Постанова

Іменем України

15 січня 2020 року

м. Київ

справа №463/74/15-ц

провадження №61-41157св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Сімоненко В. М., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2017 року у складі судді Гирич С. В. та постанову апеляційного суду Львівської області від 21 травня 2018 року у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просило стягнути з відповідачів на його користь в солідарному порядку заборгованість по кредитному договору у розмірі 4 457 052,45 грн, із яких: тіло кредиту - 2 122 539,65 грн; відсотки - 2 334 512,80 грн.

Позов мотивовано тим, що 19 червня 2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 6 565 000 грн зі сплатою 17 % річних, та строком повернення 16 червня 2023 року.

Виконання позичальником зобов`язань за вказаним кредитним договором забезпечено окремими договорами поруки, укладеними 19 червня 2007 року між банком та ОСОБА_2 , між банком та ПП «ТРАНСГАЛ».

27 вересня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Кредитпромбанк» передало ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за вказаним кредитним та забезпечувальними договорами.

Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по даному кредитному договору і договорам поруки.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, утворилась заборгованість в розмірі 4 457 052,45 грн, з яких: тіло кредиту - 2 122 539,65 грн, відсотки - 2 334 512,80 грн, які банк просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 25 квітня 2017 року провадження у вказаній справі в частині позовних вимог про стягнення тіла кредиту у розмірі 2 122 539,65 грн та частини відсотків у розмірі 1 038 484,40 грн - закрито з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 205 ЦПК України (в редакції, чинній на момент прийняття процесуального рішення).

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Львівської області від 21 травня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду мотивовані тим, що зазначена позивачем сума заборгованості є необґрунтованою і недоведеною. На підтвердження суми заборгованості позивачем не надано належних доказів, зокрема розрахунку заборгованості із зазначенням її розміру, способу та строків нарахування.

Позивач не підтвердив належними та допустимими доказами правильність нарахування зазначеної суми заборгованості, оскільки не надав суду першої інстанції, на його вимогу, розрахунку заборгованості із детальним зазначенням розміру щомісячних платежів, які підлягали до сплати відповідачем, розмір внесених відповідачем платежів на погашення кредиту, а також дату їх внесення, що викликало сумнів щодо належності вказаного доказу.

Крім того, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2012 року задоволено позов ПАТ «Кредитпромбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором від 19 червня 2007 року, укладеним між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 та стягнуто заборгованість у розмірі 3 556 550,41 грн, що складається із заборгованості за кредитом 1 771 695 грн, простроченої заборгованості за кредитом 350 844,65 грн, простроченої заборгованості за нарахованими відсотками 1 038 484,4 грн, пені 395 526,36 грн.

Оскільки частина заявлених позивачем вимог, а саме тіло кредиту в розмірі 2 122 539,65 грн та відсотків в розмірі 1 038 484,4 грн були задоволенні вказаним судовим рішенням, суд, відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України, ухвалою від 25 квітня 2017 року закрив провадження у справі у цій частині.

Проте, з урахуванням закриття провадження в частині розміру заборгованості, суд не взяв до уваги наданий банком розрахунок, оскільки він належним чином не доводить наявність заборгованості та його розмір. Із вказаного розрахунку вбачається, що ним не враховується вже стягнута рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2012 року сума заборгованість.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, які були нараховані після ухвалення рішення від 11 вересня 2012 року про стягнення заборгованості, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення та задовольнити позов.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що, вирішуючи даний спір, суди попередніх інстанцій не врахували, що відповідно до пункту 4.3. кредитного договору, позичальник зобов`язується сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитами щомісяця до 10-ого числа включно кожного календарного місяця, наступного за звітним, а також в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитами шляхом внесення готівкою або шляхом безготівкового перерахування грошових коштів зі свого поточного/карткового рахунку на рахунок, вказаний в п.2.5 даного кредитного договору, або на умовах, передбачених п.2.9. даного договору.

Датою сплати заборгованості за процентами є день зарахування коштів на рахунок, вказаний у пункті 2.5. даного кредитного договору.

Відповідно до пункту 5.3 кредитного договору, при розрахунку процентів враховується фактична кількість днів в розрахунковому періоді та році, якщо кредити надані у національній валюті України, або фактична кількість днів в розрахунковому періоді та 360 днів у році, якщо кредити надані у доларах США або євро. При розрахунку процентів враховується перший день та не враховується останній день користування кредитами.

Згідно пункту 6.2. кредитного договору, у разі недотримання позичальником умов відповідного кредитного договору, банк має право вимагати дострокового його розірвання, припинення надання кредитів в рамках кредитної лінії, повернення одержаних кредитів, сплати нарахованих процентів за користування ними, відшкодування збитків, заподіяних банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов відповідного кредитного договору.

Відповідальність поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов`язань за договором. Поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність, а поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.

Заявник вказує на те, що копія кредитного договору, в якому зазначені всі зобов`язання була надана суду першої інстанції. Також був наданий розрахунок заборгованості, в якому у 10 та 11 стовбці вказані сплачена сума по тілу кредиту та відсотках. Розрахунок заборгованості є розширеним та в ньому вказано нарахована і сплачена заборгованість за кожен місяць.

Також посилається на те, що хоча рішення про стягнення заборгованості на користь ПАТ «Кредитпромбанк» було винесено 11 вересня 2012 року АТ «Дельта Банк» довідався про нього лише під час розгляду справи по суті. При цьому, збільшення чи зменшення позовних вимог для позивача є правом, а не обов`язком. В розрахунку заборгованості вказувалась тільки нарахована і сплачена заборгованість, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2012 року не було виконано, тобто кошти до банку на його виконання не надійшли та відповідачі не надали жодних доказів, які б підтверджували протилежне.

У касаційній скарзі АТ «Дельта Банк» вказує на те, що не оскаржувало ухвалу від 25 квітня 2017 року про закриття провадження у справі в частині сум, стягнутих наведеним вище судовим рішенням, а оскаржує судові рішення у цій справі лише в частині відсотків, які були нараховані після ухвалення рішення суду від 11 вересня 2012 року.

У порушення норм процесуального права суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки наявним у справі доказам та помилково ототожнюючи поняття збирання, витребування доказів та доказування з оцінкою доказів, фактично самоусунулись від виконання обов`язків, чим порушили норми процесуального права, обмежившись наданням неправильної оцінки лише одному доказу (розрахунку заборгованості), а інші докази не дослідили.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, ОСОБА_1 , заперечує проти доводів позивача та просить залишити ухвалені у справі рішення без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи до суду не подано.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом доводів касаційної скарги, заявник не погоджується з рішеннями судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів процентів за користування кредитом, нарахованих після ухвалення рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2012 року в іншій справі про стягнення заборгованості, у зв`язку з чим, Верховний Суд переглядає судові рішення в касаційному порядку саме у цій частині та не вдається до аналізу правильності висновків судів в іншій частині.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичні обставини, встановлені судами

19 червня 2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 6 565 000 грн зі сплатою 17 % річних, на строк з 19 червня 2007 року по 16 червня 2023 року.

Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором забезпечено порукою ОСОБА_2 та ПП «ТРАНСГАЛ», згідно з укладеними між ними і банком окремими договорами поруки від 19 червня 2007 року.

27 вересня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Кредитпромбанк» передало ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, зокрема щодо спірного договору, у зв`язку з чим ПАТ «Дельта Банк» набуло права вимоги по вказаному кредитному договору і договорами поруки.

Відповідно до довідки від 10 жовтня 2014 року, наданої банком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 10 жовтня 2014 року становить 4 457 052,45 грн, з яких: 883 444,65 грн - тіло кредиту, 2 295 958,18 грн заборгованість по відсотках.

Під час розгляду справи установлено, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2012 року, яке набрало законної сили, задоволено позов ПАТ «Кредитпромбанк» про стягнення заборгованість за вищевказаним кредитним договором від 19.06.2007 року, укладеним між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 Стягнуто заборгованість у розмірі 3 556 550,41 грн, яка складається із заборгованості за кредитом 1 771 695 грн, простроченої заборгованості за кредитом 350 844,65 грн, простроченої заборгованості за нарахованими відсотками 1 038 484,4 грн, пені 395 526,36 грн.

Оскільки частина заявлених позивачем вимог, а саме тіло кредиту в розмірі 2 122 539,65 грн та відсотків в розмірі 1 038 484,4 грн вже стягнуті рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2012 року в іншій справі, суд першої інстанції, відповідно до положень пункту 2 частини першої 1 статті 205 ЦПК України, ухвалою від 25 квітня 2017 року закрив провадження у справі в частині цих вимог.

Таким чином, у справі, яка переглядається вирішується питання про стягнення відсотків за користування кредитними коштами, нарахованими після ухвалення рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2012 року, на що звертає увагу в касаційній скарзі позивач.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 526 ЦК Українипередбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК Українизобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК Українипозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі, яка переглядається судами установлено, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2012 року, яке набрало законної сили, задоволено позов ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованість за вищевказаним кредитним договором від 19 червня 2007 року, укладеним між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 .

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» на виконання умов кредитного договору від 19 червня 2007 року та додаткових договорів від 06 липня 2007 року, 26 липня 2007 року, 27 червня 2008 року, 01 липня 2008 року, а також договору поруки від 19 червня 2007 року та додаткових договорів поруки від 26 липня 2007 року, 01 липня 2008 року, заборгованість у розмірі 3 556 550,41 грн, з яких сума заборгованості за кредитом становить 1 771 695,00 грн, прострочена заборгованість за кредитом становить 350 844,65 грн (разом 2 122 539,65 грн), прострочена заборгованість за нарахованими відсотками - 1 038 484,40 грн, загальна сума пені за несвоєчасне виконання зобов`язання в розмірі 395 526,36 грн.

Вказаним судовим рішенням стягнуто усю суму заборгованості за кредитом достроково, чим змінено порядок, умови і строк дії кредитного договору та вважається, що строк виконання договору в повному обсязі настав.

Таким чином кредитор згідно вимог частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання кредитного договору та після цього має право лише на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, передбачених договором.

Оскільки кредитор використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, то з цього часу настав строк виконання договору в повному обсязі і право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також неустойки (пені), обумовленої цим договором, припинилося.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідачів процентів, нарахованих після ухвалення вищевказаного судового рішення є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

У той же час, суди попередніх інстанцій як підставу відмови у позові зазначили недоведення позивачем наявності заборгованості та її розмір, зокрема у зв`язку з неподанням суду обґрунтованого розрахунку.

Оскільки заявлений позивачем позов в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами є безпідставним, то у його задоволенні слід відмовити саме за безпідставністю, а не у зв`язку з недоведеністю суми заборгованості, як мотивували суди попередніх інстанцій.

За таких підстав колегія суддів суду касаційної інстанції вважає за можливе змінити рішення судів попередніх інстанцій в частині мотивів відмови у задоволенні позову про стягнення процентів відповідно до статті 412 ЦПК України, а саме відмовити банку у задоволенні цих вимог у зв`язку із їх безпідставністю.

Доводи касаційної скарги щодо обґрунтованості і достатності поданого банком суду першої інстанції розрахунку заборгованості для встановлення суми процентів, яка підлягає стягненню з відповідачів за кредитним договором у даному випадку не мають правового значення та не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки позивач використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що засвідчено відповідним судовим рішенням, яке набрало законної сили, а отже втратив право нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, що в свою чергу свідчить про безпідставність здійснення таких нарахувань і підстави для перевірки їх правильності відсутні.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Пунктом 3 частини першої статті 409 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд .

Згідно із частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення суду з одних лише формальних підстав.

Ураховуючи викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову, разом з тим неправильно застосував норми права, у зв`язку з чим, касаційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржувані рішення змінити, виклавши їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови. В іншій частині залишити без змін.

Оскільки Верховний Суд змінює оскаржувані рішення, але виключно у частині мотивів їх прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 21 травня 2018 року змінити, виклавши їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

В. М. Сімоненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська