Ухвала

09 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 488/2810/19

провадження № 61-12440св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - перший заступник прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу першого заступника прокурора Миколаївської області на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2020 року у складі судді Лазаревої Г. М. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 14 липня 2020 року у складі колегії суддів: Базовкіної Т. М., Царюк Л. М., Яворської Ж. М.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року перший заступник прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради (далі - Управління ДАБК Миколаївської міської ради) звернувся з позовом до ОСОБА_1 про скасування запису про право власності та знесення автомийки.

Позов мотивований тим, що прокуратурою Миколаївської області виявлені порушення вимог законодавства при забудові ОСОБА_1 земельної ділянки по АДРЕСА_1 та оформленні права власності на об`єкти нерухомості. Будівництво вказаних об`єктів здійснено з порушенням вимог законодавства, є самочинним, оскільки всупереч вимог статей 34, 36 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» дозвільні документи на початок виконання будівельних робіт ОСОБА_1 за вказаною адресою не видавались та не реєструвались. При будівництві вказаного об`єкту порушено цільове призначення земельної ділянки, оскільки земельна ділянка виділялась для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Рішення щодо зміни цільового призначення земельної ділянки Миколаївською міською радою не приймалось. Обґрунтовуючи звернення до суду в інтересах держави, прокурор посилався на те, що Миколаївській міській раді та Управлінню ДАБК Миколаївської міської ради було відомо про порушення вимог законодавства ОСОБА_1 , однак вони не вжили заходів до усунення порушень законодавства та знесення самочинно збудованого об`єкту нерухомості.

На підставі викладеного просив:

скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 27522833 від 16 серпня 2018 року про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на об`єкт нерухомості - автомийку, яка складається з адміністративної будівлі А-1 площею 34,7 кв.м., автомийки В-1 площею 20,3 кв.м., навісу Б, Г, огорожі № 1, 2 площею 38 кв.м. по АДРЕСА_1 ;

зобов`язати ОСОБА_1 знести автомийку, яка складається з адміністративної будівлі А-1 площею 34,7 кв.м., автомийки В-1 площею 20,3 кв.м., навісу Б, Г, огорожі № 1, 2 площею 38 кв.м. по АДРЕСА_1 вказаний об`єкт нерухомості;

стягнути на користь прокуратури Миколаївської області судовий збір.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2020 року, залишеною без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 14 липня 2020 року, закрито провадження у справі за позовом першого заступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради, Управління ДАБК Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 про скасування запису про право власності та знесення автомийки.

Повернуто прокуратурі Миколаївської області з Державного бюджету судовий збір у розмірі 3842,00 грн.

Роз`яснено, що даний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що прокурор звернувся із позовом в інтересах держави в особі ДАБІ як органу, який здійснює державний контроль за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, обґрунтовуючи свої вимоги невиконанням відповідачем приписів Управління ДАБК Миколаївської міської ради щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил стосовно факту виявленого самочинного будівництва. Отже, саме ДАБІ здійснювала у спірних правовідносинах передбачені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» повноваження щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності. Здійснення такого державного контролю означає обов`язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб`єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а отже, і публічно-правову природу таких правовідносин.

З огляду на положення частини четвертої статті 5 КАС України позов контролюючого органу у межах реалізації ним повноважень зі здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції та зазначив, що спірні правовідносини у цій справі обумовлені реалізацією позивачами (Миколаївською міською радою та Управлінням ДАБК Миколаївської міської ради) повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності. Здійснення такого державного контролю означає обов`язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб`єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а відтак і публічно-правову природу таких правовідносин.

При цьому Миколаївська міська рада та Управління ДАБК Миколаївської міської ради як суб`єкти владних повноважень перебувають з особою, яка здійснила самочинне будівництво, в адміністративних відносинах, оскільки діють на виконання своїх владних управлінських функцій, спрямованих на захист інтересів держави. Спори, які виникають за участю суб`єкта владних повноважень з метою реалізації у спірних відносинах наданих йому законодавством владних управлінських функцій, є публічно-правовими. Спір у справі, що розглядається, не пов`язаний з вирішенням питання щодо майнового права, а є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єктів владних повноважень, які реалізовують у спірних правовідносинах надані їм чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення факту самочинного будівництва та усунення порушень шляхом знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування та незаконної державної реєстрації самочинного будівництва з переведенням житлового фонду у нежитловий.

У серпні 2020 року перший заступник прокурора Миколаївської області подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 14 липня 2020 року, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами першої та апеляційної інстанції не враховано вимоги частини другої статті 19 ЦПК України, якою передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Предметом позову у цій справі, зокрема, є питання щодо позбавлення відповідача її майнового права шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію за нею права власності на автомийку, що, у свою чергу, безпосередньо стосується припинення цивільного права ОСОБА_1 на цей об`єкт, а отже спір пов`язаний з вирішенням питання щодо майнового права особи. Чинним законодавством не передбачається право органу місцевого самоврядування або Управління ДАБК звертатися до суду з позовом про скасування запису про право власності на об`єкт нерухомого майна, як форми реалізації владних повноважень у сфері архітектурно-будівельного контролю. Верховним Судом неодноразово вирішувалось питання щодо юрисдикції спору за позовом особи, майнове право якої порушено (постанови від 04 грудня 2019 року у справі № 442/2856/17, від 04 грудня 2019 року у справі № 813/3599/16), або за позовом суб`єкта владних повноважень з метою реалізації владних управлінських функцій (постанови від 11 квітня 2019 року у справі № 161/14920/16а, від 22 квітня 2019 року у справі № 1527/14472/12, від 02 жовтня 2019 року у справі № 462/348/15-ц). Проте, позиція Верховного Суду щодо підсудності справ, де вирішується питання про позбавлення відповідача, зареєстрованого в установленому порядку права на об`єкт нерухомості, за позовом суб`єкта владних повноважень, який діє на виконання владно-управлінських функцій щодо захисту інтересів територіальної громади, відсутня.

Ухвалою Верховного Суду від 08 вересня 2020 року касаційну скаргу першого заступника прокурора Миколаївської області залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Після усунення недоліків, ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2020 року поновлено першому заступнику прокурора Миколаївської області строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження у справі № 488/2810/19, витребувано справу з суду першої інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження, оскільки касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України (порушення норм процесуального права).

У листопаді 2020 року цивільна справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду.

На підставі частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції, крім випадків, якщо: 1) учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції; 2) учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах; 3) Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної чи суб`єктної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 404 ЦПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із обґрунтуванням підстав, визначених у частині шостій статті 403 цього Кодексу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки перший заступник прокурора Миколаївської області оскаржує судові рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції, виключних випадків, за яких справа не підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, передбачених частиною шостою статті 403 ЦПК України, не встановлено.

Керуючись частиною шостою статті 403, частинами першою та четвертою статті 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу № 488/2810/19передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук