Справа №639/5872/19
Провадження №2/639/286/20
14 січня 2020 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Баркової Н.В.,
за участю секретаря - Волкової С.І.,
представника позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
22.08.2019 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 і просить суд визнати відповідача ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач є донькою позивача, яка за вищевказаною адресою зареєстрована, але не проживає фактично з 2000 року. Точну адресу місця проживання відповідача на даний момент позивач не знає, лише знає, що донька мешкає та працює у місті Києві. З часу відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання позивач, як власник, сплачує комунальні послуги, у тому числі і за відповідача, як зареєстровану особу, тобто несе невиправдані витрати. Окрім того реєстрація відповідача в належній позивачу квартирі перешкоджає йому реалізувати своє право на розпорядження та користування даним майном, на отримання пільг та субсидії. Беручи до уваги, що відповідач не проживає за вищевказаною адресою понад один рік, позивач вважає, що відповідач втратила право користування вказаним житлом, яке на праві власності належить позивачу.
У зв`язку з викладеним, враховуючи, що в позасудовому порядку врегулювати спір не вдалось, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.09.2019 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Призначено судове засідання.
18.10.2019 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова клопотання представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 про виклик свідків у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволено. Викликано в судове засідання свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .
Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав, надавши пояснення відповідно до викладених в позові обставин, які також підтвердив як свідок, зазначивши, що його дочка не проживає за адресою реєстрації з 2000 року, тобто з часу розірвання шлюбу позивача з матір`ю відповідача, дочка з матір`ю переїхали до Києва. Коли дочка приїздить до Харкова, вона навіть не заходить в гості.
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, однак, в подальшому подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідач ОСОБА_3 , згідно вимог ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явилася, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомила, відзив не надала, у зв`язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.01.2020 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини та визначив зміст спірних правовідносин.
Як вбачається з матеріалів справи, за ОСОБА_2 на праві приватної власності зареєстрована кватира за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 17.04.1995 року з відповідною відміткою про реєстрацію(а.с.10).
ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблений відповідний актовий запис №259 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 17.05.1997 року. Її батьками зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а.с.8).
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15.05.2000 року розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 , 1965 р.н. та ОСОБА_6 , 1967 р.н., який зареєстровано 17.05.1997 року у Жовтневому відділі РАЦС м. Харкова, актовий запис №255. Вказані відомості також підтверджуються копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , актовий запис №177, виданого 30.05.2000 року (а.с.9).

Згідно з копією акту від 28.07.2019 року ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 підтверджують, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_3, дочка ОСОБА_2 , за вказаною адресою не проживала та не проживає з 2000 року, в квартирі відсутні сліди її перебування (а.с.13).

Разом з тим, згідно з відповіді адміністрації КПН «Міська дитяча поліклініка №2» Харківської міської ради від 04.11.2019 року вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під наглядом фахівців КНП «Міська дитяча поліклініка №2» ХМР не перебувала та за медичною допомогою не зверталась. Первинна медична документація «Історія розвитку дитини» (форма №112/о) ОСОБА_3 в КНП «Міська дитяча поліклініка №2» ХМР відсутня (а.с.41).

Новобаварським відділом поліції ГУ НП в харківські області проводилась перевірка за фактом не мешкання ОСОБА_3 (а.с.38-39).

Свідок ОСОБА_4 , друг позивача, суду пояснив, що за багато років спілкування з позивачем він жодного разу не бачив його дочку, хоча й відвідує позивача за місцем його мешкання майже на всі свята. Речей відповідача в квартирі також немає.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (пункт другий вказаної статті). Право приватної власності, згідно частини четвертої наведеної статті Основного закону України, є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 77, 78, 79 ЦПК України встановлено правила визначення належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.

Зазначені положення кореспондуються з вимогами статті 319 ЦК України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 вказаного кодексу визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Так, судом на підставі досліджених доказів встановлено, що власник квартири АДРЕСА_2 позивач ОСОБА_2 має певні перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження належною його власністю, право позивача порушено, оскільки реєстрація місця проживання відповідача ОСОБА_9 за даною адресою тягне додаткові витрати з боку позивача. При цьому відповідач ОСОБА_9 з реєстрації не знята та не має права власності на вищевказану квартиру, у квартирі фактично з 2000 року, тобто понад рік, не проживає, в судове засідання не з`явилася та протилежного не довела, відзив на позов не подавала. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_2 .

Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Враховуючи наведене, відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням органом реєстрації зняття з реєстрації особи проводиться без додаткового ухвалення рішення суду.

У зв`язку з задоволенням позову на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 768,40 грн. (а.с. 2).

На підставі викладеного і керуючись Конституцією України, ст. ст. 317, 319, 383, 391 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Жовтневий районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 23.10.2004 року, РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 20.01.2020 року.

Суддя Н.В.Баркова