РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Кушнір Р.С.

за участі

представника позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги мотивувала тим, що 04 лютого 2016 року між нею та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого вона передала ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 50000 гривень, а останній зобов`язався повернути їх до 01 квітня 2017 року. На підтвердження отримання грошових коштів відповідач написав їй боргову розписку від 04 лютого 2016 року.

На момент укладення договору позики її прізвище було « ОСОБА_2 ».

Незважаючи на взяті на себе зобов`язання, відповідач борг не повертає, тому вона змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача 50000 гривень боргу та сплачений судовий збір.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року відкрито провадження у справі.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21 листопада 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18 вересня 2019 року заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 листопада 2018 року скасовано та справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 81).

З заяви про перегляд заочного рішення сторони відповідача вбачається, що оскільки ОСОБА_3 не був присутній на судовому засіданні, то у нього не було можливості повідомити про наявність розписки позивача щодо відсутності заборгованості (а.с. 40-41).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 04 лютого 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 передала ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 50000 гривень, а останній зобов`язався повернути їх до 01 квітня 2017 року.

На підтвердження отримання грошових коштів ОСОБА_3 написав ОСОБА_2 боргову розписку від 04 лютого 2016 року (а.с. 4).

ОСОБА_2 15 вересня 2016 року змінила прізвище на « ОСОБА_2 » у зв`язку з укладенням шлюбу (а.с. 5).

Станом на день подачі позову до суду відповідач борг не повернув.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Встановлено, що відповідно до договору позики грошей від 04 лютого 2016 року ОСОБА_3 має повернути ОСОБА_2 50000 гривень.

Відповідач у своїх запереченнях посилається на розписку ОСОБА_2 від 20 вересня 2016 року, згідної якої остання відмовляється від аліментів та ніяких фінансових претензій до ОСОБА_3 не має (а.с. 42).

Разом з тим, зазначена розписка стосується відносин сторін з приводу виплати аліментів на дитину та не має відношення до договору позики грошей від 04 лютого 2016 року. Вбачається, що вказана розписка не підтверджує виконання відповідачем зобов`язання перед позивачем за договором позики.

Позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 50000 гривень, таким чином стягненню з відповідача підлягає зазначена сума.

З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню.

З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір на користь позивача у розмірі 640 гривень.

Керуючись статтями 526, 530, 533, 549, 625, 629, 759, 1046-1051 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 50000 гривень боргу та 640 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 14 грудня 2020 року.

Суддя: