КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1.12.2020 р. Київський Апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду

цивільних справ :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Рубан С.М., Желепи О.В.

При секретарі - Гаврюшенко К.О.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного

суду в порядку спрощеного позовного провадження

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду м.Києва від 02 вересня 2020 року

в справі за заявою ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в

інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , заінтересована особа:

ОСОБА_1

про продовження обмежувального припису

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з`явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного м. Києва від 02 вересня 2020 року задоволено заяву ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_1 про продовження обмежувального припису. Продовжено обмежувальний припис строком на шість місяців, яким заборонено ОСОБА_1 перебувати разом з ОСОБА_2 та малолітнім сином ОСОБА_3 у місці спільного проживання за адресою АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні заяви про продовження обмежувального припису, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права, що судом першої інстанції його не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи, що розгляд справи відбувся у його відсутності, що він тим самим був позбавлений можливості подати суду свої доводи та заперечення, що вказані заявником обставини він заперечує.

Заявниця ОСОБА_2 та її представник в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, зокрема, представник надіслала суду клопотання, в якому посилалася на те, що перебуває на лікарняному у зв`язку із пологами, тому просила про відкладення розгляду справи. Заявницею вказане клопотання підтримане не було, іншого представника вона в судове засідання не направила та відповідних доказів не надала; ОСОБА_1 та його представник проти вказаного клопотання заперечували.

З огляду на вказані обставини, судова колегія вважає причину неявки заявниці (чи іншого представника) неповажною, та вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, сторони у справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі.

2 березня 2020 року Печерським районним судом м. Києва задоволено заяву позивачки про видачу обмежувального припису. Видано обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців, яким було заборонено ОСОБА_1 перебувати разом із заявником та неповнолітнім сином у місці спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, після задоволення заяви про видачу обмежувального припису відбувся ряд подій, що свідчив про агресивне незадоволення ОСОБА_1 результатом розгляду даної заяви та які супроводжувалися новими викликами поліції.

Зокрема, починаючи з 11 березня 2020 року (а саме: 11.03, 12.03.,13.03, 14.03, 15.03, 16.03, 19.03, 20.03.2020 року) заявниця вимушена була викликати поліцію, оскільки, ОСОБА_1 незважаючи на обмежувальний припис намагався потрапити до квартири агресивно штовхаючи двері, використовуючи ненормативну лексику, погрози. Все це відбувалося у присутності неповнолітнього сина, який був дуже наляканий. 13 березня 2020 у стані агресії, маючи доступ до системи підключення мережі інтернет, ОСОБА_1 відірвав технічне спорядження та таким чином відключив квартиру від доступу до мережі, тим самим позбавивши свого сина можливості продовжувати онлайн навчання.

Також заявниця вказувала, що за весь період дії обмежувального припису ОСОБА_1 жодного разу не намагався налагодити свої відносини з сином: ні шляхом телефонного зв`язку, ні спілкуванням щодо організації зустрічі з сином через колишню дружину - ОСОБА_2 . Враховуючи слабкий та мінливий стан здоров`я дитини, щорічне загострення алергічних проявів у літній період, батько жодного разу не поцікавився його самопочуттям, а на прохання колишньої дружини надати дозвіл на виїзд сина ОСОБА_3 закордон у більш сприятливе середовище, не відреагував. В результаті відсутності дозволу на виїзд, дитина на сьогоднішній день перебуває у незадовільному стані та приймає сильнодіючі та дорогі лікарські препарати для боротьби з проявами алергії.

Згідно висновку дослідження психоемоційного стану ОСОБА_1 від 14.03., 17.03.2020 р., 23.03.2020 р., який ним було додано до апеляційної скарги на попереднє рішення про видачу обмежувального припису, та який було здійснено спеціалістом психологом Громадської організації «Вірю в тебе» ОСОБА_5 , звертають на себе увагу наступні твердження психолога про наявність у ОСОБА_1 високого рівня почуття провини; високого рівня індексу ворожості; завищених показників вербальної агресії; спонтанності у поведінці; надання переваги особистій думці, незалежно від інших; середнього рівня внутрішньої агресії, яка направлена на себе; пригнічення внутрішнього гніву.

У своїх висновках, психолог стверджує, що ОСОБА_1 є цілеспрямованою людиною, яка «знає що хоче та робить, що забажає»; «Чоловік знаходиться у стані постійної напруги та з відчуттям несправедливості». ОСОБА_1 надані рекомендації, зокрема, пройти курс індивідуальної психотерапії для покращення психоемоційного стану та подолання стресу, соматичних проявів.

Відповідно до ч.1 ст.350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала.

Відповідно до ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно п. п.3, 6, 7, 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці що і постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може буті подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно ч.2 ст.3 Закону України «Про запобіганнята протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, незалежно від факту спільного проживання серед яких - подружжя; особи, які мають спільну дитину (дітей).

Звертаючись до суду за захистом прав і інтерсів, які порушенні від домашнього насильства, шляхом видачі обмежувального припису, має місце посилання заявника на те, що заінтересованою особою вчинялис щодо заявника фізичне та психологічне насильство.

Згідно ч.ч.2, 4 ст.26 цього Закону визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні «Ireland v. the UK», зазначено, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях «Kudla v Poland» [GC], n. 92237, «Козинець проти У країни», п. 52, «Лабіта проти Італії», п. 120, «Чембер проти Росії», п. 49244, поводження є «нелюдським», якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань.

Судова колегія вважає, що з огляду на встановлені судом обставини щодо наявності фізичного, психологічного насильства, яке чинить ОСОБА_1 щодо ОСОБА_2 та дитини ОСОБА_3 , що заявниця як жертва такого насильства потребує захисту у порядку передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також продовження обмежувального припису.

Слід зазначити про те, що обґрунтовуючи апеляцію ОСОБА_1 посилався на те, що суд першої інстанції розглянув справу у його відсутності та не повідомив його про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, та відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК є обов`язковою підставою для скасування.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також, беручи до уваги характер і тривалість вчинених ОСОБА_1 дій щодо заявниці та її сина, що після 20.03.2020 р. і до дня постановлення оскаржуваного рішення він жодних неправомірних дій стосовно вказаних осіб не вчиняв, судова колегія вважає, визначений судом строк для продовження дії обмежувального припису є неспівмірним, тому, з урахуванням всіх обставин справи його слід визначити - 4 місяці.

Тому, заява про продовження обмежувального припису підлягає частковому задоволенню.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду не можна визнати законним і обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення заяви.

Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368, 374, 375, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 02 вересня 2020 року - скасувати і постановити нове, яким заяву ОСОБА_2 и яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_1 про продовження обмежувального припису - задовольнити частково.

Продовжити обмежувальний припис строком на 4 (чотири) місяці, яким заборонити ОСОБА_1 , 1967 р.н., паспорт громадянина України № НОМЕР_1 виданий Святошинським РУГУ у м.Києві 16.02.2006 р., реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , перебувати разом з ОСОБА_2 та сином ОСОБА_3 у місці спільного проживання за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 14.12.2020 р.

Головуючий :

Судді :