Постанова

Іменем України

02 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 520/4555/17

провадження № 61-43345св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Усика Г. І. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О.,

Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Добробут», Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТ-ПРОГРЕС», Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Морський 1», Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОГРЕСБУД»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду міста Одеси від 06 березня 2018 року у складі судді Васильків О. В. та постанову апеляційного суду Одеської області

від 24 липня 2018 року у складі колегії суддів: Гірняк Л. А., Кононенко Н. А.,

Сегеди С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Добробут» (далі - ТОВ «Добробут»), Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТ-ПРОГРЕС» (далі - ТОВ «ІНВЕСТ-ПРОГРЕС»), Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Морський 1» (далі - ОК «ЖБК «Морський 1»), Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОГРЕСБУД» (далі - ТОВ «ПРОГРЕСБУД») про визнання майнових прав.

На обгрунтування позовних вимог зазначала, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 15 січня 2004 року ТОВ «Добробут» надано дозвіл на проєктування та забудову багатофункціонального громадсько-житлово-готельного комплекс « Південний » (далі - комплекс « Південний ») на земельній ділянці площею 3,7287 га на АДРЕСА_1 .

25 березня 2005 року між ТОВ «Добробут» та ТОВ «ПРОГРЕСБУД» укладено договір № ИД-25/03/05 про інвестування, відповідно до умов якого ТОВ «Добробут» зобов`язалося передати у власність ТОВ «ПРОГРЕСБУД» об`єкт інвестування - комплекс «Південний», а ТОВ «ПРОГРЕСБУД» - прийняти об`єкт інвестування та сплатити за нього інвестицію.

Того ж дня, 25 березня 2005 року, ТОВ «Добробут» та ТОВ «ПРОГРЕСБУД» уклали генеральний контракт № ГК-25/03/05, відповідно до умов якого ТОВ «ПРОГРЕСБУД» зобов`язалося в порядку та строки, передбачені цим контрактом, здійснити будівництво об`єкта «під ключ».

24 жовтня 2005 року між ТОВ «ПРОГРЕСБУД» та ТОВ «ІНВЕСТ-ПРОГРЕС» укладено договір № ИД-16Ф, відповідно до якого ТОВ «ІНВЕСТ-ПРОГРЕС» зобов`язалося здійснити інвестування об`єкта будівництва.

11 січня 2006 року між нею та ТОВ «ІНВЕСТ-ПРОГРЕС» укладено договір про інвестування № 3Б-1-47, згідно з умовами якого товариство зобов`язалося передати у її власність об`єкт інвестування - квартиру будівельний номер НОМЕР_1 розрахунковою площею 51,33 кв. м у комплексі «Південний» на 16 ст. Великого Фонтана за адресою: АДРЕСА_1 , а вона зобов`язувалася сплатити протягом 10 днів з дня підписання цього договору внесок у розмірі 181 366,35 грн, свій обов`язок виконала повністю. Орієнтовний строк здачі об`єкта в експлуатацію - грудень 2007 року.

Вона виконала передбачені договором умови в повному обсязі.

Спочатку будівництво об`єкта здійснювало ТОВ «ІНВЕСТ-ПРОГРЕС», в подальшому його будівництво продовжували ТОВ «ПРОГРЕСБУД», ТОВ «Добробут», на час звернення з позовом до суду вказані роботи проводить ОК «ЖБК «Морський 1».

Посилаючись на те, що комплекс «Південний» не зданий в експлуатацію, вона визнана потерпілою у кримінальній справі, а також на те, що ОК «ЖБК «Морський 1» укладає персональні меморандуми асоційованого члена кооперативу на об`єкт будівництва - комплекс « Південний » з іншими особами, позивачка просила визнати за нею майнові права на незавершену будівництвом квартиру, розрахунковою площею 51,33 кв. м, розташовану на 11 поверсі в секції № 2, колишній будівельний номер НОМЕР_1 , у будинку АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 06 березня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не довела факт порушення її прав та законних інтересів, оскільки відповідачі визнають її право на об`єкт інвестування і не заперечують, що після введення будинку в експлуатацію вона зможе зареєструвати право власності на квартиру, розрахунковою площею 51,33 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 24 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 06 березня 2018 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, рішення суду є законним та обгрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Короткий зміст вимог та доводів, наведених у касаційній скарзі

У серпні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у якій вона просила скасувати рішення Київського районного суду міста Одеси від 06 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 24 липня 2018 року, та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована посиланням на те, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли необгрунтованих висновків про те, що майнові права ОСОБА_1 не порушені. Суди помилково не застосували до спірних правовідносин положення статей 2, 7, 18, 19 Закону України «Про інвестиційну діяльність», зокрема не урахували, що у порушення статей 509, 526, 626, 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) ТОВ «ІНВЕСТ-ПРОГРЕС» не виконало взятих на себе зобов`язань за договором про інвестування від 11 січня 2006 року

№ 3Б-147, що є підставою для задоволення позову. Вказувала на те, що задоволення позовних вимог ОСОБА_1 забезпечить превентивну (попереджувальну) функцію судового захисту, оскільки при реалізації зазначеної функції не є обов`язковою наявність порушеного права.

У лютому 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОК «ЖБК «Морський 1», у якому заявник просив касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду міста Одеси від 06 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 24 липня 2018 року залишити без змін, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними та обгрунтованими.

У лютому 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ТОВ «Добробут», у якому заявник просив касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду міста Одеси від 06 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 24 липня 2018 рокузалишити без змін.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 23 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2020 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами попередніх інстанцій установлено, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 15 січня 2004 року № 27, ТОВ «Добробут» надано дозвіл на проєктування та будівництво комплексу « Південний » за адресою: АДРЕСА_1 .

25 березня 2005 року між ТОВ «Добробут» та ТОВ «ПРОГРЕСБУД» укладено договір № ИД-25 /03/05 про інвестування, а також генеральний контракт

№ ГК-25/03/05 на будівництво «під ключ», відповідно до яких підрядник ТОВ «ПРОГРЕСБУД» зобов`язався в порядку та строки, передбачені цим контрактом, відповідно до проєктно-кошторисної документації здійснити будівництво «під ключ» об`єкту, а замовник ТОВ «Добробут» - в порядку та строки, передбачені цим контрактом, надати підрядникові фронт робіт, сприяти у силу своїх об`єктивних можливостей, здійснювати всі залежні від нього організаційні та правові дії, необхідні для проєктування, будівництва та здачі об`єкту до експлуатації, приймати виконані роботи, прийняти закінчений будівництвом об`єкт та оплачувати роботи підряднику. Об`єктом інвестування та будівництва визначено комплекс «Південний» на 16 ст. Великого Фонтана за адресою: АДРЕСА_1 .

24 жовтня 2005 року ТОВ «ПРОГРЕСБУД» та ТОВ «ІНВЕСТ-ПРОГРЕС» уклали договір № ИД-16Ф, відповідно до умов якого ТОВ «ІНВЕСТ-ПРОГРЕС» отримало право укладати від імені інвестора ТОВ «ПРОГРЕСБУД» договори щодо продажу (відчуження) об`єкту інвестування.

11 січня 2006 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ІНВЕСТ-ПРОГРЕС» укладено договір про інвестування № 3Б-1-47, згідно з умовами якого сторони домовились щодо об`єкту інвестування, строків будівництва та порядку оформлення прав на новозбудоване майно - квартиру будівельний номер НОМЕР_1 , розрахунковою площею 51,33 кв. м, розташовану на 11-му поверсі в секції № 2 жилого будинку № 1 комплексу «Південний» (перша черга) на 16 ст. Великого Фонтана за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 3.1 договору, підприємство зобов`язується в порядку передбаченому цим договором передати у власність інвестору об`єкт інвестування, а інвестор зобов`язується прийняти об`єкт інвестування і сплатити за нього підприємству інвестицію. Розмір внеску становить 181 366,35 грн (пункт 5.2 договору про інвестування). Орієнтовний строк закінчення будівництва і здачі об`єкта в експлуатацію - грудень 2007 року (пункт 4.4 договору).

ОСОБА_1 сплатила інвестиційний внесок у повному обсязі, що підтверджується квитанціями: від 12 січня 2006 року № 22/1 на суму 51 500,00 грн; від 13 січня

2006 року № 19/1 на суму 40 000,00 грн; від 16 січня 2006 року № 12/1 на суму

30 000,00 грн; від 17 січня 2006 року № 18/1 на суму 30 000,00 грн; від 18 січня 2006 року № 21/1 на суму 29 866,35 грн.

31 серпня 2015 року між ТОВ «Добробут» та ОК «ЖБК «Морський 1» укладено угоду про внесення цільового внеску.

Відповідно до пункту 1.1. вказаної угоди асоційований член, як замовник будівництва комплексу «Південний» по АДРЕСА_1 , ТОВ «Добробут» передає ОК «ЖБК «Морський 1» цільовий внесок у майновому вигляді, а саме у вигляді результатів будівельних робіт, що були виконані та прийняті асоційованим членом у період створення комплексу «Південний» по АДРЕСА_1 станом на

31 серпня 2015 року в сумі 100 890 282,00 грн.

Згідно з пунктом 1.3. угоди про внесення цільового внеску, об`єкт незавершеного будівництва обтяжений зобов`язаннями ТОВ «ДОБРОБУТ» перед невизначеним колом осіб, які разом можуть бути визнані такими, що разом мають право вимоги від поточного власника об`єкта незавершеного будівництва на всі результати будівельних робіт з будівництва комплексу « Південний » по АДРЕСА_1 станом на 31 серпня 2015 року на загальну суму 100 890 312,00 грн, кожна з яких може бути визнана такою, що має право вимоги від поточного власника об`єкта незавершеного будівництва на частину результатів будівельних робіт з будівництва комплексу « Південний » станом на 31 серпня 2015 року, визначену власником об`єкта незавершеного будівництва на власний розсуд.

У 2012 році ОСОБА_1 звернулася до слідчого відділу Приморського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області із заявою про кримінальне правопорушення за фактом вчинення керівництвом групи компаній «ПРОГРЕСБУД», до складу якої входило ТОВ «ІНВЕСТ-ПРОГРЕС», у період з 2006 по 2009 років шахрайських дій (обману інвесторів), посилаючись на те, що шляхом обману вони отримали грошові кошти у особливо великих розмірах за квартиру у ЖК «Золотий берег» за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаним фактом 15 грудня 2012 року дану інформацію зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано інформацію за № 0000876 та визнано ОСОБА_1 потерпілою. Кримінальне провадження не закінчене.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали справи, доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага (частина перша статі 177 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Згідно з частиною першою статті 15 та частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вимога для захисту порушеного права має відповідати змісту цього права та характеру його порушення.

Одним зі способів захисту цивільних прав, з яким особа має право звернутися до суду, є вимога про визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі

№ 6-265цс16 зазначено, що «під майновим правом слід розуміти «право очікування», що є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Тобто, майнове право - це обмежене речове право, за яким його власник наділений певними, але не всіма, правами щодо майна.».

Майновим правом на об`єкт незавершеного будівництва є обумовлене договором право набуття у майбутньому права власності на нерухоме майно, яке виникає тоді, коли настали певні, але не всі, юридичні передумови, необхідні та достатні для набуття речового права.

Аналогічний за змістом висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 761/32696/13-ц,

від 20 березня 2019 року у справі № 761/20612/15-ц та від 29 травня 2019 року у справі № 761/20844/13-ц та від 16 жовтня 2019 року у справі № 761/5156/13-ц.

На обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що більше десяти років вона позбавлена можливості здійснювати правомочності власника майна, оскільки усупереч умовам договору про інвестування від 11 січня 2006 року

№ 3Б-1-47 на момент подання позову комплекс «Південний» не зданий в експлуатацію, вона визнана потерпілою у кримінальній справі, а також те, що ОК «ЖБК «Морський 1» укладає персональні меморандуми асоційованого члена кооперативу на об`єкт будівництва - комплекс « Південний » з іншими особами.

Частинами першою - третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

ОК «ЖБК «Морський 1» визнав, що відповідно до додатку до Угоди про внесення цільового внеску від 31 серпня 2015 року єдиною особою, яка може встановити відносини з кооперативом щодо квартири НОМЕР_1 , розташованої на 11 поверсі

2 секції будинку 1 відповідно до договору від 11 січня 2006 року № 3Б-1-47, укладеного з ТОВ «ІНВЕСТ-ПРОГРЕС», є позивачка ОСОБА_1 , яка для підтвердження своїх прав за договором інвестування до нього не зверталась.

ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження того, що ОК «ЖБК «Морський 1» уклав персональний меморандум асоційованого члена кооперативу на незавершену будівництвом квартиру № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 у комплексі «Південний» з іншою особою.

Сам по собі факт несвоєчасної здачі в експлуатацію комплексу «Південний» по АДРЕСА_1 не свідчить про невизнання відповідачами прав позивачки на об`єкт інвестування та може бути підставою для відповідальності, визначеної пунктом 7 договору про інвестування

від 11 січня 2006 року № 3Б-1-47.

Установивши, що позивачка належними та допустимими доказами не довела, що відповідачі не визнають її майнових прав на об`єкт інвестування згідно з договором від 11 січня 2006 року № 3Б-1-47, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обгрутованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, зводяться до власного тлумачення норм матеріального права та необхідності переоцінки доказів у справі, тоді як відповідно до положень статті 400 ЦПК України установлення обставин справи і перевірка їх доказами, перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Узагальнюючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначили характер правовідносин та застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи, надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам. Оскаржувані судові рішення є законними та обгрунтованими, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги представника ОСОБА_1 -

ОСОБА_2 .

Щодо клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду

Згідно з частиною першою статті 404 ЦПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

У березні 2019 року до Верховного Суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, яке мотивоване тим, що справа № 520/4555/17 містить виключну правову проблему щодо визнання майнових прав. Заявник зазначав, що суди попередніх інстанцій фактично відступили від правових висновків, викладених Верховним Судом України, висловлених у постановах

від 12 листопада 2014 року у справі № 6-129цс14, від 30 січня 2013 року у справі № 6-168цс12, від 03 квітня 2013 року у справі № 6-21цс13 та від 16 березня

2016 року у справі № 6-290цс16.

Частиною п`ятою статті 403 ЦПК України передбачено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу, зокрема, із обгрунтуванням підстав, визначених у частині п`ятій статті 403 ЦПК України.

Виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються, як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовної практики та забезпечення розвитку права.

Суд бере до уваги, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правовий висновок щодо визнання майнових прав та надала оцінку виключній правовій проблемі у подібних правовідносинах (постанови

від 27 лютого 2019 року у справі № 761/32696/13-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 761/20612/15-ц та від 29 травня 2019 року у справі № 761/20844/13-ц та від 16 жовтня 2019 року у справі № 761/5156/13-ц).

Крім того, колегія суддів вважає необхідним зауважити, що у зазначеній справі суди розглянули спір за інших фактичних обставин, ніж у справах, що були розглянуті Верховним Судом України, від правових висновків у яких, на думку заявника, відступили суди попередніх інстанцій.

Зважаючи на наведене, суд касаційної інстанції не встановив достатніх та обгрунтованих підстав для направлення справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 06 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 24 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Г. І. Усик

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко