Справа № 182/3849/20
Провадження № 2-о/0182/139/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07.12.2020 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Нікополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Нікопольська міська рада та ОСОБА_2 , про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, -

В С Т А Н О В И В:

Заявниця звернулась до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

В обґрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини.

Її дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 ». 14 лютого 2013 року вона уклала шлюб з ОСОБА_4 , який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільною стану по місту Нікополю реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом № 53. Після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище « ОСОБА_5 ». 12.11.1999 року їй та її матері ОСОБА_2 Нікопольським житлово-експлуатаційним об`єднанням, згідно розпорядження від 12.11.1999 року № 5787-1, було видано свідоцтво про право власності на житло за адресою: АДРЕСА_1 . Після отримання свідоцтва про право власності на житло вони не зареєстрували право на зазначену квартиру в МБТІ, оскільки елементарно не знали про цей обов`язок. 24.05.2020 року вона звернулась до державної реєстраційної служби виконавчого комітету Нікопольської міської ради з заявою про державну реєстрацію квартири по АДРЕСА_1 . Однак, рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно № 47133286 від 31.05.2020 року їй було відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру. Підставою для відмови у реєстрації права власності стало те, що у свідоцтві про право власності на житло невірно зазначено її ім`я. Так, у свідоцтві про право власності на житло вказано, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно, належить ОСОБА_2 та ОСОБА_6 . Однак, згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Нікопольським РВ ГУДМС України у Дніпропетровській області 27.03.2013 року, її ім`я зазначається як « ОСОБА_7 ». Вважає, що помилки в написанні її імені були викликані неправильним перекладом імені з російської мови на українську. Зазначені розбіжності в написанні її імені в документах позбавляють її можливості зареєструвати своє право власності на житло. Факт належності їй правовстановлюючого документа підтверджується: співпаданням її прізвища та по батькові, а також співзвучністю імені з тим, що зазначено у свідоцтві про право власності на житло, із даними, що зазначені в її паспорті, а також однаковістю адреси реєстрації з адресою, вказаною у свідоцтві про право власності на житло та іншим. Тому вона вимушена звернутися до суду з цією заявою.

Заявниця в судове засідання не прибула, подала до суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності, вимоги заяви підтримала (а.с.30).

Представник заінтересованої особи - Нікопольської міської ради та заінтересована особа Мугір М.В. до суду також не прибули, надали заяву про розгляд справи у свою відсутність. При постановленні рішення покладались на розсуду суду, проти задоволення заяви не заперечували (а.с.23, 29).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Постанови Пленуму Верховного Суду № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року зі змінами, можуть встановлюватися факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Як встановлено в судовому засіданні, дошлюбне прізвище заявниці по справі « ОСОБА_3 » (а.с.5). 14.02.2013 року заявниця уклала шлюб з ОСОБА_4 , який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільною стану по місту Нікополю реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом № 53 (а.с.8). Після реєстрації шлюбу заявниці було присвоєно прізвище « ОСОБА_5 ». 12.11.1999 року заявниці та її матері ОСОБА_2 . Нікопольським житлово-експлуатаційним об`єднанням, згідно розпорядження від 12.11.1999 року № 5787-1, було видано свідоцтво про право власності на житло за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6). Після отримання свідоцтва про право власності на житло вони не зареєстрували право на зазначену квартиру в МБТІ через відсутність знань. 24.05.2020 року заявниця звернулась до державної реєстраційної служби виконавчого комітету Нікопольської міської ради з заявою про державну реєстрацію квартири по АДРЕСА_1 . Однак, рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно № 47133286 від 31.05.2020 року їй було відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру (а.с.13). Підставою для відмови у реєстрації права власності стало те, що у свідоцтві про право власності на житло невірно зазначено ім`я заявниці як « ОСОБА_8 ». Однак, в паспорті громадянина України, серії НОМЕР_1 , виданого Нікопольським РВ ГУДМС України у Дніпропетровській області 27.03.2013 року, ім`я заявниці зазначено як « ОСОБА_7 » (а.с.14). Зазначені розбіжності в написанні імені заявниці в документах позбавляють її можливості зареєструвати своє право власності на житло. Факт належності заявниці правовстановлюючого документа підтверджується: співпаданням її прізвища та по батькові, а також співзвучністю імені з тим, що зазначено у свідоцтві про право власності на житло, із даними, що зазначені в її паспорті, а також однаковістю адреси реєстрації з адресою, вказаною у свідоцтві про право власності на житло.

За таких обставин суд вважає за можливе вимоги заявниці задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.4, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 293, п.6 ч.1 ст.315, 317, 319 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи Нікопольська міська рада та ОСОБА_2 , про встановлення факту належності правовстановлюючого документу задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 (до реєстрації шлюбу Мугір) правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності на житло, виданого 12 листопада 1999 року Нікопольським житлово-експлуатаційним об`єднанням, згідно розпорядження від 12.11.1999 року № 5787-1.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал