Справа № 315/643/20
Номер провадження № 2/315/282/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року м. Гуляйполе

Гуляйпільський районний суд Запорізької області у складі:

головуючої судді Романько О.О.

за участю секретаря Браціло І.В.

представника позивача: адвоката Яковенка О.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Гуляйполе Запорізької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Гуляйпільської міської територіальної громади в особі Гуляйпільської міської ради про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

З 06.05.2020 року в провадженні судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області ОСОБА_2 перебувала вищевказана цивільна справа.

У зв`язку із прийняттям 11.08.2020 року на засіданні Вищої ради правосуддя рішення про звільнення судді ОСОБА_2 у зв`язку з поданням заяви про відставку та на підставі наказу Гуляйпільського районного суду Запорізької області №1-ос від 11.08.2020 року про припинення повноважень судді ОСОБА_2 , акту прийому-передачі справ судді ОСОБА_2 від 11.08.2020 року, відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, на підставі розпорядження керівника апарату суду від 12.08.2020 року за № 46/20, було проведено повторний автоматизований розподіл вищевказаної справи.

Відповідно до повторного автоматизованого розподілу вищезазначена справа 12.08.2020 року була передана на розгляд судді Романько О.О.

31.08.2020 року ухвалою судді справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання.

06.10.2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 20 серпня 1983 року вона та ОСОБА_3 уклали шлюб, після реєстрації шлюбу позивач отримала прізвище « ОСОБА_1 ». Позивач та ОСОБА_3 мешкали разом у будинку АДРЕСА_1 . З 1992 року позивач та ОСОБА_3 фактично припинили шлюбні відносини, з вказаного часу ОСОБА_3 мешкав окремо, а позивач продовжила проживати у спірному будинку.

11 липня 1995 року позивач та ОСОБА_3 розірвали шлюб. 16 вересня 1995 року позивач одружилася з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після реєстрації шлюбу позивач отримала прізвище « ОСОБА_1 ». ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер.

У 2015 році позивачу стало відомо, що спірний будинок не зареєстрований у встановленому законом порядку та немає власника. Позивачу стало відомо, що покійному ОСОБА_3 на підставі Рішення Виконавчого комітету районної Ради народних депутатів було відведено земельну ділянку для будівництва житлового будинку та господарських будівель у АДРЕСА_2 . У подальшому у зв`язку з упорядкуванням адрес, номер будинку було змінено з АДРЕСА_2 на ОСОБА_1.

Отже, з 1983 року та до теперішнього часу, позивач постійно проживала у будинку за АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 з 1992 року до дня смерті мешкав окремо. Позивачу не було відомо чи зареєстрував право власності ОСОБА_3 , чи останній відчужував вказаний будинок будь-яким чином та будь-кому, чи був будинок об`єктом спадкування. Тобто, позивачу власник будинку був невідомий.

3 13 березня 1999 року позивач зареєстрована у спірному будинку. Позивач, за час проживання у спірному будинку за свої кошти проводила поточні та капітальні ремонти, підтримувала будинок та прибудинкову територію у належному технічному та естетичному стані, користувалася комунальними послугами: електричною енергією, постачання холодної води та вивозу твердих побутових відходів.

Будинок та господарчі прибудови та споруди збудовані у 1981-1983 роках, тому самочинне будівництво відсутнє, будинок та інші господарські споруди не є аварійними та придатні до користування. 04 червня 2015 року позивач замовила технічний паспорт на (індивідуальний) житловий будинок, інвентаризаційна справа №4. Відповідно до вказаного технічного паспорту, право власності не зареєстроване. Також, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інформація щодо будинку за АДРЕСА_1 відсутня.

Отже, позивач з 1983 року по день подання позову до суду безперервно проживає у спірному будинку, відкрито користується будинком і продовжувала відкрито, безперервно володіти ним до дня звернення з позовом до суду, тобто понад десять років.

Прохає визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою с. Привільне Гуляйпільського району Запорізької області, РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з усіма надвірними господарськими будівлями та спорудами, а саме: А-житловий будинок; а - прибудова; а1 - веранда; Б - сарай; В - навіс; Г - вбиральня - душ; №1 - паркан; №2 ворота з хвірткою; І - замощення; Д - басейн, загальна площа приміщень 41,1 кв.м., площа житлових квартир 27,2 кв.м. (житлова 19,6 кв.м., допоміжна 7,6 кв.м.), вартістю 102750 грн., за набувальною давністю.

У судовому засіданні представник позивача: адвокат Яковенко О.С. прохав позов задовольнити та визнати за позивачем право власності на житловий будинок за набувальною давністю.

Позивач, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав через канцелярію суду заяву про визнання позову, в якій визнав заявлені позивачем вимоги та не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову, прохав засідання проводити без його участі (а.с.57).

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Привільне Гуляйпільського району Запорізької області народилася позивач у справі - ОСОБА_1 , яка з 23.12.1999 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 27.03.2003 року Гуляйпільським РВ УМВС України в Запорізькій області (а.с.7).

20.08.1983 року позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали шлюб, після реєстрації шлюбу позивач отримала прізвище « ОСОБА_1 », що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 2 від 10.09.2010 року (а.с.9).

11.07.1995 року позивач та ОСОБА_3 розірвали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Гуляйпільського району Запорізької області від 11.07.1995 року. Її прізвище після розірвання шлюбу - « ОСОБА_1 » (а.с.10).

16.09.1995 року позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_5 уклали шлюб, після реєстрації шлюбу позивач отримала прізвище « ОСОБА_1 », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Гуляйпільського району Запорізької області від 16.09.1995 року (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Гуляйпільського району Запорізької області від 24.03.2000 року (а.с.12).

Починаючи з 1983 року позивач та ОСОБА_3 почали проживати у спірному будинку АДРЕСА_1 . Далі, з 1992 року позивач мешкала у спірному будинку одна, так як шлюб між ними розірвано.

На підставі Рішення Виконавчого комітету районної Ради народних депутатів від липня 1985 року ОСОБА_3 було відведено земельну ділянку для будівництва житлового будинку та господарських будівель у АДРЕСА_2 , у подальшому у зв`язку з упорядкуванням адрес, номер будинку було змінено з АДРЕСА_2 на АДРЕСА_1 (а.с.32).

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 від 04.06.2015 року останній складається з: А-житловий будинок; а - прибудова; а1 - веранда; Б - сарай; В - навіс; Г - вбиральня - душ; №1 - паркан; №2 ворота з хвірткою; І - замощення; Д - басейн, загальна площа приміщень 41,1 кв.м., площа житлових квартир 27,2 кв.м. (житлова 19,6 кв.м., допоміжна 7,6 кв.м.), право власності на будинок не зареєстроване (а.с. 13-15).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 208240043 станом на 05.05.2020 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано (а.с.16).

Відповідно до звіту з незалежної оцінки майна, складеного 30.04.2020 року суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 - вартість житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 41,1 кв.м. станом на 30.04.2020 року складає 102750 грн. (а.с.33-34).

Позивач підтримує будинок у належному санітарному та естетичному стані, проводить у ньому поточні ремонти, належно сплачує комунальні послуги та земельний податок, що підтверджується договорами та квитанціями про сплату відповідних платежів (а.с. 17-31).

Таким чином, судом встановлено, що позивач понад 10 років фактично користується та володіє домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 , проте, остання наразі не має правової підстави для звернення до державного реєстратора з заявою про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, оскільки не має документу, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на нерухоме майно.

Як передбачає ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 ст.316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Набувальна давність поширюється на випадки фактичного володіння чужим майном та виключає наявність у володільця певних правових підстав користування майном (наприклад, ордеру, договору найму, тощо). Володіння має бути відкритим, очевидним для третіх осіб.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 264 ЦПК).

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п.13 Постанови).

Як зазначено у п.6 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року, позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка знає, хто є власником.

Проте, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач володіла будинком відкрито, бо вона не знала дійсного власника цього будинку, оскільки право власності на будинок взагалі не зареєстровано.

Згідно ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Ознаки добросовісної поведінки особи, яка заволоділа чужим майном, містяться в ст.388 ЦК України. Заволодіння вважається добросовісним, коли особа на момент заволодіння, не знала і не могла знати про те, що заволодіння нею майном є незаконним. Добросовісне володіння це те, що засноване на щирому, хоча й помилковому уявленню володільця про право володіння. Володіння недобросовісне, як протилежність добросовісному, є володіння свідомо незаконне таке, що порушує чиє-небудь право.

А тому суд, з огляду на те, що відповідач фактично визнав позовні вимоги в повному обсязі, вважає доведеними обставини щодо набуття позивачем права власності на житловий будинок за набувальною давністю, які підтверджені в судовому засіданні належними та допустимими доказами, а саме: позивач з 23.12.1999 року зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , підтримує будинок у належному санітарному та естетичному стані, проводить у ньому поточні ремонти, належно сплачує комунальні послуги та земельний податок.

Відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд вважає, що в даному випадку, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволоділа житловим будником і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти ним, суд вважає за можливе визнати за нею право власності на вищезазначене нерухоме майно за набувальною давністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-77, 81, 141, 223, 259, 263-265, 268, 272- 273, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Гуляйпільської міської територіальної громади в особі Гуляйпільської міської ради про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою села Привільне Гуляйпільського району Запорізької області, РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий 27.03.2003 року Гуляйпільським РВ УМВС України в Запорізькій області, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з усіма надвірними господарськими будівлями та спорудами, а саме: А-житловий будинок; а - прибудова; а1 - веранда; Б - сарай; В - навіс; Г - вбиральня - душ; №1 - паркан; №2 - ворота з хвірткою; І - замощення; Д - басейн, загальна площа приміщень 41,1 кв.м., площа житлових квартир 27.2 кв.м. (житлова 19.6 кв.м., допоміжна 7.6 кв.м.), вартістю 102750,00 (сто дві тисячі сімсот п`ятдесят) гривень, за набувальною давністю.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення повністю складене 11.12.2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Гуляйпільський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О. О. Романько