(2/199/478/20)
РІШЕННЯ

Іменем України

30 листопада 2020 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Богун О.О.,

при секретареві Рудові І.О.,

за участю учасників справи:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Чумака С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення безпідставно списаних коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вказаним позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення безпідставно списаних коштів. В обґрунтування якого зазначив, що він працює в Головному управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області отримав в бухгалтерії платіжну картку з видачі заробітної плати. Вказана картка була отримана бухгалтерією вказаного підприємства на підставі договору про розрахунково-касове обслуговування підприємств, організацій з видачі заробітної плати, стипендії з використанням платіжних карток №12Т/006 від 04.07.2013 у відділенні «Будинок Побуту» Акціонерного товариства КБ «ПРИВАТБАНК», яке знаходиться за адресою: вул. Короленко, 3 м. Дніпро. Крім того, позивачем на підставі угоди №SAMDN0197 від 25.10.2012 було отримано у відповідача кредитну картку № НОМЕР_1 , Золота картка «Універсальна» MASTERCARD GOLD, на якій банк встановив позивачу кредитний ліміт станом на липень 2019 року в розмірі 40 500,00 грн. 26 липня 2019 року по вказаній картці, позивач проводив щомісячний платіж за послугою «Миттєва розстрочка» в розмірі 1 470,00 грн.

29 липня 2019 року приблизно о 12-00 годині із АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на мобільний телефон позивача прийшло SMS повідомлення, про те, що позивачем були здійснені перекази через додаток Приват24 по платіжній картці, а саме: 28 липня 2019 року о 12-18 гожин з платіжної картки перераховано 5 198,00 грн.; того ж дня о 12-22 годин перераховано 14 560,00 грн. та о 12-25 годин перераховано 14 040,00 грн. на одного одержувача ОСОБА_2 . Як, потім було встановлено, що вказаний громадянин знаходиться у м. Суми та є підприємець. Однак позивачу не відомий ОСОБА_2 та ніяких платежів по вказаній картці 28 липня 2019 року не проводив.

29 липня 2019 року о 13-41 годин, позивач зателефонував в банк за номер телефону 3700, гарячої лінії АК КБ «ПРИВАТБАНК», вказав, що ніяких розпоряджень щодо списання коштів не давав, будь-яких дій щодо списання грошових коштів не вчиняв та них була заблокована карта.

01 жовтня 2019 року, позивач звернувся до банку із вимогою про проведення службового розслідування з приводу списання грошових коштів з його картки та просив повернути безпідставно списані грошові кошти у сумі 33 798,00 грн. Листом № 20.1.0.0.0./7-191001/512 від 16.10.2019 такі вимоги позивача лишилися без задоволення. Відповідач вказує на не сумлінне виконання Клієнтом умов зберігання та використання інформації в каналу зв`язку, посилаючись на внутрішні «Умови і правила надання банківських послуг», відмовляється від будь-якої відповідальності та пропонує звернутись до правоохоронних органів. Позивач посилається на те, що будь-яких платіжних доручень не складав та не скеровував їх відповідачеві ні у паперовому вигляді, ні у електронному з використанням електронної системи Приват 24, або будь якої іншої клієнтської системи банку.

Позивач також звернувся з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення до відділення поліції. По даному факту СВ Дніпровським ВП ГУНП України у Дніпропетровській області порушено кримінальне провадження №0001888 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

У зв`язку з викладеними обставинами, позивач просив суд стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» безпідставно списані кошти у розмірі 33 798,00 грн. та судові витрати у розмірі 768,40 грн.

Ухвалою від 16 грудня 2019 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та по справі призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 28 квітня 2020 року задоволено клопотання представника відповідача щодо витребування доказів по справі, а саме витребувано у слідчого відділу Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області копію матеріалів досудового кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

Ухвалою суду від 12 серпня 2020 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено о розгляду по суті позовних вимог.

В судове засідання позивач надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягав.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, надавши відзив на позовну заяву, в якому, крім іншого, зазначив, що позов є необґрунтованих та безпідставним, в ньому відсутні будь-які докази, що перерахування коштів здійснено невідмою особою, до того ж використано кредитні кошти, що є власністю АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а тому позивач не має права стягувати з відповідача його власні кошти.

З`ясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок у АТ КБ «ПриватБанк», на картці № НОМЕР_1 було встановлено кредитний ліміт.

28 липня 2019 року з рахунку № НОМЕР_1 (Угода № №SAMDN0197 від 25.10.2012) було здійснено перекази з картки позивача через додаток Приват24 на ім`я ОСОБА_2 в розмірі 5 198,00 грн., 14 560,00 грн., 14 040,00 грн. Позивач в 29.07.2019 звернувся за телефоном гарячої лінії відповідача з вимогою заблокувати картку № НОМЕР_1 , відкриту на його ім`я.

01 жовтня 2019 року, позивач звернувся до банку із вимогою про проведення службового розслідування з приводу списання грошових коштів з його картки та просив повернути безпідставно списані грошові кошти у сумі 33 798,00 грн. Листом № 20.1.0.0.0./7-191001/512 від 16.10.2019 такі вимоги позивача лишилися без задоволення. Відповідач вказує на не сумлінне виконання Клієнтом умов зберігання та використання інформації в каналу зв`язку, посилаючись на внутрішні «Умови і правила надання банківських послуг», відмовляється від будь-якої відповідальності та пропонує звернутись до правоохоронних органів. Позивач посилається на те, що будь-яких платіжних доручень не складав та не скеровував їх відповідачеві ні у паперовому вигляді, ні у електронному з використанням електронної системи Приват 24, або будь якої іншої клієнтської системи банку.

Позивач також звернувся з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення до відділення поліції. По даному факту СВ Дніпровським ВП ГУНП України у Дніпропетровській області порушено кримінальне провадження №0001888 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Постановою слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 15 квітня 2020 року закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001888 від 30.07.2020 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. (а.с.118).

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Згідно ст. 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб`єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобіганням або припинення зазначених переказів. Моніторинг має проводитися постійно за параметрами, встановленими правилами відповідної платіжної системи.

Відповідно до ст.37-1 вищевказаного Закону, для встановлення правомірності переказу еквайр, за результатами моніторингу або в разі опротестування переказу держателем, емітентом або платіжною організацією платіжної системи, має право призупинити завершення переказу на час, передбачений правилами відповідної платіжної системи, але не більше ніж на дев`яносто календарних днів.

Відповідно до пунктів 8, 9 Положення "Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів" затвердженого постановою Правління Національного Банку України № 705 від 05.11.2014 року, банк у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Переказ коштів був здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Приват24. Вхід в систему Приват24 був здійснений під авторизацією позивача. При даній процедурі клієнт вводить своє і пароль та входить в Приват24, створює необхідний платіж, вводить тільки йому відомий ключ доступу і після цього в Банк надходить платіжне доручення, відповідно до якого Банк здійснює переказ коштів. Вказані дії можливо було здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону позивача та іншої особистої інформації.

Відповідно до статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до чинного законодавства України Банк здійснює надання банківських послуг необмеженому колу осіб на підставі їх заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг (далі - Умови), які розміщуються на офіційному сайті https://privatbank.ua/terms/ у мережі Інтернет і є невід`ємною частиною договору банківського обслуговування.

Крім того, позивач неправильно визначив винну особу за переказ коштів, здійснений 28 липня 2019 року, в даному випадку особою, винною за завдані збитки є отримувач переказу, й неправильно обрано спосіб захисту. Вказане свідчить про те, що позивач не в повній мірі дослідив норми чинного законодавства, обставини справи, не дав їм належної правової оцінки, та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для заявлення позову про стягнення безпідставно списаних коштів.

Вимоги до письмових доказів встановлені ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи; суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. За загальним принципом доказування та подання доказів, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В судовому засіданні встановлено, що позивачем не надано доказів неправомірності чи незаконності дій відповідача стосовно начебто незаконного списання коштів, використання вказаних коштів позивача без згоди останнього.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які позивач посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідача заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно позивача по незаконним (з точки зору позивача) діям відносно нього, предмета спору, а позивач цього не довів, твердження позивача про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно нього є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги наполягання на позовних вимогах, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає можливим ОСОБА_1 в задоволенні позову до АТ Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення безпідставно списаних коштів відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 16,1046 ЦК України ст.ст. 12,81, 133,144,263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення безпідставно списаних коштів - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження вул. Грушевського, буд. 1 Д, м. Київ, 01001, .

Повний текст судового рішення буде складено протягом десяти днів.

Суддя О.О.Богун

30.11.2020