Справа № 333/912/19 Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С. С.
Провадження № 22-ц/802/76/20 Категорія: 18 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Галицької І.П.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фреш Трейд", приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Веремчука Сергія Володимировича, третя особа - ОСОБА_4 , про визнання недійсним іпотечного договору та договору застави, скасування рішення про державну реєстрацію прав та вилучення записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме та рухоме майно за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 листопада 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю ( далі ТзОВ) «Фреш Трейд», приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Веремчука С.В. про визнання недійсним іпотечного договору та договору застави, скасування рішення про державну реєстрацію прав та вилучення записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме та рухоме майно.

Покликалась на те, що 29.01.2016 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ( Позикодавці) та ТзОВ «Фреш Трейд» (Позичальник) був укладений договір позики за умовами якого Позикодавці надали Позичальнику у безготівковому порядку шляхом перерахування на рахунок коштів в сумі 750000 грн у строк до 1 березня 2016 року.

З метою забезпечення зобов`язань за вказаним договором позики між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ТзОВ «Фреш Трейд» був укладений договір іпотеки від 19.02.2016 року, 11.03.2016 року укладено договір застави з додатком до нього.

03 липня 2016 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 було укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 19.02.2016 року. Відповідно до п. 1.1. вказаного договору, ОСОБА_8 передав ОСОБА_9 всі права та обов`язки згідно договору іпотеки від 19.02.2016 року.

15 серпня 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 19.02.2016 року. Відповідно до п. 1.1. вказаного договору, ОСОБА_6 передав ОСОБА_3 всі права та обов`язки згідно договору іпотеки від 19.02.2016 року.

04 липня 2016 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 було укладено договір про відступлення права вимоги за договором застави від 11.03.2016 року. Відповідно до п. 1 вказаного договору, ОСОБА_8 передав ОСОБА_3 всі права та обов`язки згідно договору застави від 11.03.2016 року.

15 серпня 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було укладено договір про відступлення права вимоги за договором застави від 11.03.2016 року. Відповідно до п. 1 вказаного договору, ОСОБА_6 передав ОСОБА_3 всі права та обов`язки згідно договору застави від 11.03.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу за реєстраційним №333.

Зазначає, що 30.01.2019 року вона звернулася до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Веремчука С.В. із заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки. Проте, 04 лютого 2019 року приватний нотаріус Веремчук С.В. повідомив заявника про неможливість звернути стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки у зв`язку з тим, що не визначені частки на об`єкти нерухомого майна. Аналогічна відмова була надана на вимогу звернути стягнення шляхом набуття права власності на предмет застави, оскільки частка у рухомому майні, що є предметом застави у кожного із заставодержателів не виділена, що унеможливлює визнання права власності на рухоме майно.

Оскільки майновий комплекс передано в іпотеку та заставу декільком заставодержателям, іпотекодержателям без виділу часток цілісного майнового комплексу, вона не може реалізувати своє право ні за договором застави, ні за договором іпотеки, що є порушенням ст. 18 Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про заставу».

Просить суд визнати недійсними договір застави, посвідчений 11.03.2016 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області за реєстраційним № 333 С.В. Веремчуком, іпотечний договір, посвідчений 19.02.2016 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Веремчуком С.В., за реєстраційним № 195 та застосувати наслідки їх недійсності, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та вилучення записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме та рухоме майно.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 листопада 2019 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким її позов задовольнити повністю .

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.01.2016 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (позикодавці) та ТзОВ «Фреш Трейд» (позичальник) був укладений договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстраційним номером №585.

За умовами даного договору позикодавці надали позичальникові у безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на рахунок позичальника позику в розмірі 7500000 грн у строк до 01.03.2016 року .

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором позики між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ТзОВ «Фреш Трейд» був укладений договір іпотеки від 19.02.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу за реєстраційним № 195, за умовами якого відповідач передав у іпотеку нерухоме майно, яке належало йому на праві власності ( а.с. 25-36 Т.1).

Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним договором позики між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ТзОВ «Фреш Трейд» був укладений договір застави від 11.03.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Веремчуком С.В. за реєстраційним №333. Предметом застави стало рухоме майно, що визначено в додатку №1 до даного договору, і є його невід`ємною частиною (а.с. 37-60 Т.1).

04 липня 20016 року між ОСОБА_8 , розмір частки якого становить 10% суми наданої позики, що у гривневому еквіваленті складає 750000 грн та ОСОБА_3 було укладено договір про відступлення права вимоги за договором позики від 29.01.2016 року.

04 липня 2016 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 було укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Веремчуком С.В. за реєстраційним №2105, про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 19.02.2016 року. Відповідно до п. 1.1. вказаного договору, ОСОБА_8 передав ОСОБА_9 всі права та обов`язки згідно договору іпотеки від 19.02.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Веремчуком С.В. за реєстраційним №195.

04 липня 2016 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 було укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Веремчуком С.В. за реєстраційним №2107, про відступлення права вимоги за договором застави від 11.03.2016 року. Відповідно до п. 1 вказаного договору, ОСОБА_8 передав ОСОБА_3 всі права та обов`язки згідно договору застави від 11.03.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Веремчуком С.В. за реєстраційним №333.

15 серпня 2016 року між ОСОБА_6 розмір частки якого становить 22% суми наданої позики, що у гривневому еквіваленті складає 1650000 грн та ОСОБА_3 було укладено договір про відступлення права вимоги за договором позики від 29.01.2016 року.

15 серпня 2016 року між ОСОБА_6 |та ОСОБА_3 було укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Веремчуком С.В. за реєстраційним № 2479, про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 19.02.2016 року. Відповідно до п. 1.1. вказаного договору, ОСОБА_6 передав ОСОБА_3 всі права та обов`язки згідно договору іпотеки від 19.02.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Веремчуком С.В. за реєстраційним №195.

15 серпня 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Веремчуком С.В. за реєстраційним №2480, про відступлення права вимоги за договором застави від 11.03.2016 року. Відповідно до п. 1 вказаного договору, ОСОБА_6 передав ОСОБА_3 всі права та обов`язки згідно договору застави від 11.03.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу за реєстраційним №333.

Таким чином, у зв`язку з укладенням згаданих договорів відступлення права вимоги , іпотекодержателями за договором іпотеки від 19.02.2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу за реєстраційним №195 та заставодержателями за договором застави від 11.03.2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу за реєстраційним №333 на момент розгляду справи є ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ..

Звертаючи до суду з даним позовом позивач зазначила, що ТзОВ "Фреш Трейд" не виконало взяті за договором позики зобов`язання та не повернуло у передбачені законом строки отримані в борг кошти у зв`язку з чим 30.01.2019 року вона звернулася до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Веремчука С.В. із заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки.

04 лютого 2019 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Веремчуком С.В. було надано відповідь №47/01-16 про неможливість звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки у зв`язку з тим, що не визначені частки іпотекодержателів на об`єкти нерухомого майна у договорі іпотеки. Аналогічна відмова була надана на вимогу звернути стягнення шляхом набуття права власності на предмет застави, з підстав не визначення часток у рухомому майні, що є предметом застави у кожного із заставодержателів.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам ( ч. 1 ст. 203 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до частин першої та другої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Звертаючи до суду з даним позовом позивач вказує, що оспорюваний договір іпотеки та договір застави є недійсними, оскільки під час їх укладання не було виділено частки з майна, що було передану в іпотеку та заставу, яке належатиме кожному із кредиторів (іпотекодержателів, заставодержателів).

Закони України "Про іпотеку" та "Про заставу" є спеціальними законами, які регулюють відносини у сфері застави нерухомого майна - іпотеки.

Положеннями даних законів не передбачено обов`язку щодо виділу (визначення) часток іпотекодержателів у майні, що передається в іпотеку (заставу) у випадку, якщо кредиторами є декілька осіб.

Позовна заява, апеляційна скарга не містять вказівок про те, які конкретно норми матеріального права були порушені під час укладення оспорюваних договорів, що могло б бути підставою для визнання їх недійсними.

В суді апеляційної інстанції фактично представник позивача продублював зміст вимог позовної заяви, не вказавши про те, яким законодавчим актом передбачено необхідність визначення часток іпотекодержателів в майні, що передається в іпотеку.

Як позовна заява, так і апеляційна скарга містять цитування норм ЦК України та спеціальних законів, щодо змісту правочину та підстав визнання правочину недійсним, без конкретної вказівки, які норми порушені у даних правовідносинах.

Доводи позивача про порушення положень ст. 18 ЗУ "Про іпотеку" при укладені договорів є безпідставними та спростовуються змістом осорюваних договорів.

З договорів застави від 11 березня 2016 року та іпотеки від 19.02.2016 року вбачається, що при їх укладені було встановлено осіб, які підписали цей договір, їх найменування та місцезнаходження, встановлено їх дієздатність, а також правоздатність та дієздатність ТзОВ «Фреш Трейд» і повноваження його представника, належність іпотекодавцю нерухомості, що передавалась в іпотеку з детальним його описом та характеристиками, визначено зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання та посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов`язання. Дані договори скріплені підписами осіб, що його укладали, печаткою товариства та посвідчені приватним нотаріусом з прикладенням круглої печатки.

За аналізом дані договори містять усі істотні умови, які передбачені законом при їх укладенні для їх дійсності.

За таких обставин суд дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстави для визнання недійсними оспорюваних договорів.

Крім того слід зауважити, що за змістом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його не визнання, порушення або оспорення у спосіб визначений законом.

Звертаючи з до суду з вимогами про визнання недійсними договору іпотеки та застави позивач не обґрунтувала та не довела, яке її цивільне право чи інтерес у випадку задоволення таких вимог буде відновлено або захищено, при тому що позикові зобов`язання ТзОВ "Фреш Трейд " не виконані і у випадку задоволення даних вимог виконання за позиковим зобов`язаннями не будуть забезпеченими.

Статтею 13 ЦК України визначені межі здійснення цивільних прав за змістом яких при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватись від дій, які б могли б порушити права інших осіб.

Звертаючи до суду з вимогами про визнання недійсними договорів іпотеки, застави , які укладались з метою забезпечення виконання зобов`язань ТзОВ "Фреш Трейд " за договором позики від 29.01.2016 року ОСОБА_3 не вказала учасниками даної справи інших кредиторів , якими є ОСОБА_5 , та ОСОБА_4 чим фактично обмежила права останніх у висловленні своєї правової позиції щодо правомірності договорів предметом яких є майно іпотекодержателями якого є вказані особи.

Право за захистом якого звернулась ОСОБА_3 не може бути відновлене шляхом визнання недійсними договорів, які укладались з метою забезпечення основного зобов`язання.

Враховуючи зазначене суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову.

Відмовивши у задоволенні вимог про визнання недійсними договору іпотеки та застави, суд першої інстанції цілком обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на рухоме майно, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів рухомого майна, які є похідними від основних вимог, за відсутності окремого обґрунтування незаконності дій нотаріуса, щодо реєстрації та внесення відомостей в державний реєстр.

Всупереч вимогам Цивільного процесуального кодексу України позивач не надав суду належних і допустимих доказів того, що при укладенні договору іпотеки та застави були порушені норми Закону, які є підставою для визнання договорів недійсним та особисто його права та законні інтереси.

Доводи апеляційної скарги про підставність позовних вимог є власним тлумаченням встановлених обставин справи, були предметом дослідження суду першої інстанції і їм суд в сукупності з іншими доказами по справі дав правильну юридичну оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 листопада 2019 року в даній справі - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: