Справа № 265/408/20
Провадження № 2-н/265/60/20
У Х В А Л А

20 січня 2020 року місто Маріуполь

Суддя Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області Щербіна А.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

17 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ТОВ «Науково-інженерний центр керуючої компанії «Рейлтрансхолдинг» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 січня 2019 року по 01 листопада 2019 року в розмірі 49530,59 грн., а також компенсації за 57 календарних днів невикористаної відпустки у розмірі 18007,60 грн.

Відповідно до ч.3 ст.19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно з ч.2 ст.160 ЦПК України, із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Пункт 1 ч.1 ст.161 ЦПК України передбачає, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Таким чином, суддя вважає, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу, яка відповідає п.п.1 7 ч.1 ст.161 ЦПК України, а докази, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, підтверджують стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

В той же час, з доданих до заяви копій документів, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, на думку судді, не вбачається відсутність спору, а також виникнення права грошової вимоги саме у тому розмірі, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Так, суддя вважає, що копія індивідуальних відомостей про застраховану особу не є належним доказом, який підтверджує розмір нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати. Оскільки відповідно до ч.2 ст.20 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відомості про заробітну плату з реєстру застрахованих осіб стосуються доходу, грошового забезпечення, допомоги та компенсації, на які нараховано і з яких сплачено страхові внески, та не є показником, який застосовується для оцінки розміру нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Крім того, копію відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України про суми виплачених доходів, суддя також не вважає належним доказом, який підтверджує розмір нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати. Оскільки відповідно до п.70.3 ст.70 Податкового кодексу України, до інформаційної бази Державного реєстру включаються дані про фізичних осіб, які стосуються: 1) джерела отримання доходів; 2) об`єкти оподаткування; 3) сума нарахованих та/або отриманих доходів; 4) сума нарахованих та/або сплачених податків; 5) інформація про податкову знижку та податкові пільги платника податків.

При цьому, згідно з пп.14.1.54 п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України, заробітна плата є одним з різновидів збірного поняття дохід, який включається до Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України. А отже відомості з цього реєстру також не можуть бути використані для оцінки саме розміру нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Окрім цього, ОСОБА_1 заявлено вимогу про стягнення заборгованості з заробітної плати за період з 01 січня 2019 року по 01 листопада 2019 року в розмірі 49530,59 грн.

В той же час, будь яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували саме вказаний розмір заборгованості з заробітної плати за період з 01 січня 2019 року по 01 листопада 2019 року до заяви про видачу судового наказу не надано. Відомості, які містяться в індивідуальних відомостей про застраховану особу, а також у витягу з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України, у своїй сукупності не дають змогу дійти висновку про наявність заборгованості з заробітної плати саме за період з 01 січня 2019 року по 01 листопада 2019 року в розмірі 49530,59 грн., оскільки вони відрізняються між собою як за періодами, так і за сумами.

До того ж, вимога про стягнення компенсації за 57 календарних днів невикористаної відпустки у розмірі 18007,60 грн., в силу ст.161 ЦПК України не є вимогою, за якою може бути видано судовий наказ.

Таким чином, суддя робить висновок, що із заяви про видачу судового наказу та доданих до неї документів, поданих ОСОБА_1 вбачається наявність спору та не вбачається виникнення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу. Окрім цього, Заявницею заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 ЦПК України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу. А згідно з п.8 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 160 165 ЦП України, суддя

УХВАЛИВ:

1. У видачі судового наказу ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «Науково-інженерний центр керуючої компанії «Рейлтрансхолдинг» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 січня 2019 року по 01 листопада 2019 року в розмірі 49530,59 грн., а також компенсації за 57 календарних днів невикористаної відпустки у розмірі 18007,60 грн. відмовити.

2. Роз`яснити Заявниці, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п.1, 2, 8, 9 ч.1 ст.165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому розділом ІІ ЦПК України, після усунення її недоліків. Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п.3 - 6 ч.1 ст.165 ЦПК України, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

3. Ця ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому ця ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому цієї ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Ця ухвала складена та підписана 20 січня 2020 року.

Суддя А.В. Щербіна