КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/9998/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2298/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2020року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Мостової Г.І.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Бурки Андрія Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 липня 2019 року у складі судді Марфіної Н.В.,

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Есаймент», про зміну сторони виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся у суд із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Зазначав, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (надалі - ПАТ «Укрсоцбанк» ) заборгованість за кредитним договором №10/29/5115 від 28 січня 2008 року, в сумі 9135873 грн. 83 коп., третейський збір, у сумі 25500 грн., та судовий збір, у розмірі 243 грн. 60 коп.

На примусове виконання зазначеного рішення, Дніпровським районним судом видано виконавчі листи №755/9998/15-ц від 16 червня 2015 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по кредиту в сумі 9135873 грн. 83 коп.

02 червня 2016 року Відділом примусового виконання рівень УДВС ГТУЮ в Житомирській обл. відкрито виконавче провадження №51281141 про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 та виконавче провадження №51280830 про стягнення заборгованості з ОСОБА_4

18 лютого 2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Есаймент» (надалі - ТОВ «ФК «Есаймент») та ОСОБА_1 було укладено Попередній договір про укладання договору відступлення права вимоги №1802/19, на виконання якого 20 лютого 2019 року новий кредитор перерахував на користь первісного кредитора забезпечувальний платіж, у розмірі 1528 640 грн.

21 лютого 2019 року ТОВ «ФК «Есаймент» набуло право вимоги за кредитним договором №10/29/5115 від 28 січня 2008 року на підставі договору факторингу, укладеного між ним та АТ «Укрсоцбанк».

22 лютого 2019 року між первісним кредитором та новим кредитором було укладено договір відступлення права вимоги №2202/18, згідно п.1.1 якого первісний кредитор відступив, а новий кредитор набув (прийняв) від належного первісному кредитору права вимоги за кредитним договором №10/29/5115 від 28 січня 2008 року, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк».

Посилаючись на те, що до ОСОБА_1 перейшло право нового кредитора за кредитним договором №10/29/5115 від 28 січня 2008 року на підставі договору про відступлення права вимоги від 1802/19 від 22 лютого 2019 року, заявник просив замінити сторону (стягувача) у виконавчих провадженнях з примусового виконання виконавчих листі Дніпровського районного суду міста Києва № 755/9998/15-ц від 16 травня 2015 року з АТ «Укрсоцбанк» на ОСОБА_1 .

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 липня 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нове рішення, яким заяву задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що прийнявши рішення про стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ПАТ Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 10/29/5115 від 28 січня 2008 року, Постійно діючий Третейський суду при Асоціації українських банків перевів правовідносини з площини «боржник» - «кредитодавець» в площину «боржник» - «кредитор».

Укладаючи в подальшому договори про відступлення права вимоги, сторони уступили право вимоги по зобов`язанню, що наступило, встановлене та підтверджене рішенням суду. Тому, в даному випадку, при відступленні права вимоги за кредитним договором, до нового кредитора переходить лише право вимагати від боржника виконати своє грошове зобов`язання - повернути встановлену судом заборгованість, а не право надавати позичальнику грошові кошти під проценти (фінансові послуги).

Посилаючись на зазначене та те, що звертаючись у суд першої інстанції, заявник вказував у заяві не на заміну сторони в кредитному договорі, з метою подальшого обслуговування кредиту, а на заміну сторони у виконавчому провадженні по стягненню суми боргу з боржників, який утворився в наслідок не виконання боржниками зобов`язань за кредитним договором, представник ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу задовольнити.

Колегія суддів, вислухавши представника ОСОБА_1 , яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, на підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва 08 червня 2015 року, видано виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06 березня 2015 року по справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, яким стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 9 135 873 грн. 83 коп., а також витрати, пов`язані з розглядом справи в третейському суді в сумі 25 500 грн. (а.с.29,50-51).

Встановлено, що 21 лютого 2019 року між ТОВ «ФК «Есаймент» та АТ «Укрсоцбанк» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові свої права грошової вимоги за договором кредиту № 10-29/5115 від 28 січня 2008 року, що укладений між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 (а.с.42-44).

22 лютого 2019 року, між ТОВ «ФК «Есаймент» та ОСОБА_1 укладено договір № 2202/18 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає, а Новий кредитор набуває і належного первісному кредитору права грошової вимоги кредитним договором №10-29/5115 28 січня 2008 року, що укладений між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 та оплачує первісному кредитору за відступлені права грошову суму, у розмірі, порядку та на умовах, що зазначені у цьому договорі (а.с.45-47).

Відмовляючи у задоволенні заяви районний суд виходив з того, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ч. 3 ст. 512 та ст. 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

Між тим, з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо, враховуючи наступне.

Тлумачення ч. 1 ст. 512 ЦК дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору:

- купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК);

- дарування (ч.2 ст.718 ЦК);

- факторингу (гл.73 ЦК).

Згідно із ч. 5 ст. 15 закону «Про виконавче провадження» (в чинній на час постановлення оскаржуваних ухвал редакції) у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

За своєю суттю заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до ч.5 ст.15 закону «Про виконавче провадження» (в чинній на час постановлення оскаржуваних ухвал редакції) за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

При цьому відступлення права вимоги є правочином (договором) на підставі якого старий кредитор передає свої права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Відступлення права за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Цей договір може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги. У такому випадку на відносини цесії поширюється положення про договір купівлі-продажу, оскільки статтею 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. При відступленні права вимоги до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено законом або договором.

Крім того, відповідно до пункту 51 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16, в якій проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу, зазначено, що зі змісту статей 2, 512-518 ЦК України можна зробити висновок, що учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа.

Відповідний правовий висновок було викладено у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2018 року, справа № 501/2309/16-ц.

Окрім цього, суд першої інстанції залишив поза увагою, що недійсність правочину про відступлення права вимоги не є предметом розгляду цієї справи у межах вирішення питання про наявність підстав для заміни стягувача у виконавчому провадженні.

Отже, діє презумпція правомірності правочину, визначена положеннями ст. 204 ЦК України.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, на порушення вищевказаних положень закону, не звернув уваги на те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин, не врахував чинність договорів факторингу та відступлення права вимоги, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку щодо відмови в задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження за рішенням суду з тих підстав, що ОСОБА_1 не є фінансовою установою.

Судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні не має права звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Важко уявити, щоб ст.6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у ст. 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи конвенцію. Отже, для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19.03.97 у справі «Hornsby v. Greece», п.40).

За таких обставин, ухвала районного суду як незаконна, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню, а по справі слід постановити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 задовольнити та замінити сторону (стягувача) у виконавчих провадженнях з примусового виконання виконавчих листів Дніпровського районного суду м. Києва №755/9998/15-ц від 16 травня 2015 року, з АТ «Укрсоцбанк» на ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Бурки Андрія Олександровича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 липня 2019 року скасувати.

Постановити по справі нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Замінити сторону (стягувача) у виконавчих провадженнях з примусового виконання виконавчих листів Дніпровського районного суду м. Києва № 755/9998/15-ц від 16 травня 2015 року, з акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (, юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100) на ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 січня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: