Дата документу 07.12.2020
Справа № 332/2250/20
Провадження № 2/334/3666/20
07 грудня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Фетісова М.В., за участі секретаря судового засідання Косаренко А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої в результаті ДТП, -
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10.09.2020 матеріали вказаної справи було передано за підсудністю до Ленінського районного суду м. Запоріжжя. Ухвалою від 23.10.2020 відкрите провадження у справі.
Відповідач відзив на позов не надав.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи провадити без його участі, на задоволенні позову наполягає та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим, в судове засідання 17.11.2020 та 07.12.2020 не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд постановив провести заочний розгляд справи.
Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до частини 1статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1ст. 77 ЦПК).
Положеннями ч.4 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно п.2.1 ст.2 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.04 р. (надалі - Закон № 1961-IV), відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
Пунктом 9 ч.1 ст.7 Закону України «Про страхування» встановлено види обов`язкового страхування, одним з яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Закон № 1961-IV є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Статтею 6 Закону № 1961-IV встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Судом встановлено, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебувала адміністративна справа № 331/294/2017 щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 217323 від 25 квітня 2017 року о 18.25 годині 25.04.2017 знаходячись на перехресті проспекту Соборного вулиці І.Франка в м. Запоріжжі, керуючи автомобілем Chevrolet Aveo, реєстраційний № НОМЕР_1 , виконуючи поворот ліворуч, не дав перевагу автомобілю, який рухався в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем ZAZ Daewoo, реєстраційний № НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3
08.08.2017 постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення було закрито, у зв`язку із закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності. Згідно вказаної постанови, вину ОСОБА_1 у вчиненні вищевказаної ДТП встановлено не було.
Відповідно до вимог Закону № 1961-IV власники наземних транспортних засобів зобов`язані застрахувати свою цивільно-правову відповідальність з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Згідно зі ст. 22 Закону № 1961-IV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до п. 38.2.1 ст. 38 Закону № 1961-IV МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
З наданих суду письмових доказів вбачається, що ОСОБА_3 29.09.2017 звернулася до АТ «СК «ТАС» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 25.07.2017 за участю її автомобіля та автомобіля ОСОБА_1 .
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ZAZ Daewoo, реєстраційний № НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 , його власником на час ДТП була ОСОБА_3 .
На час ДТП цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів ОСОБА_3 була зареєстрована у ПрАТ «СК «Уніка», що підтверджується страховим полісом № АІ 9894116 терміном дії з 31.07.2016 до 30.07.2017.
Станом на 14.08.2020 цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Chevrolet Aveo, реєстраційний № НОМЕР_1 не застрахована.
Позивачем в обґрунтування наявності пошкоджень автомобіля ZAZ Daewoo, реєстраційний № НОМЕР_2 до матеріалів справи надано також фото таблицю з пошкодженнями, протокол огляду транспортного засобу від 18.10.2017.
29.09.2017 ОСОБА_3 звернулася до МТСБУ з заявою про відшкодування оціненої шкоди.
Згідно зі ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
При цьому, відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: (1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; (2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; (3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
У даному випадку мала місце взаємодія двох джерел підвищеної небезпеки - транспортного засобу Chevrolet Aveo, реєстраційний № НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 , та транспортного засобу ZAZ Daewoo, реєстраційний № НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .
Вина відповідача ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2017 не встановлювалась.
Позивачем не надані суду належні, допустимі та достатні докази вини ОСОБА_1 у спричинення шкоди транспортному засобу ZAZ Daewoo, реєстраційний № НОМЕР_2 , саме відповідачем ОСОБА_1 . На думку суду таким доказом мала бути автотехнічна експертиза, але позивач не скористався своїм правом клопотати про її призначення.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.
Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Відповідно до ст. 76, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Як вже зазначалось вище, позивачем не доведено, що шкода заподіяна саме відповідачем ОСОБА_1 , при цьому судом враховано, що шкода завдана взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, що потребує дослідження причетності до її заподіяння і іншого учасника пригоди. Але, відповідних доказів суду не надано. Вказані обставини дають підстави для висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.
Керуючись ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд-
В задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити сторін:

Позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України, місцезнаходження: Русанівський бульвар, буд. 8, м. Київ, 02154,

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя: