Баранівський районний суд Житомирської області
Справа № 273/7/20
Провадження № 2/273/64/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Новицького Є. А. секретаря судових засідань макарчук І.В., розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Баранівка справу за позовом ОСОБА_1 до Баранівської міської ради про визнання права власності на земельну ділнку в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до суду з позовом до Баранівської міської ради (надалі також відповідач) про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 . Після її смерті ОСОБА_1 спадщину прийняв вчасно, однак отримати відповідне свідоцтво немає змоги через відсутність доступу до спадкової справи, яка залишилася в архівах Шостої донецька державна нотаріальна контора на окупованих територіях.

З огляду на викладене, позивач вирішив звернутися до суду із вказаним позовом.

Позивач в судове засідання не з`явився, його представник через канцелярію Баранівського районного суду подав заяву та просив розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Баранівська міська рада свого представника для участі в розгляді справи не направляла, подала до суду заяву про визнання позову.

Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, що відповідає приписам ч. 2ст. 200 ЦПК України.

Суд, розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 (а.с. 8).

Згідно свідоцтва про народження та про шлюб ОСОБА_1 являється сином ОСОБА_2 (а.с. 6,7).

Згідно державних актів серії ЯБ №556331 та ЯБ №557300 ОСОБА_2 за життя належали земельні ділянки площею 2.2769 га та 0.7537 га відповідно (а.с. 11,12).

Із витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається , що спадкова справа щодо ОСОБА_2 зареєстрована 01.07.2010 (а.с. 13).

Не зважаючи на викладене, державним нотаріусом І.Г. Докуніною Шостої донецької державної нотаріальної контори Стаднюку О.В. відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщи за законом через відсутність спадкової справи, яка залишилася в архівах нотаріальної контори на окупованих територіях, а витяг з Спадкового реєстру не надає змогу встановити коло спадкоємців та інших необхідних відомостей (а.с. 14,15).

Постановою Верховної ради України від 17.03.2015 року «Про визначення окремих районів Донецької та Луганської області, районів, міст, селищ, сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» та відповідно до положень ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупованою територією України визначена у тому числі територія м. Донецьку та Донецької області.

Таким чином, судом встановлено, що позивач обмежений в реалізації своїх спадкових прав.

У відповідності зі ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України, передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно зі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Як зазначено у ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), тому у даному випадку, враховуючи матеріали наданої спадкової справи має відбутись перехід права на земельну частку (пай) від спадкодавця до позивача.

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті

Відповідно до ст. 1225 ЦК України визначено, що спадкування права на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ст.3 ЦК України, у якості засад цивільного законодавства визнано неприпустимість позбавлення права власності, судовий захист цивільного права здійснюється шляхом звернення до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

У відповідності до п. п. 4.15, 4.18 Глави 10 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 року за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки) нотаріус вимагає, крім правовстановлюючих документів, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Таким чином, позивач не може реалізувати своє право на спадкування майна спадкодавця та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вище вказані земельні ділянки, але, суд може, на підставі ст. 16 ЦК України, захистити цивільне право особи шляхом винесення рішення про визнання за нею права на земелю.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що відповідач заявлений позов визнав, суд вважає його таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 15, 16, 18, 76-81, 263-265 ЦПК України, ст.ст.3, 321, 386, 1216, 1218, 1225 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на частку земельної ділянки з кадастровим номером №:06:000:0352 загальною площею 2.2769 га та частку земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0417 загальною площею 0. 7537 га, які розташовані в Житомирській області Баранівського району Берестівської сільської рад, які належали ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №556331 та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №557300, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Є.А. Новицький