РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого-судді Прохоренко В.В.,

секретар Лещенко О.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах, якої діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.10.2009 року належить будинок в АДРЕСА_1 . У вказаному будинку зареєстровано місце проживання її доньок ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а також онуків ОСОБА_5 , 2003 р.н., ОСОБА_6 ,1996 р.н., які не проживають. ОСОБА_3 не проживає у спірному будинку більше 20 років так як виїхала до Іспанії, де весь час проживає на Україну не поверталася. ОСОБА_7 не проживає понад 20 років, яка після реєстрації шлюбу певний час проживала у будинку чоловіка, а згодом виїхала на заробітки до Російської Федерації. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (онуки позивача, які ніколи не проживали за вказаною адресою, їх місце реєстрації було формальним), їх особисті речі відсутні, оплату комунальних послуг не проводять. Реєстрація місця проживання відповідачів створює для неї перешкоди у вільному володінні та розпорядженні належним їй будинком, а саме вона не може отримати субсидію, ув`язку з реєстрацією відповідачів.

Оскільки відповідачі у спірному будинку не проживають, комунальні послуги не сплачують, тим самим чинять позивачу перешкоди у вільному розпорядженні власним майном, а саме вищевказаним будинком. У зв`язку з чим, просить визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 .

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.10.2019 року було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Від відповідачів та третіх осіб відзиви до суду не надходили.

Від третьої особи Корабельної районної у м. Херсоні ради виконавчого комітету до суду надійшов висновок про недоцільність визнання неповнолітньої ОСОБА_5 такою що втратила право користування житловим приміщенням а саме: будинком АДРЕСА_1 .

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 від 29.10.2009 року ОСОБА_1 є власником житлового будинку , за адресою: АДРЕСА_1 , та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно реєстраційний номер 28687221, сформованого 25.11.2009 року.

Відповідно до довідки -підтвердження від 19.09.2019 року у будинку за адресою: АДРЕСА_1 значаться зареєстрованими ОСОБА_1 - позивач та власник будинку, а також зареєстровані але не проживають: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до висновку за результатами розгляду ЄО від 25.04.2018 року №8030 за заявою позивача встановлено що ОСОБА_1 звернулася з заявою про втрату зв`язку з донькою ОСОБА_3 , оскільки остання поїхала до Іспанії.

ОСОБА_7 , не проживає понад 20 років, яка після реєстрації шлюбу певний час проживала у будинку чоловіка, а згодом виїхала на заробітки до Російської Федерації. ОСОБА_5 .

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст. ст. 379, 382 ЦК України.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Виходячи з викладеного, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 втратили право користування житловим приміщенням, оскільки не мешкають в ньому більше ніж один рік без поважних причин, між позивачем та відповідачами відсутня будь-яка інша домовленість з приводу користування житловим приміщенням, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 суд зазначає наступне.

Право на житло є конституційним правом людини, яке гарантується Основним Законом України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, а тому позбавлення цього права, в тому числі шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, можливо лише на підставі закону, мати легітимну мету та відповідати принципу пропорційності втручання.

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Судом встановлено, що онуці позивача ОСОБА_5 ,2003 р.н. на момент звернення до суду з позовом виповнилося 15 років, в силу норм діючого законодавства України вважається неповнолітньою.

Частиною 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Цивільного кодексу України фізична особа, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. В той же час ч. 3 ст. 29 ЦК визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Третя особа - орган опіки та піклування Корабельної районної у м. Херсоні ради надала до суду висновок щодо недоцільності визнання неповнолітньої ОСОБА_5 ,2003 р.н. такою, що втратила право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірному будинку не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин не проживання дитини і наявність у того з батьків з ким вона фактично проживає права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини.

Вказана правова позиція викладена у постанові ВС/КЦС, справа № 368/750/16-ц, від 27.11.2019

На підставі викладеного, ст. ст.16, 29,316, 317, 319, 321, 383, 386, 391, ЦК України, ст.ст. 150 ЖК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р., ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» керуючись ст. ст. 6-13, 81, 133,141, 258, 259, 263- 265,279 ЦПК України, суд,

В и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 .

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до для початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Суддя: В.В. Прохоренко