КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/132/2020 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення винагороди позикодавця,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення винагороди позикодавця.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 вересня 2019 року провадження у справі закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження, суд першої інстанції виходив з того, що є судове рішення, що набрало законної сили, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що справа № 369/4309/18, в якій вирішувалися вимоги про стягнення винагороди позикодавця, в даний час переглядається в касаційному порядку (провадження № 61-48429ск18), тому провадження у даній справі закрито передчасно. Крім того, відповідач сплатила йому лише неустойку та інфляційні збитки за договором позики, а проценти (винагорода) нею не виплачувалася.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає про необґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з неї процентів за договором позики з огляду на те, що вона повністю повернула борг позивачу. Проте даний відзив не може бути прийнятий до уваги колегії суддів, оскільки не відповідає вимогам статті 360 ЦПК України, а саме до нього не додано доказів надсилання (надання) копії відзиву іншому учаснику справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особамає право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Підстави для закриття провадження у справі є вичерпними та визначені у статті 255 ЦПК України.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Отже, за змістом зазначеної норми процесуального права закриття провадження у справі можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто повністю збігаються за складом учасників справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав для закриття провадження у справі.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що 1 листопада 2015 року ОСОБА_2 позичила у нього 135 000 грн, які зобов`язалася повернути йому до 1 листопада 2016 року зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 10 % щомісячно. Проте позику відповідач не повернула та відсотки за користування коштами не сплатила, тому на підставі положень статей 536, 1046, 1048 ЦК України він має право на примусове стягнення винагороди позикодавця у розмірі 423 681,79 грн, яка встановлена відповідачем 1 листопада 2015 року у формі 10 % від всієї суми щомісячно до повного фактичного повернення грошових коштів.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 червня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року, у справі № 369/4309/18 було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, у тому числі відсотків за користування позикою.

У справі, яка переглядається, та у справі, рішення в якій набрало законної сили, предметом позову є, зокрема, стягнення відсотків за договором позики від 1 листопада 2015 року згідно положень статей 536, 1046, 1048 ЦК України.

Обставиною, якою позивач обґрунтовує свої вимоги в обох справах, є посилання на порушення відповідачем зобов`язання за цим договором щодо своєчасного повернення суми основного боргу та сплати відсотків у розмірі 10 % щомісячно.

Сторонами спору у зазначених справах є позикодавець ОСОБА_1 і позичальник ОСОБА_2 .

Таким чином, суб`єктний склад сторін у справах, предмет та підстави позовів є тотожними, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що справа № 369/4309/18, в якій вирішувалися вимоги про стягнення відсотків за договором позики, в даний час переглядається в касаційному порядку не мають значення для вирішення питання щодо наявності/відсутності підстав закриття провадження у даній справі, адже рішення суду, якщо його не скасовано, набрало законної сили після прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частина друга статті 273 ЦПК України).

При цьому неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується саме на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі постановлена відповідно до вимог процесуального законодавства і підстави для її скасування відсутні.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», то судові витрати у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції згідно із статтями 141, 382 ЦПК України слід віднести в рахунок держави.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 вересня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько