Провадження № 2/201/1212/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2020 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Федоріщева С.С.,

при секретарі - Разумняк К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві посилається на те, що 29 листопада 2018 року її сусід ОСОБА_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 шляхом умисного нанесення ударів пошкодив належну їй відеокамеру DH HAC HDW1200MP S3 0360B, встановлену над вхідними дверима моєї квартири з метою охорони майна від посягань, чим вивів її з ладу та задав позивачу матеріальної шкоди. Тому позивач звернулась до суду з цим позовом і просила суд стягнути з відповідача на користь відповідача 1600 грн. матеріальної шкоди і 5000 грн. моральної шкоди.

Позивач через канцелярію суду надала заяву в якій просила справу розглянути без її участі, позов задовольнити з підстав у ньому викладених.

Відповідач також надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Крім того, 25 жовтня 2019 року відповідачем було надано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що позов не визнає повністю, оскільки не мав наміру, тим паче не руйнував, не пошкоджував, не виводив з ладу відеокамеру спостереження позивачки, не притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вказанні позивачкою діяння.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Судом встановлено і підтверджується накладною №451 від 27 серпня 2018 року, що ОСОБА_1 придбала у ТОВ «Охоронна агенція «Професіонал-2015» 3 відеокамери DH HAC HDW1200MP S3 0360B, вартість однієї одиниці - 810 грн. (а.с. 5).

Відповідно до договору №27-08-01 про надання послуг з монтажу відеокамер від 27 липня 2018 року, рахунку фактури монтажу відеокамер №СТ-0000056 і акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) з монтажу відеокамер, вищевказані камери було встановлено за адресою: АДРЕСА_2 , загальна вартість послуг становила 2400 грн (а.с. 6-11).

Зі слів позивача, 29 листопада 2018 року ОСОБА_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 шляхом умисного нанесення ударів пошкодив належну їй відеокамеру DH HAC HDW1200MP S3 0360B, встановлену над вхідними дверима її квартири. Вказана обставина підтверджуються наданим ОСОБА_1 відеозаписом цієї події, який було оглянуто у судовому засіданні (а.с. 38).

Згідно із дефектним актом на списання обладнання від 29 листопада 2019 року, подальше експлуатування камери відеоспостереження DH HAC HDW1200MP S3 0360B, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 вважається неможливим (а.с. 37).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Пунктом 1 частини 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі . Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, оцінюючи надані позивачем докази, беручи до увагу відсутність контраргументації її доводів з боку відповідача, на якого в даному випадку покладений тягар з доказування необґрунтованості вимог позивача, суд приходить до висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1600 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає про наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Положеннями ч.ч. 2, 3 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 4 Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачці, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пункт 5 Постанови встановлює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У позовній заяві відповідні докази відсутні.

Таким чином позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 1000 грн.

Беручи до уваги результат вирішення справи, на підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 76-78, 81, 263, 264, 265 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоду в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн., моральну шкоду в розмірі 1000 (одна тисяча) грн., а разом 2600 (дві тисячі шістсот) грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев