Провадження №2-о/748/19/20
Єдиний унікальний № 748/65/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2020 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі : головуючої судді -Майбороди С.М.,

при секретарі - Оніщенко Ю.В.,

з участю заявника ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

малолітньої дитини ОСОБА_3 ,

представника Чернігівської районної державної адміністрації Браженко Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Чернігівська районна державна адміністрація, малолітній - ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ :

13 січня 2020 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 на строк 3 місяці, встановивши наступні тимчасові обмеження її права відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме : заборонити наближення ближче, ніж на 100 м до місця проживання ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) та до місця навчання, інших місць навчання, частого відвідування постраждалою особою.

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що 30.10.2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, від шлюбу сторони мають двох дітей : ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Останнім часом син проживає разом з батьком, мати лише іноді забирає сина на певний час до себе додому. Стосунки між сином та матір`ю не склались, вона не може знайти з ним спільну мову, вчиняє сімейне насильство по відношенню до дитини, застосовує фізичне та психологічне знущання, кричить, залякує, сварить та б`є. Так 15.03.2018 року заявник був вимушений звернутись до правоохоронних органів за фактом побиття дитини, за яким відкрито кримінальне провадження. Дитині було нанесено травми у виді забою правого передпліччя. 29.12.2019 року, в ході бесіди з матір`ю син повідомив останній про бажання проживати разом з батьком, внаслідок чого мати відшмагала дитину, заламувала руки, чим завдала нестерпного фізичного болю, довела до сліз і істеричного приступу. 06.01.2010 року ( як зазначено в заяві) мати повторно наносила дитині ляпаси та стусани, штовхала, викручувала руки, довела до сліз та погрожувала більш суворим побиттям.

Ухвалою суду від 14.01.2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання.

Заявник в судовому засіданні заяву підтримав, посилаючись на обставини, викладені у ній та просив суд заяву задовольнити у повному обсязі.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення заяви заперечувала, оскільки викладене в заяві не відповідає фактичним обставинам, дій, зазначених в заяві вона не вчиняла. Вказувала, що орган опіки та піклування визначив, що дитина проживає з нею, у них на даний час виник спір з батьком дитини з приводу місця проживання малолітнього сина, батько ховає дитину та не дозволяє їй спілкуватись.

Представник Чернігівської районної державної адміністрації пояснила, що письмові заяви щодо насильства стосовно дитини до служби у справах дітей не надходили, сторони не можуть визначитись з місцям проживання дитини, що певним чином впливає і на емоційний стан хлопчика.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані суду письмові докази по справі, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30.10.2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Відповідно до довідки Старобілоуської сільської пади Чернігівського району Чернігівської області № 345 від 21.03.2018 року, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 (а.с.9)

Як встановлено в судовому засіданні з пояснень сторін, малолітній ОСОБА_3 на даний час проживає разом з батьком та між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує спір щодо визначення місця проживання дитини.

В матеріалах справи мається копія заяви про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 127 КК України ОСОБА_1 щодо катування ОСОБА_2 неповнолітнього сина ОСОБА_3 ..

Частиною 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 19 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 р., дата набуття чинності для України 27.09.1991 р.), держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Такі заходи захисту, у випадку необхідності, включають ефективні процедури для розроблення соціальних програм з метою надання необхідної підтримки дитині й особам, які турбуються про неї, а також здійснення інших форм запобігання, виявлення, повідомлення, передачі на розгляд, розслідування, лікування та інших заходів у зв`язку з випадками жорстокого поводження з дитиною, зазначеними вище, а також, у випадку необхідності, для порушення початку судової процедури.

Згідно Принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов`язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім`ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім`ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК Україн заява про видачу обмежувального припису може бути подана батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків".

Відповідно до п.п. 3, 4, 5, 7, 14 ч.1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб , зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя).

Ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа.

Відповідно до ч. 2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частинами 3, 4 статті 26 цього Закону зазначає, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Статтею 16 вищезазначеного закону передбачено ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі (далі - Реєстр) - це автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Реєстр ведеться з метою: 1) захисту життєво важливих інтересів постраждалих осіб, зокрема постраждалих дітей; 2) попередження повторних випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі; 3) забезпечення здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі; 4) надання комплексної та своєчасної допомоги постраждалим особам суб`єктами, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі; 5) обліку випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі; 6) координації діяльності суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі.

Однак, суду не надано жодних доказів, щодо внесення до Єдиного державного реєстру випадків насильства відомостей щодо дитини.

За вчинення домашнього насильства в сім`ї передбачена адміністративна відповідальність. Однак, в судове засідання не надано постанови суду, на підтвердження вчинення будь яких дій психологічного та фізичного характеру з боку ОСОБА_2 стосовно її малолітнього сина ОСОБА_3 ..

На підтвердження вчинення насильства надана заява - повідомлення про кримінальне правопорушення від 18.03.2018, що не може бути доказом в справі, оскільки відсутнє судове рішення яким встановлено факт катування ОСОБА_2 своєї дитини. Сама по собі довідка до встановлення забію в ділянці правого передпліччя не свідчить, що дане тілесне ушкодження завдала саме ОСОБА_2 за відсутності відповідного судового рішення, яким особа визнана винною у завданні тілесних ушкоджень.

Судом був опитаний малолітній ОСОБА_3 , який приділяє певну прихильність до батька, з яким бажає проживати. Пояснення дитини з приводу завдання тілесних ушкоджень носять дещо не впевнений характер та без наявності письмових доказів щодо встановлення зазначених фактів не можуть братись судом до уваги як достатні для встановлення обставин психологічного та фізичного насильства.

Суду не надано доказів на підтвердження обставин, що мали місце 29.12.2019 та 06.01.2020 щодо завдання ОСОБА_2 тілесних ушкоджень малолітньому сину ОСОБА_3 .

Таким чином, заявником не надано суду належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_2 психологічного та фізичного насильства щодо дитини, а самі лише твердження заявника про те, що ОСОБА_2 чинить психологічне та фізичне насильство щодо сина, суд не може покласти в основу рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

Не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису.

Виходячи з пояснень сторін та досліджених матеріалів, звернення з заявою про видачу обмежувального припису пов`язане зі спором щодо визначення місця проживання дитини.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні заяви щодо видачі обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 на встановлення на строк 3 місяці тимчасових обмежень її прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст.3-5, 76-92, 95, 258-259, 264-265, 272-273, 268 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Чернігівська районна державна адміністрація, малолітній - ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 20 січня 2020 року.

Суддя С. М. Майборода