У х в а л а

15 січня 2020 року

м. Київ

справа № 171/72/18

провадження № 61-23245 ск 19

Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Ігнатенка В. М.,

розглянув касаційну скаргу головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до головного управління національної поліції у Дніпропетровській області, головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровської області про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними діями органів досудового слідства,

В с т а н о в и в:

1. У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Апостолівськго районного суду Дніпропетровської області з позовом до головного управління національної поліції у Дніпропетровській області, головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровської області про стягнення грошових коштів на відшкодування моральної шкоди, заподіяної їй незаконними діями органів досудового слідства, в розмірі 131 429,00 грн.

2. Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

3. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково: стягнутоз Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн, шляхом безспірного списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду, відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року, № 845; узадоволенні решти позовних вимог відмовлено.

4. 23 грудня 2019 року представник головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області - Купцова О. М., надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного судувід 05 грудня 2019 року.

5. У касаційній скарзі представник головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області - Купцова О. М., просить суд касаційної інстанції скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року та залишити в силі рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2019 року.

6. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями для розгляду справи визначено суддю-доповідача Ігнатенка В. М.

7. Дослідивши касаційну скаргу головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, з огляду на наступне.

8. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

9. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

10. Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

11. Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

12. Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

13. Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

14. Як убачається з матеріалів касаційного провадження, ціна позову в даній справі становить 131 429,00 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921,00*100=192 100,00 грн).

15. Верховний Суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільствата дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

16. Отже зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

17. Разом із цим, у касаційній скарзі представник головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області - Купцова О. М., зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки в судових рішеннях убачається неоднозначність судової практики.

18. Зазначені представником головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області аргументи суд вважає необґрунтованими, оскільки вони є виключно її суб`єктивними судженнями та зводяться до переоцінки доказів і незгоди з фактичними обставинами, встановленими судом апеляційної інстанції. Доводи касаційної скарги про те, що висновки суду в оскаржуваному судовому рішенні суперечать практиці Верховного Суду, яка викладена в постанові від 27 червня 2018 року, в справі № 497/2885/15-ц, у постанові від 22 листопада 2018 року, в справі № 158/2689/16-ц, чим порушено формування єдиної правозастосовчої практики, є необґрунтованими, оскільки у наведених рішеннях суду касаційної інстанції та оскаржуваній постанові суду апеляційної інстанції установлено різні фактичні обставини у справах. Інших обґрунтованих доводів, які б свідчили про можливість відкриття касаційного провадження в малозначній справі заявником не наведено, а тому суд приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

19. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

20. Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

21. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

22. З урахуванням указаного, оскільки головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області подало касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

23. З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України,

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 . до головного управління національної поліції у Дніпропетровській області, головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровської області про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними діями органів досудового слідства.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя: В. М. Ігнатенко