Ухвала

11 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 755/14314/13

провадження № 61-16721ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Зайцева А. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сансет Трейд», третя особа: Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків у м. Києві про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої нещасним випадком на виробництві,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просила стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сансет Трейд» (далі - ПрАТ «Сансет Трейд») на її користь: 168 380,30 грн - на відшкодування матеріальної шкоди; 489 375 грн - на відшкодування моральної шкоди; грошове відшкодування втрати працездатності щомісячно, починаючи із серпня 2016 року в розмірі 1 077,83 грн, з індексацією.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 березня 2020 року (повний текст якої складено 16 березня 2020 року) апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2019 року - без змін.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, 21 квітня 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 березня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Заявниці необхідно було подати уточнену редакцію касаційної скарги, в якій вказати передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга та вказати усіх учасників справи.

Ухвалою Верховного Суду від 20 серпня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 березня 2020 року визнано неподаною та повернуто.

З наданої заявницею копії конверту Верховного Суду вбачається, що вказану ухвалу отримано нею 29 серпня 2020 року.

11 листопада 2020 року (тобто через 2 місяці та 13 днів після отримання копії вказаної ухвали від 20 серпня 2020 року) ОСОБА_1 вдруге подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 березня 2020 року у вищевказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 13 листопада 2020 року наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнано неповажними, касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, а саме для наведення інших підстав для поновлення строку касаційного оскарження з наданням відповідних доказів на їх підтвердження та подання уточненої редакції касаційної скарги із зазначенням передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження.

01 грудня 2020 року від ОСОБА_1 надійшла заява про поновлення строку на касаційне оскарження та касаційна скарга у новій редакції.

У поданій заяві заявниця просить поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що у період спливу процесуальних строків вона постійно проживала у АДРЕСА_1 , у зв`язку з впровадженими карантинними обмеженнями. Зазначала, що є особою, яка за своїм віком перебуває у зоні ризику захворювання на коронавірус, тому вона намагалась сумлінно виконувати поради щодо утримання від проїзду у громадському транспорті та не приїзджала до м. Києва.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» установлено з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України карантин, а 25 березня 2020 року Кабінетом Міністрів України (далі - КМУ) на території України запроваджено режим надзвичайної ситуації та продовжено карантин до 24 квітня 2020 року, а в подальшому відповідними рішеннями КМУ запроваджено та продовжено адаптивний карантин до 31 грудня 2020 року.

У пункті 3 розділу ХII «Прикінцеві положення» ЦПК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, яка діяла з 02 квітня 2020 року по 16 липня 2020 року включно) зазначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями, 185, 393 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

У пункті 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 17 липня 2020 року, зазначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом, тобто 06 серпня 2020 року.

Згідно пункту 3 розділу ХII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Наведені у клопотанні мотиви для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження не дають достатніх підстав для визнання їх поважними, оскільки ОСОБА_1 не надано жодних належних та допустимих доказів (документів) на їх підтвердження.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 390 ЦПК України строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на касаційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на своєчасне одержання судових рішень, а також підготовку касаційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року в справі № 3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності. У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

З огляду на те, що на виконання ухвали Верховного Суду від 13 листопада 2020 року не надано жодних належних доказів (документів) на підтвердження підстав пропуску строку на касаційне оскарження, наведені у заяві від 01 грудня 2020 року причини пропуску указаного строку не можуть бути визнані поважними та бути підставою для його поновлення.

За таких обставин, в задоволенні поданої заяви про поновлення строку на касаційне оскарження слід відмовити.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Положення аналогічного змісту містить також частина третя статті 393 ЦПК України.

Оскільки наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнано неповажними, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною третьою статті 393, пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження відмовити.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сансет Трейд», третя особа: Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків у м. Києві про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої нещасним випадком на виробництві відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

В. С. Жданова

А. Ю. Зайцев