У Х В А Л А

/про забезпечення позову/

17 січня 2020 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Жовноватюк В.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса КМНО Клименка Д.Б., третя особа ОСОБА_4 , про визнання іпотечного договору від 29.10.2015 нікчемним.

Ухвалою суду від 10.12.2019 відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.

14.01.2020 в провадження судді надійшла заява від ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій позивач просить суд накласти заборону на здійснення будь-яких дій по квартирі АДРЕСА_1 .

Стверджує, що, на його думку, відповідач може у незаконний спосіб заволодіти предметом іпотеки ( квартирою АДРЕСА_1 ) , тому позивач просить суд накласти заборону на вчинення будь-яких дій по вказаній квартирі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку , що заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією з причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Так , позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до, в тому числі, ОСОБА_3 про визнання іпотечного договору від 29.10.2015 нікчемним.

Посилається на те, що його дружина - ОСОБА_4 , яка є третьою особою у справі , не зверталася із позикою до відповідача ОСОБА_3 та не отримувала від останнього кошти у борг. Також зазначає, що ОСОБА_4 не зверталася і з заявою на укладення іпотечного договору від 29.10.2015. Стверджує, що документи по вищевказаним договорам були підписані нею під впливом погроз .

Таким чином, позивач ОСОБА_1 оспорює іпотечний договір від 29.10.2015 і припускає звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, тому просить суд заборонити вчинитя будь-які дії з предметом іпотечного договору.

При цьому, кому заборонити та яких саме дій заборонити, він не зазначає.

Вимога є неконкретною.

Також, суд звертає увагу заявника, що формулювання у вигляді "заборонити вчинення будь-яких дій по конкретній квартирі" передбачає в тому числі вимогу заявника фактично заборонити і власнику квартири в ній перебувати (користуватися нею).

Крім того, ознайомившись з матеріалами справи, суд встановив, що у ній взагалі відсутні правовстановлюючі документи, зокрема, документи на підтвердження права власності позивача на вищевказану квартиру- предмет іпотеки. В матеріалах справи міститься лише копія іпотечного договору , згідно з яким , квартира АДРЕСА_2 належить Іпотекодавцю - ОСОБА_4 , тобто не позивачу, на праві приватної власності на підставі Договору міни (квартир) з доплатою.

Разом з тим, за викладеним обгрунтуванням заява є необгрунтованою в частині існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення вищезазначеного позову.

За таких обставин, суд констатує відсутність необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням того, що за своїм змістом забезпечення позову, як заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі їх задоволення, не порушуючи при цьому збалансованості інтересів сторін.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-159, 260, 353, 354 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду .

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя В.С.Жовноватюк