ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/8248/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Заставенко М.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Долі М.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Шевчука В.І. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого підприємства "Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами", третя особа: керівник служби управління персоналом Державного спеціалізованого підприємства "Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами" Чупрік Михайло Олександрович, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 позивач звернувся в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до Державного спеціалізованого підприємства "Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами", за участю третьої особи - керівник служби управління персоналом вказаного підприємства Чупріка М.О., в якій просив суд поновити його на роботі на будь-якій посаді, що відповідає його кваліфікаційному і освітньому рівню в Державному спеціалізованому підприємстві "Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами", як правонаступнику прав і обов"язків приєднаного до нього Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильський спецкомбінат", яке в результаті реорганізації припинило свою діяльність та стягнути з Державного спеціалізованого підприємства "Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами" середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.05.2020 по 30.09.2020 в сумі 84 963,00 грн. з незначним коригуванням до дня поновлення на роботі.

Позовна заява обгрунтована тим, що ОСОБА_1 з 11.05.2011 працював на різних посадах керівника середньої ланки в ДСП "Чорнобильський спецкомбінат".З березня 2019 працював на посаді заступника директора відділення фізичного захисту, на яку був переведений з посади заступника директора відділення. У березні 2019 працівників ДСП "Чорнобильський спецкомбінат" було повідомлено про реорганізацію підприємства та переведення працівників на ДСП "ЦППРВ". У квітні 2019 позивач дав згоду на продовдження роботи в нових умовах праці в ДСП "ЦППРВ". У червні - липні 2019 переважна більшість працівників ДСП "ЧСК" без будь-яких обмежень були переведені до ДСП "ЦППРВ". Не були переведені саме ті працівники, які за своєї відповідальної громадської позиції були небажаними з особистих мотивів для ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . У липні 2019 ОСОБА_4 видав з кадрових питань наказ № 354 по ДСП "ЧСК" про внесення змін до штатного розпису та скорочення, яким підлягали скороченню 113 штатни посад працівників ДСП "ЧСК", переважно керівників середньої ланки і фахівців. 21.12.2019 позивача звільнено з посади наказом підприємства від 12.09.2019 № 577-ос про припинення трудового договору згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням чисельності працівників у зв"язку з реорганізацією підприємства. Звільнення вважає незаконним, оскільки позивач мав переважне право залишення на роботі при вивільненні працівників у зв"язку із змінами в організації виробництва, в тому числі при реорганізації підприємств. Також відповідачем грубо порушено вимоги ч. 1 ст. 42, п. 3 ч.2 ст. 42, ч. 3 ст. 42 КЗпП, а також ч. 2 ст. 49-2 КЗпП, якими визначено, що переважне право залишення на роботі при вивільненні працівників у зв"язку із змінами в організації виробництва і праці надається працівникам з більш високою кваліфікацією, тривалим безперервним стажем роботи на підприємстві і іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством.Позивач не був переведений до ДСП "ЦППРВ" у зв"язку з приєднанням до нього, внаслідок реорганізації ДСП "ЧСК", йому не була запропонована рівноцінна робота, а така можливість була. З його сторони не було відмови від продовження роботи, Акт з цього приводу уповноваженими особами ДСП "ЧСК" за участю представників профспілкового комітету стосовно позивача про відмову від працевлаштування не складався і письмові пояснення позивачем не надавалися. Це свідчить про недотримання необхідних процедур з боку власника. Тому, усвідомлюючи, що посада позивача буде скорочена і він буде звільнений, позивач особисто подав вимушену заяву про надання йому відпустки з послідуючим звільненням за скороченням штатів. Відповідно до чинного законодавства, позивачеві була виплачена вихідна допомога у розмірі середньомісячного заробітку згідно ст. 44 КЗпП та одноразова допомога у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати. Вважає наказ про свою звільнення наслідком попереднього неправочинного наказу по ДСП "ЧСК" від 09.07.2019 № 354. Також зазначив, що на засідання профспілкового комітету на дачу згоди про звільнення позивача не викликали, пояснень він не надавав, жодних документів з цього приводу не підписував. Позивач стверджував, що після його звільнення йому не було видано трудову книжку, що і стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 13.10.2020 відкрито за вказаною позовною заявою спрощене провадження з викликом сторін у судове засідання.

27.11.2020 представником відповідача до суду подано відзив, в якому зазначено, що позивачем позов подано не до тієї особи, оскільки ДСП "ЦППРВ" є неналежним відповідачем, так як позивач ніколи не перебував у трудових відносинах з відповідачем. Крім того вказав про те, що скорочення штату працівників ДСП "ЧСК" відбулося на підставі прийнятого наказу № 354 від 09.07.2019, відповідно до якого скорочувались та виключались з штратного розпису 113 штатних одиниць, зокрема і позивач. Йому було вручено попередження про звільнення від 18.07.2019 та було запропоновано 73 вакантні посади, які були на той час у відповідача, у тому числі 9 вакантних посад в підрозділі "Загін охорони" структурного підрозділу "Служба фізичного, цивільного захисту та пожежної безпеки".Позивач при врученні вказаного повідомлення зазначив, що протягом 2-х місяців прийме рішення про свою згоду чи відмову працювати на запропонованих вакантних посадах. Доказами неможливості переведення позивача на іншу роботу була відсутність його згоди на працевлаштування в ДСП "ЦППРВ" та прийняте ним до закінчення строку попередження рішення про звільнення. Для отримання трудової книжки після звільнення позивач не прибув, про що було складено відповідний акт. Оскільки вимога про поновлення на роботі є необгрунтованою, тому і відсутні підстави для задоволення вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Звернув увагу на те, що позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом, оскільки копія наказу про звільнення була вручена позивачеві 12.09.2019.

Третя особа ОСОБА_5 02.12.2020 подав до суду пояснення, в яких просив у задоволенні позову відмовити, справу розглядати у його відсутність.

У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечуав, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не прибув.

Суд, вислухавши сторони, присутніх у судовому засіданні, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до п.1 ч. ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу ( ч.2 ст. 40 КЗпП України).

В п.19 постанови Пленуму Верхового Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з*ясувати, зокрема, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Суд звертає увагу, що скорочення штату - це зменшення кількості або ліквідація певних посад, спеціальностей, професій тощо. Штат працівників - це сукупність посад, встановлених штатним розписом підприємства. Тому скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами.

Однією з найважливіших гарантій при скороченні чисельності чи штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини 2 статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну посаду, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 наказом № 218-ос від 28.04.2011 був переведений на посаду заступника директора комплексу з охорони об"єктів зони відчуження та фізичного захисту ДСП "Чорнобильський спецкомбінат" (а. с. 26).

Судом установлено, що ДСП «ЧСК», в результаті реорганізації шляхом його приєднання до ДСП "ЦППРВ" було внесено зміни в організаційну структуру та штатний розпис, в результаті чого посада, яку обіймав позивач, підлягала скороченню. Про зміни в організаційній структурі свідчить наказ № 354 від 09.07.2019 року, згідно з яким із штатного розпису було виведено 113 штатних одиниць (а. с. 31).

ОСОБА_1 попередження про наступне скорочення штату працівників і скорочення його посади з 10.09.2019 було вручене під особистий підпис 18.07.2019, в якому також було запропоновано переведення його на вакантні посади. Відповідно до підпису позивача на вказаному повередженні, рішення з даного питання буде прийнято ним протягом двох місяців (а. с. 37 -37).

Наказом № 577-ос від 12.09.2019 про припинення трудового договору, ОСОБА_1 звільнено з посади з 21.12.2019, перед звільнення надано щорічну відпустку на 96 календарних днів на період з 16.09.2019 по 21.12.2019, підстава попередження про звільнення та заява ОСОБА_1 від 04.09.2019 (а. с. 28).

Таким чином судом встановлено, що позивача було завчасно у встановлені строки повідомлено про скорочення штату, запропоновано вакантні посади, однак позивач, до закінчення строку попередження подав заяву про надання йому відпустки з подальшим його звільненням. Тому враховуючи зазначене, суд не погоджується з твердженням позивача про те, що йому не пропонувалися ваканті посади. В результаті позивача звільнено, оскільки він не дав згоди на переведення на іншу роботу.

При звільненні працівників на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України власник чи уповноважений ним орган має дотримуватися вимог ч.2 ст. 40, ст.ст. 42, 43, 49-2 КЗпП України.

Статтею 43 КЗпП України визначено, що розірвання трудового договору, з підстав, передбачених пунктом 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) статті 40 цього Кодексу може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Цією ж статтею визначено порядок розгляду зазначених питань.

Ч.2, 3 ст. 43 КЗпП України визначено, що у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Аналогічна норма міститься в ч.2 ст. 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії їх діяльності".

Ч.5 цієї статті передбачено, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Згідно з вимогами ч.7 статті 43 КЗпП України, рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Як встановлено у судовому засіданні відповідне подання щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_1 на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України було направлене до первинної профспілкової організації 10.07.2019, 18.07.2019.

Твердження позивача про те, що йому не було видано трудову книжку також спростовується матеріалами справи.

Так, судом встановлено, що в день звільнення позивач не працював, оскільки перебував у відпустці, а в перший робочий день не з"яився на підприємство для отримання трудової книжки, про що було складено відповідний акт. В подальшому позивачеві були направлені повідомлення з пропозицією з"явитися за отриманням трудової книжки від 25.12.2019, 06.02.2020.

Доводи позивача щодо незаконності наказу № 354 від 09.07.2019 року суд не приймає до уваги, оскільки перевірка доцільності скорочення працівників стосується господарської діяльності суб"єкта господарювання і не є предметом доказування у даній справі.

Також суд не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо того, що він є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки при реорганізації юридичної особи відбувається універсальне правонаступництво, за якого все майно особи як сукупність прав та обов"язків, які їй належать переходить до правонаступника. З матеріалів справи вбачається, що ДПС "ЧСК" було реогранізовано шляхом його приєднання до ДСП "ЦППРВ".

На підставі викладеного, суд встановив, що доводи позивача про незаконність його звільнення, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а, відтак, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 9, 11, 12, 13, 76 - 81, 141, 229, 235, 247, 259, 263 - 265, 272, 273, 274 - 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя М.О. Заставенко

Повний текст рішення виготовлено 11.12.2020 р.