ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1659/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю: позивача та представника відповідача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/32522/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 серпня 2020 року в складі судді Козак О.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь грошові кошти за договором позики в розмірі 23300 грн та 1000 грн витрат на правничу допомогу.

На підтримання заявлених позовних вимог позивач зазначав, що 17 вересня 2019 року він надав ОСОБА_1 в позику грошові кошти в сумі 23300 грн, строком до 30 вересня 2019 року, що підтверджується відповідною розпискою. Проте відповідач у встановлений строк взятих на себе зобов`язань не виконала та суму позики не повернула до цього часу, на його неодноразові звернення відповідач ніяким чином не реагує, отримані кошти повертати не бажає.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 серпня 2020 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 23 300 грн заборгованості за договором позики від 17 вересня 2019 року, 1000 грн витрат на правничу допомогу, 768 грн 40 коп судового збору, а разом 25 068 грн 40 коп.

ОСОБА_1 не погодилася з таким рішення суду першої інстанції подала апеляційну скаргу в якій вважає його незаконним та необґрунтованим. Оскільки судом не прийнято до уваги той факт, що вона та позивач по справі є фізичними особами підприємцями і між ними виникли відносини з приводу господарської діяльності, яка полягає у виготовленні та передачі на реалізацію золотих виробів, тому даний спір з огляду на положення ч. 1 ст. 20 ГПК України віднесений до юрисдикції господарського суду, що є підставою для закриття провадження в даній справі. Також судом не враховано, що між нею та позивачем були відсутні будь-які письмові договори щодо строку повернення коштів та залишку нереалізованих золотих виробів, а на її бажання повернути залишок товару, позивач вимагав повернути йому лише кошти. Апелянт посилається, що між нею та позивачем не укладався в письмовій формі договір новації боргу, наявність домовленості про зміну зобов`язань не відображена і в наданій позивачем розписці. Крім того, апелянт вважає, що розписка від 17 вересня 2019 року на отримання коштів не є належним та допустимим доказом по справі, оскільки передачі в цей день ні коштів, ні золотих виробів не було, так як золоті вироби передавалися ще у серпні 2019 року, тобто розписка складена через місяць після укладення договору купівлі-продажу золотих виробів. Враховуючи, що розписка від 17 вересня 2019 року не є підтвердженням передачі позивачем саме у вересні 2019 року коштів, тому відсутні правові підстави приймати її до уваги, а отже позивачем не доведено належними та допустимими доказами обґрунтованість заявлених позовних вимог. Апелянт наголошує, що між сторонами виникли правовідносини не з приводу позики коштів, а з приводу укладення договору купівлі-продажу золотих виробів з розстрочкою платежу.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з закриттям провадження в справі з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 - 22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Так судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований фізичною особою-підприємцем та має право здійснювати підприємницьку діяльність: виробництво ювелірних та подібних виробів (КВЕД 32.12), ремонт годинників і ювелірних виробів (КВЕД 92.25), роздрібна торгівля годинниками та ювелірними виробами (КВЕД 47.77).

ОСОБА_1 теж зареєстрована фізичною особою-підприємцем та має право здійснювати підприємницьку діяльність з роздрібної торгівлі годинниками та ювелірними виробами (КВЕД 47.77).

Отже, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають спільний вид діяльності КВЕД 47.77, що підтверджується витягами з Реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців

В 2019 році між сторонами виникли договірні відносини з приводу реалізації і купівлі-продажу ювелірних виробів з розстрочкою платежу, за якими позивач передав відповідачу вироби з золота для їх реалізації з відстрочкою платежу.

В зв`язку з наявністю заборгованості відповідача перед позивачем за нереалізовані вироби з золота відповідач ОСОБА_1 власноручно написала 17 березня 2019 року розписку, що одержала від відповідача ОСОБА_2 23300 грн, які зобов`язалась повернути до 30 вересня 2019 року.

В судових засіданнях суду першої та апеляційної інстанцій позивач сам пояснив, що грошові кошти відповідачу не передавав, розписка була написана в зв`язку з несплатою йому відповідачем повної вартості переданих їй для реалізації виробів з золота.

Вказані обставини визнаються сторонами та не заперечуються сторонами як в суді першої так і апеляційної інстанції.

При цьому відповідач визнає наявність зобов`язання з повернення грошових коштів за золоті вироби лише в сумі 12937 грн.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак підприємець це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно з частиною другою статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

За частиною восьмою статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» фізична особа підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровані фізичними особами-підприємцями, які здійснюють діяльність з роздрібної торгівлі годинниками та ювелірними виробами, а ОСОБА_2 ще й виробництво ювелірних та подібних виробів (КВЕД 32.12), ремонт годинників і ювелірних виробів (КВЕД 92.25), та на час виникнення спірних правовідносин здійснювали підприємницьку діяльність в даній сфері.

В 2019 році між сторонами як суб`єктами підприємницької діяльності під час здійснення господарської діяльності з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку виникли договірні відносини з приводу купівлі-продажу реалізації ювелірних виробів з розстрочкою платежу.

Саме в зв`язку з наявністю заборгованості відповідача перед позивачем за нереалізовані золоті ювелірні вироби ОСОБА_1 власноручно написала 17 березня 2019 року розписку про одержання від відповідача ОСОБА_2 23300 грн, які зобов`язалась повернути до 30 вересня 2019 року.

При цьому обидві сторони підтвердили, що вказані грошові кошти позивач не передавав, а відповідач відповідно не отримувала, а розписка була написана саме в зв`язку з наявністю заборгованості в договірних відносинах фізичних-осіб підприємців під час здійснення господарської діяльності з приводу купівлі-продажу реалізації ювелірних виробів з розстрочкою платежу.

Тобто фактично між сторонами було укладено угоду про заміну первинного зобов`язання ФОП ОСОБА_1 перед ФОП ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу реалізації ювелірних виробів з розстрочкою платежу новим зобов`язанням між тими самими сторонами у вигляді договору позики.

Таким чином, за змістом наведених вище положень законодавства, норм ЦПК, ГПК, ГК, оскільки між сторонами виникли договірні правовідносини з приводу купівлі-продажу реалізації ювелірних виробів з розстрочкою платежу як між суб`єктами підприємницької діяльності під час здійснення господарської діяльності з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, грошові кошти за відповідною позиковою розпискою позивач відповідачу не передавав, а відповідач не отримувала, розписка була написана саме в зв`язку з наявністю заборгованості в договірних відносинах фізичних-осіб підприємців під час здійснення господарської діяльності колегія суддів вважає, що вказані відносини є господарськими.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 та ч.1 256 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;

Якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

З врахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції порушив предметну юрисдикцію спору, помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства, дана справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а тому рішення суду підлягає скасуванню, а провадження в справі відповідно до норм п. 1 ч. 1 ст. 255 і ч.ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України слід закрити.

На виконання вимог ч. 1 ст. 256, ст. 377 ЦПК України апеляційний суд роз`яснює ОСОБА_2 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції Господарському суду Хмельницької області за територіальною підсудністю і позивач має право протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до апеляційного суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі, із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 серпня 2020 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу закрити.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції Господарському суду Хмельницької області за територіальною підсудністю і позивач має право протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до апеляційного суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі, із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 грудня 2020 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова