_1 звернувся з вказаним позовом, у якому, з урахуванням заяви від 15.04.2019 р. (а. с. 40), яка була прийнята Судом до розгляду (а. с. 44 - 54), просить стягнути на його користь з ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 274 103,51 грн., який складається з 120 000,00 грн. - борг за договором позики від 01.07.2015 р., 13 650,41 грн. - 3 проценти річних, 79 241,10 грн. - проценти за договором позики від 01.07.2015 р. по ставці НБУ, 61 212,00 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 01.07.2015 р. укладено договір позики (розписка), на підставі якого перший позичив другому 120 000,00 грн. до 31.12.2015 р. під три проценти щомісячно, проте у зазначений строк ОСОБА_2 кошти ОСОБА_1 не повернув, проценти не сплатив.

Ухвалою від 28.01.2019 р. відкрито провадження у справі.

Ухвалою від 17.05.2019 р. призначено судову почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі.

Ухвалою від 25.07.2019 р. провадження у справі поновлено.

ОСОБА_4 проти позову заперечив та просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що з ОСОБА_1 договору позики (розписки) не укладав та коштів від того не отримував, підпис, який міститься у розписці, йому не належить, у розписці вказаного його старі паспортні дані, що вказує на те, що вона є підробленою.

Судом з`ясовано, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підписано документ з назвою "Договір позики /розписка/" від 01.07.2015 р., відповідно до якого ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 під три проценти щомісячно 120 000,00 грн., та зобов`язався їх повернути до 31.12.2015 р. (а. с. 9).

У договорі також містяться підписи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про те, що перший гроші отримав, а другий - позичив.

Суд відхиляє доводи ОСОБА_2 про те, що підпис, який міститься у цьому договорі, йому не належить і що грошових коштів від ОСОБА_1 він не отримував, і що розписка є підробленою, оскільки вони спростовуються висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 12.07.2019 р. № 1040/1241/1243/19-25, згідно з яким підписи у Договорі позики /розписці/ від 01.07.2015 р. від імені ОСОБА_2 виконані самим ОСОБА_2 (а. с. 97 - 102).

Статтею 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Абзацом першим частини 1048 Цивільного кодексу України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 01.07.2015 р. було укладено договір позики, на підставі якого перший передав у власність другого грошові кошти у розмірі 120 000,00 грн. зі сплатою трьох процентів на місяць, при цьому другий зобов`язався повернути першому ці грошові кошти та сплатити проценти до 31.12.2015 р.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, зобов`язань з повернення до 31.12.2015 р. ОСОБА_1 грошових коштів ОСОБА_2 не виконав.

Доказів, які б це спростовували, ОСОБА_2 не подав.

Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 в частині стягнення на його користь з ОСОБА_2 боргу за довго ром позики у розмірі 120 000,00 грн. підлягає задоволенню.

ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 79 241,10 грн. - проценти по ставці НБУ станом на 15.04.2019 р., що суперечить наведеним вище умовам договору позики, яким встановлена інша ставка процентів - 3 проценти на місяць.

Між тим, розмір процентів, які просить стягнути ОСОБА_1 , є меншим, ніж 3 проценти річних, який станом на 15.04.2019 р. становить 163 804,93 грн.

Разом з тим, Суд, керуючись частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України (якою встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках), не має права вийти за межі позовних вимог.

За таких обставин Суд вважає, що позов ОСОБА_5 в частині стягнення на його користь з ОСОБА_2 процентів за договором позики підлягає задоволенню.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином ОСОБА_2 має сплатити ОСОБА_1 інфляційні втрати та 3 проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення.

З розрахунку цих платежів, наданому ОСОБА_1 (13 650,41 грн. - 3 проценти річних, 61 212,00 грн. - інфляційні втрати), вбачається, що його проведено за період до 01.01.2016 р., що є помилковим, оскільки прострочення виконання зобов`язання за договором позики розпочалось саме 01.01.2016 р., а відтак саме з цього моменту у ОСОБА_2 виник обов`язок сплатити інфляційні втрати та 3 проценти річних.

Розмір інфляційних втрат у зв`язку з неповерненням ОСОБА_2 боргу за договором позики ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 р. по 15.04.2019 р. становить 52 317,75 грн., а 3 проценти річних - 11 835,62 грн.

Зважаючи на наведене, позов ОСОБА_5 в частині стягнення на його користь з ОСОБА_2 інфляційних втрат та 3 процентів річних підлягає частковому задоволенню у розмірах, викладених у попередньому абзаці.

На підставі статі 141 Цивільного процесуального кодексу України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування судових витрат підлягає стягненню частина судового збору у розмірі 2 531,04 грн.

Керуючись статтями 141, 258, 259, 263 - 265 Цивільного процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 263 394,47 грн., який складається з 120 000,00 грн. - борг за договором позики від 01.07.2015 р., 11 835,62 грн. - 3 проценти річних, 79 241,10 грн. - проценти за договором позики від 01.07.2015 р., 52 317,75 грн. - інфляційні втрати.

3. В задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування судових витрат частину судового збору у розмірі 2 531,04 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення у письмовій формі до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Корбут