_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/5276/20
УХВАЛА

14.12.2020 року

Суддя Київського районного суду м. Одеси Коваленко О.Б., розглянувши заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 , відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви. Заявник зазначає, що, враховуючи вимоги статті 152 Цивільного процесуального кодексу України, він має намір та зобов`язується протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову пред`явити позов до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , про визнання договору недійним.

Обгрунтовує свої вимоги наступним.

19 січня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, про що був зроблений актовий запис № 52 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

01.12.2020 року рішенням Київського районного суду шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був розірваний (справа №947/32373/20).

10 грудні 2019 року, під час шлюбу, ними був придбаний автомобіль Buick, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який був оформлений на ОСОБА_2 .

Як стало відомо заявнику, 01.10.2020 року ОСОБА_2 продала автомобіль, який є спільною власністю подружжя, своїй матері, ОСОБА_3 .

17.11.2020 року був здійснений адвокатський запит до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області. Отримано відповідь, відповідно до якої 01.10.2020 року автомобіль було перереєстровано на ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу TOB «ОЛІВІЯ-ЮГ» від 01.10.2020 року.

З вказаного Договору вбачається, що продавцем транспортного засобу виступив суб`єкт господарювання, що здійснює оптову та/або роздрібну торгівлю - TOB «ОЛІВІЯ-ЮГ». На підтвердження своїх повноважень як продавця ТОВ «ОЛІВІЯ-ЮГ» посилається на договір комісії між власником транспортного засобу та товариством. Однак жодного договору із ТОВ «ОЛЮІЯ-ЮГ» ОСОБА_5 не укладав, жінку на укладення договору комісії та продажу автомобіля не уповноважував.

Відповідно до Договору купівлі-продажу транспортного засобу №4588/20/000782 ТОВ «ОЛЮІЯ-ЮГ» продало, а ОСОБА_3 купила автомобіль Buick, номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_2 , за 149000 гривень.

Заявник вважає, що метою продажу автомобіля було саме виключення його із спірного майна подружжя, при цьому відповідно до цього договору автомобіль був проданий навмисно по заниженій ціні.

На теперішній час на сайті RST.ua міститься оголошення про продаж даного автомобіля за 408900 гривень. При цьому, як вбачається, оголошення розмістила ОСОБА_2 , тобто це підтверджує фіктивність угоди між ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 .

У заявника наявні обґрунтовані побоювання, що під час судового провадження ОСОБА_3 може здійснити продаж, міну або дарування вказаного вище автомобіля. Невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, що створює загрозу для захисту порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він планує звернутись до суду.

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до наступного.

Згідно частини 1 статті 368 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України).

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (ст. 355 ЦК України).

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 368 ЦК України).

За ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ст. 68 СК України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ст. 69 СК України).

За ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якшо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Згідно із п. 1 ч. 1 статті 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Керуючись ст.ст. 149 152 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль Виіск, номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_2 , із забороною відчуження автомобіля, внесення у відповідний реєстр відомостей про накладення арешту.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Коваленко О. Б.