Романівський районний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 січня 2020 року смт. Романів

Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Бабича С.В., з участю секретаря судового засідання Багінської В.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Української Народної Партії про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В :

7 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Української Народної Партії (далі - Партія), в якому просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Позовна заява мотивована тим, що з 25 червня 2002 року року позивач, будучи членом Партії, вселилася та зареєструвала своє місце проживання у спірній квартирі і з того часу відкрито та добросовісно користується даним житлом.

10 грудня 2019 року відповідачем подано до суду відзив, в якому зазначено, що квартиру АДРЕСА_1 було придбано Партією для ведення статутної діяльності її структурного утворення - Романівської районної організації Української Народної Партії. У зв"язку з цим 19 квітня 2002 року голова Секретаріату Української Народного РУХу видав ОСОБА_1 доручення для представницьких функцій Партії з усіх питань, що пов"язанні з реєстрацією договору купівлі-продажу даної квартири. Окрім цього відповідач зазначив, що заява-клопотання голови Житомирської обласної організації Українського Народного РУХу до Романівської селищної ради Житомирської області про здійснення реєстрації місця проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі не має юридичного значення, оскільке таке клопотання було подане не власником майна. Також відповідач заперечує факт постійного проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі посилаючись на дані, що містяться в акті депутата Романівської селищної ради Житомирської області за участю жителів будинку від 20 серпня 2019 року.

2 січня 2020 року ОСОБА_1 подала до суду відповідь на відзив, в якому зазначала, що на момент здійснення реєстрації її місця проживання у спірній квартирі, останній не було відомо хто являється власником даної квартири. Окрім цього ОСОБА_1 зазначила, що вона безперервно проживає у даній квартирі протягом сімнадцять років, додавши на підтвердження вказаної обставини довідки про стан рахунку побутового споживача електроенергії.

Суд, дослідивши у порядку спрощеного позовного провадження письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Статтею 328 ЦК України визначено, що набувальна давність є однією із підстав набуття права власності.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України необхідно виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 Цивільного кодексу України.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

Також у постанові від 1 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння.

Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

У постанові від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду вказав на те, що за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі - продажу, який посвідчено завідувачем Любарської державної нотаріальної контори, виконуючим обов"язки завідувача Дзержинської державної нотаріальної контори Соляром В.М. 18 квітня 2002 року (№ 415 в реєстрі) та зареєстрованого в Бердичівському бюро технічної інвентаризації 28 травня 2002 року за № 1433, політична партія РУХ (Український Народний РУХ), яка 25 січня 2003 року перейменована на Українську Народну Партію, являється власником квартири АДРЕСА_1 .

19 квітня 2002 року головою Секретаріату Український Народний РУХу видане ОСОБА_1 доручення терміном на 6 місяців на представництво інтересів даної партії у всіх державних, кооперативних і громадських установах з усіх питань, що пов"язані з реєстацією вищевказаного договору купівлі- продажу.

25 червня 2002 року, на підставі листа-клопотання голови Житомирської обласної організації Українського Народного РУХу, місце проживання ОСОБА_1 було зареєстровано у спірній квартирі, що підтверджується довідкою Романівської селищної ради Житомирської області від 29 лютого 2009 року.

Окрім цього, відомості про партію Український Народний РУХ, як власника квартири АДРЕСА_1 , містяться у будинковій книзі вказаної квартири, до якої також внесені відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 .

Також судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 з 2000 року являється адресою місцязнаходження Романівської районної організації Української Народної Партії, яка з 2014 року перебуває в стані припинення. Керівником (до 2014 року) та ліквідатором даної порганізації являється ОСОБА_1 .

Встановлені судом обставини свідачать про те, що на момент заволодіння позивачем спірною квартирою, вона була обізнана про її власника, який з часу набуття права власності на вказану квартиру від цього права не відмовився, а реєстрація ОСОБА_1 у даній квартирі була пов"язана з виконанням статутної діяльності Партії, зокрема для створення Романівської районної організації Української Народної Партії та забезпечення її діяльності.

Враховуючи вищевикладене, позивач для набуття права власності за набувальною давністю не довела усіх визначених статтею 344 ЦК України умов у сукупності, а саме добросовісного заволодіння чужим майном.

Керуючись статтями 10-13, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя С.В. Бабич