Справа № 468/1519/20-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

11.12.2020 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Муругова В.В., за участю секретаря судового засідання Рижньової О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка справу № 468/1550/20-ц за позовом Акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між АТ КБ „ПриватБанк та відповідачем ОСОБА_1 29.02.2012 року був укладений кредитний договір б/н, за яким позивач надав відповідачу кредит у сумі 11000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання та не здійснює щомісячні погашення по кредиту, процентам за користування кредитом. Оскільки відповідач істотно порушує умови угоди та не виконує взяті на себе зобов`язання, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, яка станом на 24.09.2020 року становить 16879,91 гривень, із яких: 11818,81 грн заборгованість за тілом кредиту; 5011,10 грн заборгованість за відсотками; 50 грн заборгованість за пенею.

Від представника позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності.

Відповідач до суду не з`явився, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (до суду повернулось поштове відправлення з відміткою про відсутність відповідача, що у комплексі з наявним у справі повідомленням Лоцкинської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 30.10.2020 року дає підстави для висновку про те, що відповідач за зареєстрованим у встановленому порядку місцем свого проживання відсутній, тому він відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим). До суду не надійшло відзиву на позов.

З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи.

Дослідивши наявні у справі матеріали (розрахунок заборгованості; виписку по рахунку; довідку про зміну умов кредитування; довідку про видані кредитні картки; копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 29.02.2012 року; Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; світлокопію витягу з Умов і правил надання банківських послуг; виписку по рахунку відповідача), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

В судовому засіданні встановлено, що 29.02.2012 року між АТ КБ „ПриватБанк та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір, за яким позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому був збільшений до 11000 грн. Договір був укладений шляхом підписання сторонами анкети-заяви від 29.02.2012 року. Вказана заява не містила відомостей про розмір процентів за користування кредитом, комісії та неустойки.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність банківський кредит це будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Із ст. 526 ЦК України слідує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Заборгованість відповідача згідно з розрахунками позивача станом на 24.09.2020 року становить 16879,91 гривень, із яких: 11818,81 грн заборгованість за тілом кредиту; 5011,10 грн заборгованість за відсотками; 50 грн заборгованість за пенею.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача 5011,10 грн заборгованості за відсотками та 50 грн заборгованості за пенею, то суд вважає, що вимоги про стягнення вказаних сум є безпідставними у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). За ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтями 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За ч.1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

При цьому, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року №342/180/17 вбачається, що оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. В разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлену законом (розмір та підстави стягнення якої визначається актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення якої визначається сторонами в самому договорі). Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Як слідує з наданих позивачем витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт, витягу з Умов і правил надання банківських послуг, вони не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви від 29.02.2012 року.

З урахуванням вказаного, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Також підписана сторонами анкета-заява від 29.02.2012 року не містить посилання на конкретні розміри процентів та пені, що за відсутності належних доказів, які б достовірно підтверджували прийняття представлених банком умов та тарифів відповідачем та приєднання до них як другої сторони до запропонованого договору, є підставою для відмови у стягненні з відповідача заборгованості за відсотками та заборгованості за пенею за кредитним договором.

З урахуванням вказаного вище, позивач має право на повернення фактично отриманих відповідачем за кредитним договором грошових коштів.

При цьому позивач вказує про наявність непогашеної заборгованості відповідача за тілом кредиту в розмірі 11818,81 грн. Натомість з долучених позивачем до позову розрахунків заборгованості та виписки за рахунком відповідача слідує, що позивач збільшував тіло кредиту за рахунок зарахування до нього заборгованості за процентами, пенею та іншими нарахуваннями за попередні періоди. Проте, по-перше, як вказано вище, позивачем не доведена можливість нарахування процентів, неустойки та інших нарахувань на фактично отримані відповідачем кошти, по-друге, таке штучне збільшення тіла кредиту не є свідченням того, що власне відповідач отримував вказані суми в користування за договором кредиту.

Відповідно до наданої позивачем виписки за рахунком відповідача (а.с. 48-53) за період з лютого 2012 року по жовтень 2017 року відповідач користувався кредитними коштами, наданими позивачем шляхом зняття готівки з картки, безготівкового придбання товарів і загалом використав 22138,03 грн кредитних коштів. Натомість за період з лютого 2012 року по листопад 2019 року відповідач вносив кошти на повернення кредиту шляхом поповнення карткового рахунку готівкою, шляхом переказу коштів з інших карток та рахунків, шляхом регулярних списань з інших карток, і загалом вніс грошових коштів в сумі 28643,92 грн.

За такого, відповідач повністю повернув фактично отримані ним за кредитним договором кошти, внаслідок чого він не має заборгованості за тілом кредиту перед позивачем.

Внаслідок цього, також відсутні підстави для нарахування відповідачу трьох процентів річних відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову загалом.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача судових витрат не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12; 13; 81; 264; 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 29.02.2012 року - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду може бути подана Миколаївському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк (місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 14360570);

Відповідач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Повне судове рішення складене 11.12.2020 року.

суддя: