провадження № 22-ц/824/206/2020 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Суханової Є.М.,
з участю секретаря Мариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - ОСОБА_2 , на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Київської філії комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу», ОСОБА_3 , Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу», Акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК», треті особи: ОСОБА_4 , Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_5 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В. про скасування реєстраційних дій,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Київської філії комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу», ОСОБА_3 , Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу», Акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК», треті особи: ОСОБА_4 , Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_5 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В. про скасування реєстраційних дій.

12.09.2019 року представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій представник просив заборонити Акціонерному товариству «УКРСОЦБАНК» (адреса: вул. Ковпака, 29, м. Київ, 03150, код ЄРДПОУ 00039019) та будь - якими іншим особам, укладати та виконувати будь - які правочини щодо користування, володіння та розпорядження у будь - який спосіб, у тому числі, але не виключно: відчужувати, обтяжувати, передавати в заставу, оренду, вносити до статутного капіталу будь - яких суб`єктів господарювання, проникати до об`єкту нерухомого майна - об`єкту житлової нерухомості: квартири за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційним номером 000). Заборонити Акціонерному товариству «Укрсоцбанк» та будь-яким іншим особам, виконувати будь-які, в тому числі, але не виключно, будівельні, ремонтні, реконструкційні роботи та укладати будь-які правочини що стосуються проведення останніх в об`єкті житлової нерухомості: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційним номером 000) (а.с.55-59).

Заява обґрунтована тим, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання відповідачами можливого рішення суду, оскільки представники АТ «УКРСОЦБАНК» намагаються виселити заявника та інших осіб, місцем проживання яких є спірна квартира.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року заяву про забезпечення позову задоволено частково. Суд ухвалив накласти арешт на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину №774/2006 від 30.08.2006 року, шляхом заборони відчуження вказаної частини об`єкту нерухомого майна. Накласти арешт на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25.11.1993 року № 3125, шляхом заборони відчуження вказаної частини об`єкту нерухомого майна.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просила скасувати ухвалу та постановити нове судове рішення, яким задовольнити заяву.

При цьому, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції частково задовольнив неіснуючу заяву про забезпечення позову, попереднього представника ОСОБА_1 , адвоката Дикої Л.О., жодним чином не дослідив дійсну заяву про забезпечення позову представника апелянта ОСОБА_2 , подану до суду 12.09.2019 року та жодним чином не дослідивши значний об`єм обставин і доказів, які надавались разом з останньою, виніс рішення, яким не можливо здійснити діючий захист прав та законних інтересів позивача та інших учасників справи.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

15 січня 2020 року до суду надійшли пояснення представника АТ «Альфа-Банк» - Біллерис Ю.О., де він зазначає, що АТ «Альфа-Банк» є правонаступником АТ «Укрсоцбанк». У зв`язку із грубим порушенням позичальником ОСОБА_5 умов кредитного договору у іпотекодержателя АТ «Укрсоцбанк» виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки у досудовому порядку. У зв`язку з ігноруванням вимог про погашення заборгованості, державним реєстратором 20.11.2018 року було прийнято рішення про реєстрацію прав та обтяжень, яким зареєстровано право власності АТ «Укрсоцбанк», на предмет іпотеки. Зазначає, що позивачем не додано жодного документа, який би підтверджував, що нерухоме майно може бути відчужене на користь третіх осіб чи пошкоджене; існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, також не наведено. Вважає, що вимоги заявника про заборону «будь-яким іншим, особам» укладати правочини, а також вимога про заборону «будь-які іншим особам» виконувати дії не ґрунтується на нормах закону, адже порушує принцип процесуальної визначеності. Заява не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення. Вказує, що, законним власником даного майна на сьогоднішній день є АТ «Альфа-Банк», та як власник нерухомого майна має право користуватись зазначеним майном та отримувати вигоду від його здачі в оренду і позбавлення його такої можливості є незаконним та неконституційним, а також, є непрямими збитками (упущеною вигодою) в розумінні ст. 22 Цивільного кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що існує реальна загроза того, що, за будь-яких обставин відчуження вказаного майна без згоди позивача, як співвласника вказаного майна, потягне за собою неправомірний та незаконний продаж всього майна або його частки, вчинення відносно нього будь-яких інших правочинів, що свідчитиме про неможливість або ж утруднення виконання рішення суду, яке може бути ухвалене у справі на користь позивача.

Зважаючи на вказане, суд першої інстанції вирішив накласти арешт на 1/12 та 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , шляхом заборони відчуження частини об`єкту нерухомого майна.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитися з вказаним судовим рішенням враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи заявник просив забезпечити позов шляхом заборони вчиняти певні дії, в тому числі, щодо реєстрації, перереєстрації та укладення правочин щодо спірної квартири новому власнику та особам уповноваженим на здійснення відповідних реєстраційних дій. Вимог позивача про накладення арешту на спірну квартиру заява про забезпечення позову не містить.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи, що суд першої інстанції вийшов за межі заявлених вимог та з власної ініціативи вирішив накласти арешт на спірне майно, колегія суддів вважає, що вказана ухвала прийнята з порушенням процесуального права, а тому, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення вимог заяви про забезпечення позову.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 150 ЦПК України одним із видів забезпечення позову є заборона вчиняти певні дії.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Колегія суддів вважає, що між сторонами наявний спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, оскільки на даний час право власності на спірну квартиру зареєстровано за відповідачем, а обраний позивачем вид забезпечення позову - «заборона вчиняти певні дії» співмірний із предметом позову про скасування реєстраційних дій.

Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Крім того, колегія суддів не погоджується з доводами представника АТ «Альфа - банк» в частині відсутності загрози можливого невиконання рішення суду, оскільки вони є не обґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення вимог заяви про забезпечення позову шляхом заборони здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомого майна та заборони укладати будь - які правочини щодо користування, володіння та розпорядження у будь - який спосіб об`єктом нерухомого майна.

Що стосується вимог апелянта в частині заборони виконувати будь-які будівельні, ремонтні, реконструкційні роботи та проникати до спірного об`єкта нерухомості, то колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не відповідають вимогам ч.3 ст. 150 ЦПК України та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданупредставником - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити частково.

Заборонити органам державної реєстрації прав (в т.ч. Міністерству юстиції України та його територіальним органам, державним реєстратором прав на нерухоме майно, іншим особам та органам у разі виконання ними повноважень державного реєстратора, іншим уповноваженим суб`єктам державної реєстрації прав) здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомого майна з реєстраційним номером 000, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонити Акціонерному товариству «УКРСОЦБАНК» (адреса: вул. Ковпака, 29, м. Київ, 03150, код ЄРДПОУ 00039019) та будь - якими іншим особам укладати будь - які правочини щодо користування, володіння та розпорядження у будь - який спосіб об`єктом нерухомого майна з реєстраційним номером 000, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині у задоволенні заяви відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.В. Лівінський

Є.М. Суханова