Ухвала

20 січня 2020 року

м. Київ

справа № 278/3001/18

провадження № 61-11508св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: територіальна громада в особі виконавчого комітету Головенківської сільської ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_2 ,

третя особа - приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Силіна Наталя Володимирівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну ОСОБА_2 на постанову Житомирського апеляційного суду від 29 травня 2019 року в складі колегії суддів: Галацевич О.М., Григорусь Н. Й., Микитюк 0. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до територіальної громади в особі виконавчого комітету Головенківської сільської ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_2 , третя особа -приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Силіна Н. В., про визнання права спільної сумісної власності на нерухоме майно, визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Головенківської сільської ради Житомирського району Житомирської області, свідоцтва про право власності на жилий будинок.

Позов мотивований тим, що в 1996 року внаслідок Чорнобильської катастрофи його та ОСОБА_3 , з якою він проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу, було переселено з території, яка зазнала радіоактивного забруднення до села Головенка Житомирського району Житомирської області. В зазначеному населеному пункті йому та ОСОБА_3 було виділено житловий будинок АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але йому стало відомо, що вказаний вище будинок був виділений останній в особисту власність, а також про заповіт померлої ОСОБА_3 , яким вона заповіла вказане майно своєму брату ОСОБА_2 .

Посилаючись на наведене, позивач просив скасувати рішення Виконавчого комітету Головенківської сільської ради народних депутатів від 29 листопада 1996 року № 10 в частині передачі в особисту власність ОСОБА_3 житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати свідоцтво про право власності на житловий будинок, що розташований за зазначеною вище адресою, видане на ім`я ОСОБА_3 ; визнати житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 05 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірний житловий будинок був виділений ОСОБА_3 після розгляду її відповідної заяви та здачі нею належного їй на праві особистої власності будинку в зоні радіоактивного забруднення. При цьому, матеріали справи не містять відомостей про звернення позивача для отримання у власність будинку, а також про здачу ним втраченого нерухомого майна. Суд першої інстанції також зазначив, що виданий на ОСОБА_1 ордер, як на члена сім`ї ОСОБА_3 , надає йому лише право користування спірним будинком та не породжує право власності на нього.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 29 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 05 березня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Головенківської сільської Ради народних депутатів Житомирського району Житомирської області «Про передачу в особисту власність громадян жилих будинків» від 29 листопада 1996 року № 10 щодо передачі в особисту власність ОСОБА_3 1/2 частини жилого будинку АДРЕСА_1 . Визнано незаконним та скасовано в 1/2 частині свідоцтво про право власності від 29 листопада 1996 року, видане ОСОБА_3 на будинок що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що право на виділене ОСОБА_3 житло у с. Головенка Житомирського району Житомирської області, яке перебувало на балансі сільської ради, мало оформлятися згідно Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству 15 вересня 1992 року № 56, який діяв на час спірних правовідносин (далі - Положення). Відповідно до пункту 5 Положення передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком ВІД 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Встановивши, що позивач був організовано відселений із зони безумовного (обов`язкового) відселення, постійно мешкав у спірному будинку із ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції зробив висновок, що прийнявши рішення про передачу в особисту власність ОСОБА_3 спірного будинку та видавши їй свідоцтво про право особистої власності на це нерухоме майно, виконавчий комітет порушив право позивача на житло.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг, позиції інших учасників справи

У червні 2019 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Житомирського апеляційного суду від 29 травня 2019 року, у якій просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зазначає, що судом апеляційної інстанції безпідставно застосовано до спірних правовідносин пункт 5 Положення, відповідно до якого передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), не звернувши уваги на те, що позивач своєї згоди на передачу у власність ОСОБА_3 спірного житлового будинку не надавав. Поза увагою апеляційного суду залишилось також те, що законодавством передбачено передачу майна відселеним громадянам у особисту власність і не існує норми закону, яка б передбачала передачу спірного будинку у спільну сумісну власність. Відповідно до ордеру, який видавався ОСОБА_3 на неї та ОСОБА_1 останній має лише право користування спірним будинком, що не оспорюється відповідачем.

Зазначає, що судом першої інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та враховано, що спірний будинок ОСОБА_3 отримала внаслідок втрати будинку, який належав їй на праві особистої приватної власності, а позивач власного житла не мав.

Звертає увагу на те, що апеляційний суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки звертаючи до суду з зазначеним вище позовом ОСОБА_1 посилався на частину першу статті 32 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за змістом якої громадяни, які евакуйовані або відселені (відселяються), безплатно забезпечуються жилими приміщеннями, як правило, у спеціально збудованих для цієї мети селищах, будинках і квартирах, які передаються їм в особисту власність. Проте, спірний житловий будинком передався в особисту власність ОСОБА_3 , а не позивача, що і стало підставою для відмови в задоволенні позову судом першої інстанції.

У серпні 2019 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду додаткові пояснення на касаційну скаргу, в яких зазначає про те, що скасовуючи рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі в особисту власність ОСОБА_3 1/2 частини жилого будинку та свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок в 1/2 частині, апеляційний суд не звернув уваги на те, що правовою підставою для видачі ОСОБА_3 свідоцтва про право власності було не оскаржуване позивачем рішення Головенківської сільської Ради народних депутатів Житомирського району Житомирської області від 29 листопада 1996 року № 10, а договір про передачу у власність спірного будинку від 29 листопада 1996 року № 8, який є чинним.

Звертає увагу на те, що скасування рішення органу місцевого самоврядування могло стати підставою для скасування зазначеного вище договору про перебачу спірного житлового будинку у власність, проте не могло бути підставою для скасування свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок в 1/2 частині.

Відзивів на касаційну скаргу ОСОБА_2 до Верховного Суду не надходило.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 липня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Житомирського апеляційного суду від 29 травня 2019 року, витребувано цивільну справу та надано строк на подання відзивів на касаційну скаргу.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною п`ятою статті 401 ЦПК України, суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Позиція Верховного Суду

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України, у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі виконавчого комітету Головенківської сільської ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Силіна Наталя Володимирівна, про визнання права спільної сумісної власності на нерухоме майно, визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Головенківської сільської ради Житомирського району Житомирської області, свідоцтва про право власності на жилий будинок, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Житомирського апеляційного суду від 29 травня 2019 рокупризначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 29 січня 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

Г. І. Усик