Ухвала

16 січня 2020 року

м. Київ

справа № 331/4387/16-ц

провадження № 61-20631св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

розглянувши клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про зупинення виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення курсової різниці, процентів за користування позикою, трьох процентів річних,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення курсової різниці, процентів за користування позикою, трьох процентів річних.

Позов обґрунтовано тим, що 23 серпня 2002 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір позики, за яким він позичив відповідачу грошові кошти у розмірі 121 000,00 доларів США, що у гривневому еквіваленті складало 650 980,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути позику на першу вимогу, про що складено письмову розписку. 17 січня 2005 року він звернувся до відповідача з вимогою про повернення боргу, але вимога виконана не була, тому 16 лютого 2005 року наступило прострочення боржника. Рішенням Апеляційного Запорізької області від 02 липня 2008 року з відповідача на його користь стягнуто 586 765,30 грн. Вказане рішення суду відповідачем не виконано. Посилаючись на те, що курс долара США зріс, а відповідач тривалий час не виконує рішення суду, його права підлягають захисту шляхом стягнення курсової різниці у розмірі 2 454 693,73 грн. Крім того, позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача три проценти річних на підставі частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, з 16 лютого 2005 року по 30 травня 2016 року у розмірі 1 030 179,67 грн. Також просив суд з відповідача на його користь стягнути проценти за користування позикою на підставі статті 1048 ЦК України за весь період користування позикою, починаючи з 23 серпня 2002 року до 30 травня 2016 року у розмірі 4 290 311,28 грн. А всього позивач просив стягнути на його користь з відповідача 7 775 184,68 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 4 182 453,62 грн, з яких: 2 454 693,73 грн - курсова різниця; 271 908,94 грн - три проценти річних; 1 455 850,95 грн - проценти за користування позикою. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 6 890,00 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення курсової різниці, процентів за користування позикою, три проценти річних задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 проценти за користування грошовими коштами за період з 10 червня 2013 року по 10 червня 2016 року у розмірі 279 472,15 грн та трьох процентів річних за прострочку виконання грошового зобов`язання за період з 10 червня 2013 року по 10 червня 2016 року у розмірі 52 631,00 грн, а разом 332 103,15 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 294,20 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 03 липня 2019 року у цій справі касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2017 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування позикою та трьох процентів річних скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині (відмова у стягненні курсової різниці) рішення Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2017 року залишено без змін.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2017 року скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування позикою та трьох процентів річних. Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування позикою, трьох процентів річних задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 три проценти річних за прострочку виконання зобов`язання за період з 18 лютого 2005 року по 15 жовтня 2019 року у сумі 257 054,52 грн. В решті позову відмовлено.

ОСОБА_3 у листопаді 2019 року звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Запорізького апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року у вищевказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2019 року відкрито провадження у справі за вищевказаною касаційною скаргою, витребувано з Жовтневого районного суду м. Запоріжжя матеріали вищезазначеної цивільної справи, надано сторонам строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у листопаді 2019 року звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Запорізького апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року у вищевказаній справі. Разом із касаційною скаргою подав клопотання про зупинення виконання оскаржуваного судового рішення, яке обґрунтовував тим, що державним виконавцем відкрито виконавче провадження за виконавчим листом, виданим в порядку виконання оскаржуваного рішення. Заявник вважає, що виконання оскаржуваного рішення може призвести до істотного збільшення боргового навантаження. Також зазначає, що в його власності перебуває нерухоме майно, яке може бути реалізовано в порядку виконання судового рішення, що призведе до порушення законних прав ОСОБА_1 , а дієвого механізму їх відновлення чинне законодавство не містить.

Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2019 року відкрито провадження у справі за вищевказаною касаційною скаргою, відмовлено в задоволенні клопотання про зупинення виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року, надано сторонам строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У грудні 2019 року від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_3 , в якому заявник зазначає клопотання про зупинення виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року у справі.

Клопотання обґрунтовано тим, що постановою державного виконавця від 05 листопада 2019 року відкрито виконавче провадження № 60481905 з виконання оскаржуваної постанови, а тому існує об`єктивна необхідність у зупиненні виконання судового рішення.

Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до абзацу 2 частини восьмої статті 394 ЦПК України, за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Частиною першою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Клопотання про зупинення виконання (дії) судового рішення має бути мотивованим, містити достатні та обґрунтовані підстави для зупинення виконання (дії) судового рішення, підтверджені певними доказами, зокрема, у разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду має бути надано копію такої постанови. Вирішуючи питання про зупинення виконання (дії) судового рішення або його дії, суд касаційної інстанції враховує існування об`єктивної необхідності у цьому, зокрема, у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення дотримання балансу інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.

Отже, клопотання про зупинення виконання судових рішень має бути мотивованим та містити підстави для зупинення дії судового рішення, підтверджені належними доказами. У клопотанні заявник повинен навести обґрунтування його вимог та довести, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для відновлення порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, або буде неможливим повернення виконання судового рішення у разі, якщо воно буде скасовано.

Заява представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зазначеним вимогам не відповідає та не містить достатніх підстав для зупинення виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року, оскільки заявником не доведено, що у випадку задоволення касаційної скарги здійснення повороту виконання судового рішення буде утруднено.

Ураховуючи наведене, а також те, що оскарження судового рішення в касаційному порядку не є безумовною підставою для зупинення його виконання судом касаційної інстанції, у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про зупинення виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року слід відмовити.

Керуючись статтею 436 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в задоволенні клопотання про зупинення виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик