Справа № 127/9844/20
Провадження № 22-ц/801/2058/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 рокуСправа № 127/9844/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Оніщука В.В.,

суддів: Голоти Л.О., Копаничук С.Г.,

за участю секретаря судового засідання Очеретної М.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»,

третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2 цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 вересня 2020 року, постановлене в складі судді Ан О.В., в залі суду,

встановив:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 29.11.2019 приватним нотаріусом Колейчик В.В. вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором у розмірі 43 092,13 грн.

У виконавчому написі вказано, що позивач є боржником за укладеним 03.09.2014 кредитним договором між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал».

Позивач вважає, що при зверненні до нотаріуса стягувачем було пропущено трирічний строк пред`явлення вимоги про стягнення заборгованості за виконавчим написом. Також, у позовній заяві зазначено, що відсутні підстави вважати, що сторони при укладенні кредитного договору обумовили розмір процентів за користування кредитними коштами, а також неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, які на теперішній час стягуються за виконавчим написом.

На підставі наведеного позивач просила визнати виконавчий напис №6032 від 29.11.2019, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. таким, що не підлягає виконанню, а також просила стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволено.

Визнано виконавчий напис №6032 від 29.11.2019, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимиром Вікторовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 43 092,13 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 11 261,20 грн. судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги та визнаючи виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню суд першої інстанції виходив з того, що серед документів, наданих відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору і документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, відсутні, внаслідок чого умови вчинення виконавчого напису недотримані.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, зокрема, витрат, понесених позивачем на отримання професійної правничої допомоги, судом першої інстанції враховано складність справи; час, витрачений адвокатом на виконання наданих послуг, які відображені в описі робіт; обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, що передбачені договором про надання правової допомоги; значення справи для сторони.

Не погодившись із вказаним рішенням суду в частині розподілу витрат на правничу допомогу, ТОВ «Вердикт Капітал» подало апеляційну скаргу, у якій зазначено, що рішення суду першої інстанції в цій частині не ґрунтується на засадах верховенства права, є незаконним та необґрунтованим, ухвалене без всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зокрема, договором про надання правової допомоги від 23 січня 2020 року та його гонораром не передбачено жодної дії, яка за своїм ступенем складності та необхідністю досвіду для його успішного завершення можуть складати суму в розмірі 10 000 грн. Підготовка супровідного листа, надання усних консультацій, підготовка клопотання та адвокатського запиту складає 40% розміру гонорару. Вивчення документів, поданих самим же адвокатом взагалі не відноситься до кола адвокатських послуг. Крім того, позивачем надано незрозумілий документ (квитанцію), який є неналежним та недопустимим доказом в розумінні процесуального законодавства. Таким чином, на думку скаржника, позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували розумність витрат на оплату послуг адвоката у заявленому розмірі.

На підставі викладеного, ТОВ «Вердикт Капітал» просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вказаних вимог відмовити, а також стягнути з позивача на користь скаржника судовий збір за подання апеляційної скарги.

02.11.2020 на апеляційну скаргу надійшов відзив, у якому представник позивача просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. У даному відзиві зазначено, що відповідачем не було надано клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, а перелік адвокатських послуг, наданих позивачу у зв`язку із розглядом даної справи відповідає дійсності та матеріалам справи. Також представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача 2 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, які понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

24.11.2020 відповідачем надіслано до суду відповідь на відзив, у якій зазначено, що на підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги позивачем не надано навіть базових необхідних документів, зокрема відсутні документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги та детальний опис вчинених дій. Також відповідачем зазначено про те, що прибутковий касовий ордер, долучений до позовної заяви та до відзиву на апеляційну скаргу, не містить всіх обов`язкових реквізитів.

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причин инеявки не повідомили, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Представник ТОВ «Вердикт Капітал» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, при цьому надано заяву про розгляд справи у відсутність предствника.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З урахуванням встановлених у справі обставин, рішення суду в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення судового збору за подання позовної заяви не оскаржується, тоді як згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно в цій частині законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції не є предметом перевірки.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання розподілу судових витрат за надання правничої допомоги вищевказаним вимогам закону відповідає не повністю.

Судом першої інстанції вирішуючи питання розподілу судових витрат за надання правничої допомоги, зроблено посилання на час витрачений адвокатом на виконання наданих послуг, які відображені в описі робіт (а.с. 99); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, що передбачені договором про надання правової допомоги (а.с. 48-53).

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу необхідно виходити із положень ст. 137 ЦПК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд вправі зменшити розмір витрат на правничу допомогу лише за клопотанням сторони.

Як слідує з матеріалів справи, відповідачем 08 липня 2020 року було подано до суду першої інстанції заяву, у якій ТОВ «Вердикт Капітал» заперечувало розмір витрат понесених позивачем у зв`язку із наданням професійної правничої допомоги та просило відмовити в стягненні з нього таких витрат.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права

Суд апеляційної інстанції враховує критерії, які застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Надання доказів про факт та розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Позивачем на підтвердження понесених витрат було надано Договір про надання правової допомоги, укладений між адвокатом Хейнісом О.Г. та позивачем ОСОБА_1 від 23.01.2020, відповідно до якого адвокат зобов`язався надати правову допомогу клієнту.

У п. 2.3.1 вказаного Договору зазначено, що клієнт сплачує гонорар адвокату в розмірі та в строк, обумовлені додатковою угодою (додатковими угодами) до даного Договору.

Також 23.01.2020 між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору надання правової допомоги від 23.01.2020, згідно з п. 3 якої сторони домовились, що вартість послуг (гонорар) адвоката за надання послуг, передбачених п. 1.1 даної додаткової угоди становить 10 000,00 грн.

На виконання умов вказаного договору представником позивача надано детальний опис робіт від 08.07.2020 (а.с. 99), акт виконаних робіт від 20.07.2020 (а.с. 119) та прибуткові касові ордера за №11/05, №23/01/20, №11/03/20 і квитанції до прибуткових ордерів на суму 2 500,00 грн., 3 000,00 грн. і 4 500,00 грн. (а.с. 54, 55, 100)

Суд апеляційної інстанції вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Так, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, суд дійшов висновку, що зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, оскільки вартість наданих адвокатом послуг, зокрема, таких як: підготовка супровідного листа, клопотань, заяв, адвокатських запитів та надання усних консультацій, є завищеною.

Зважаючи на викладене вище та приймаючи до уваги те, що стягнення з відповідача витрат у заявленій сумі буде суперечити принципу розподілу таких витрат, суд, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 5 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Решту витрат слід залишити за позивачем.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 вересня 2020 року слід змінити в частині вирішення вимоги ОСОБА_1 про стягнення понесених нею судових витрат за надання правничої допомоги, в іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Апеляційна скарга ТОВ «Вердикт Капітал» підлягає задоволенню частково, що в пропорційному співвідношенні складає 50 %, /розрахунок: 5 000,00 грн. * 100 : 10 000,00 грн./

Відтак, пропорційно до задоволеної частини вимог апеляційної скарги з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 630,60 грн. /розрахунок: 1261,20 грн. * 50 % = 630,60 грн./

Що стосується вимоги про стягнення з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_2 судових витрат, понесених позивачем за отримання правничої допомоги при перегляді рішення суду в апеляційній інстанції в розмірі 2 000,00 грн., то у задоволенні вказаної вимоги слід відмовити, з огляду на наступне.

Позивачем та її представником на підтвердження понесених витрат при розгляді справи в суді апеляційної інстанції було надано: Додаткову угоду №2 до договору про надання правової допомоги від 23 січня 2020 року, прибутковий касовий ордер за №30/10/20 та квитанцію в розмірі 2 000,00 грн. від 30.10.2020 (а.с. 222, 223, 224).

Однак, в порушення вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України представником позивача не надано детального опису робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Крім того, з відзиву на апеляційну скаргу, поданого представником позивача вбачається, що останнім в основному викладено пояснення щодо законності оскаржуваного рішення суду в цілому, однак рішення місцевого суду оскаржується лише в частині витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, тому викладення у відзиві пояснень адвоката щодо законності рішення місцевого суду по суті предмету позову не потребувало необхідності.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь понесених нею судових витрат на правничу допомогу під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 вересня 2020 року в частині вирішення вимоги ОСОБА_1 про стягнення понесених судових витрат за надання правничої допомоги змінити та викласти рішення у цій частині в наступній редакції.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 5 000,00 грн.

В іншій частині рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 вересня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 630,60 грн за подання апеляційної скарги.

У задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на її користь понесених судових витрат на правничу допомогу під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 2 000,00 грн. відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В. В. Оніщук

Судді: Л. О. Голота

С. Г. Копаничук