РІШЕННЯ

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

10 грудня 2020 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого-судді Прохоренко В.В.,

секретар Лещенко О.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить в рамках поділу майна подружжя визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , стягнути з відповідача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що з 18.03.1994 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу ними була придбана квартира АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру оформлено на відповідача ОСОБА_2 . Оскільки спірна квартира була придбана в період шлюбу то незалежно від того, що в договорі купівлі-продажу покупцем зазначений лише її чоловік, квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а отже вона має право на виділення їй у власність Ѕ частини спільного майна.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.01.2020 року вікрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило.

Відзив до суду не надійшов.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні ім. правовідносини.

Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.03.1994 року, що підтверджується актовим записом № 128, складеним відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 13.03.2020 року шлюб між сторонами розірвано.

За час перебування сторін у шлюбі ними придбано майно, а саме : квартиру АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 28.03.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Скульським А.А. та зареєстрованого в реєстрі за №1503. Право власності на квартиру зареєстровано в ХДБТІ 28.03.2011 року на імя ОСОБА_2 .

Отже, встановленими судом обставинами справи підтверджено набуття в період шлюбу позивача та відповідача права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Вирішуючи спір щодо поділу спільного майна, його вартість визначається за погодженням між подружжям, а при не досягненні згоди виходячи з дійсної його вартості.

В ході розгляду справи сторони не заявляли клопотання про призначення у справі судової будівельно технічної та товарознавчої експертизи для визначення реальної вартості всього спільного майна та можливих варіантів реального поділу нерухомого майна, тому вартість майна, що підлягає поділу, визначена за погодженням між подружжям.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п.3 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті його під час шлюбу

Заперечуючи проти позову відповідач посилалася на те, що спірне майно не належить до спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбано за її кошти, отриманні від продажу будинку бабусі, на час купівлі будинку вони вже не проживали разом, проте не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що джерелом набуття майна були її особисті кошти, а не спільні сумісні кошти та спільна праця подружжя.

За таких обставин, визнаючи розмір часток в спільному майні подружжя, суд вважає за необхідне визначити їх рівними, оскільки підстав для відступлення від засад рівності передбаченої законом не має.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Матеріалами справи підтверджено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є неподільні речі.

Згідно до ч.3 ст.13 ЦК України не допускається дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанню правом в інших формах.

Частиною 2 ст. 14 ЦК України визначено, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Отже, при поділі майна, що є об`єктом права спільної часткової власності, зокрема неподільних речей суд має застосовувати положення частини 4,5 ст.71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової компенсації на депозитний рахунок суду.

Враховуючи, що сторони не вчинили таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділенні між ними відповідно до їх часток, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, шляхом визнання ідеальних часток у спільному майні подружжя без його реального поділу, та залишення майна в їх спільній частковій власності.

Порядок розподілу судових витрат на правничу допомогу між сторонами вирішуються відповідно до положень ст.137 ЦПК України, а не Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» який втратив свою чинність від15.12.2017, підстава -2147а-VIII.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Крім того, згідно положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, позивач надала витяг з договору про надання професійної правничої допомоги від 21.11.2019 року.

Проте в порушення вимог чинного законодавства позивачем не надано квитанцію про сплату витрат на правову допомогу, детальний розрахунок та акт виконаних робіт.

Враховуючи викладене вище, положення ч.3 ст.141 ЦПК України, суд вважає, що вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягають.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 940,04 грн.

На підставі викладеного, ст. ст. 325, 368 ЦК України, ст. ст. 60, 69-70 СК України, керуючись ст. ст.6-13, 76-79, 81, 137, 258, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1

Залишити майно у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 2 940,04 грн.

В решті вимог відмовити.

У разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Суддя: В.В. Прохоренко