Дата документу 15.01.2020 Справа № 335/6144/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/6144/19 Головуючий у 1 інстанції Соболєва І.П.
Провадження № 22-ц/807/512/20 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2019 року про забезпечення позову у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 3 202 005,12 гривень.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій ОСОБА_2 просить накласти арешт на об`єкт нерухомості - комплекс, що складається з будівлі A-З (II-ІІІ поверхи незавершені будівництвом), площею 331, 9 кв.м., навісу Г, бесідки Д-1, огорожі № 1, фонтану 11, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомості 07, право власності, на який зареєстрований за ОСОБА_3 ; нежитлове приміщення, загальною площею 276, 3 кв.м., основною площею 168, 7 кв.м., розташованого за адресою: м. Мелітополь, Запорізька область , реєстраційний номер об`єкту нерухомості: 20701568, право власності на який зареєстроване за ОСОБА_3 ; квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомості 10117390, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_3 ; автомобіль Mitsubishi Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3 , та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо квартири.

Заява мотивована тим, що є підстави вважати, що майно, яке є власністю відповідача, може бути відчужено на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2019 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.

З метою забезпечення позову накладено арешт на:

- об`єкт нерухомості - комплекс, що складається з будівлі A-З (II-ІІІ поверхи незавершені будівництвом), площею 331, 9 кв.м., навісу Г, бесідки Д-1, огорожі № 1, фонтану 11, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомості 07, право власності, на який зареєстрований за ОСОБА_3 ;

- нежитлове приміщення, загальною площею 276, 3 кв.м., основною площею 168, 7 кв.м., розташованого за адресою: м. Мелітополь, Запорізька область , реєстраційний номер об`єкту нерухомості: 20701568, право власності на який зареєстроване за ОСОБА_3 ;

- квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомості 10117390, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_3 ;

- автомобіль Mitsubishi Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3 .

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу про забезпечення позову скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

13 січня 2020 року на адресу Запорізького апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_3 про відкладення розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 в обґрунтування зазначеної заяви ОСОБА_3 зазначив, що 15.01.2020 року він буде знаходитися у відрядженні.

Колегія суддів не приймає до уваги заяву ОСОБА_3 про відкладення розгляду апеляційної скарги, оскільки на підтвердження того, що ОСОБА_3 буде знаходитися у відрядженні 15.01.2020 року заявником не надано жодних доказів.

14 січня 2020 року на адресу Запорізького апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_4 про допуск до участі в розгляді апеляційної скарги та відкладення розгляду справи та надання матеріалів справи для ознайомлення. В клопотанні зазначив, що 14.01.2020 року між ним та ОСОБА_2 укладено угоду про надання йому правової допомоги під час розгляду зазначеної справи. з огляду на те, що він є представником позивача, проте не зможе прибути у судове засідання, так як приймає участь в розгляді інших справ.

Вказане клопотання про відкладення розгляду колегія суддів не приймає до уваги, оскільки належних та допустимих доказів участі в інших справах представником не надано.

15 січня 2020 року на адресу Запорізького апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з залученням до участі у справі його представника та необхідність часу для ознайомлення його з матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 отримав судову повістку-повідомлення про виклик в судове засідання на 15.01.2020 року - 27 грудня 2019 року, проте зловживаючи своїми процесуальними правами не вжив заходів для забезпечення участі свого представника або особисто в судовому засіданні 15.01.2020 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У справах "Рябих проти Росії" (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та "Пономарьов проти України" (заява № 3236/03 від 3 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

При цьому колегія суддів також виходить із того, що у своєму рішенні у справі "Калашников проти Росії" Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Справа розглянута апеляційним судом на підставі ч. 2 ст. 247 та ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому слід враховувати, що вжитті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Виходячи зі змісту ст.ст. 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Згідно з п. 6, 7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Пунктами 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власнику майна належать право володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України).

Судом першої інстанції при постановлені ухвали не перевірено, кому саме належить рухоме та нерухоме майно, на яке просив накласти арешт заявник.

Так, рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 березня 2019 року, залишеним без змін Постановою Запорізького апеляційного суду від 13 серпня 2019 року, у цивільній справі ЄУН № 320/5902/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя позов задоволено частково.

Вищевказаним рішенням визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину: об`єкту нежитлової нерухомості - комплексу, що складається з будівлі А-3 (ІІ-ІІІ поверхи незавершені будівництвом), площею 331,9 кв.м, навісу Г, бесідки Д-1, огорожі №1, фонтану ІІ, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлового приміщення, загальною площею 276,3 кв.м, основною площею 168,7 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 ; квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ; автомобіля Mitsubishi Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Іншу Ѕ частину переліченого майна залишено у власності ОСОБА_3 .

Таким чином, судом першої інтонації при постановлені оскаржуваної ухвали про забезпечення позову від 04.06.2019 року порушені права ОСОБА_1 , як співвласника рухомого та нерухомого майна на яке накладено арешт.

Суд передчасно зробив висновок про те, що майно на яке накладено арешт належить тільки відповідачу.

При цьому, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що Ѕ частка рухомого та нерухомого майна, на яке судом накладено арешт належить ОСОБА_1 , яка не є стороною у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направлення питання щодо вжиття заходів забезпечення позову для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2019 року у цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду процесуального питання.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 січня 2020 року.

Головуючий

Судді: