ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9028/20 Справа № 212/6611/19 Суддя у 1-й інстанції - Чайкін І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕТ-ЮА»

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

треті особи:Публічне акціонерне товариства "НАСК "ОРАНТА", Публічне акціонерне товариство «СТРАХОВА КОМПАНІЯ "БРОКБІЗНЕС"»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕТ-ЮА»на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2020 року, ухваленого суддею Чайкіним І.Б. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 14 вересня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2019 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕТ-ЮА» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову зазначив, що 30 січня 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода, винуватим в якій визнано відповідача ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2019 року. Розмір матеріальної шкоди, завданої протиправними діями відповідача, за висновками експерта, складає 109,603, 36 грн.

ПАТ "НАСК "ОРАНТА" позивачу виплачено регламентовану суму у розмірі 98 000 грн., тому залишок суми просив стягнути з відповідача.

Позивач вважає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди юридичною особою понесені моральні страждання, які він оцінює у сумі 15 000 грн. та, які виразилися в тому, що: (а) підприємство не мало змогу використовувати частину приміщення за призначенням; (б) позивач був обмежений у можливості проводити ділові зустрічі та перемовини, оскільки частини будівлі та скла, були розкидані в результаті зіткнення, що призвело до зниження престижу підприємства.

Просив суд стягнути солідарно з відповідачів суму матеріального збитку в розмірі 24 323,21 грн., 15 000 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди, 5000 грн. - витрат за проведення експертного дослідження, 1921 грн. - судових витрат.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2020 року в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕТ-ЮА» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ПАТ «НАСК "ОРАНТА, ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ БРОКБІЗНЕС» про відшкодування шкоди завданої ДТП відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ТОВ «ДЕТ-ЮА», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права ставить питання про скасування судового рішення та ухвалення нового, яким у повному обсязі задовольнити заявлені позивачем позовні вимоги.

При цьому, скаржник зазначає, що ряд обставин, які зазначено у рішенні не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи, тому таке рішення неможливо вважати законним. Вказує, що з урахуванням виплаченої ПАТ «НАСК "ОРАНТА суми страхової виплати в розмірі 98000 грн., розмір моральної і матеріальної шкоди, який підлягає солідарному стягненню з відповідачів складає 33 524,36 грн., з яких 11 603,36 грн. невідшкодована матеріальна шкода; 15 000 грн. моральна шкода, 6 921 грн. судові витрати пов`язані із розглядом справи.

Відзив на апеляційну скаргу позивача не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 30 січня 2019 року відповідач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем DAF 95 з напівпричепом PANAV NV 35 д.н.з. НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , залишив транспортний засіб, не вживши всіх заходів, щоб не допустити його самовільного руху, внаслідок чого ТЗ покотився та скоїв наїзд на перешкоду офісне приміщення ТОВ «ДЕТ-ЮА», через що завдано матеріальні збитки (а.с.12).

Постановою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєному ДТП за ст.124 КУпАП та накладено штраф (а.с.12).

Обидва транспортні засоби, на момент настання страхового випадку 30 січня 2019 року були застраховані за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності між ОСОБА_1 та ПАТ «НАСК «ОРАНТА», що підтверджується полісом №АМ/9619749 на ТЗ DAF 95 д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.13) та полісом №АМ/4901874 на напівпричеп PANAV NV 35 д.н.з. НОМЕР_2 укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ "БРОКБІЗНЕС" (а.с.99).

18 лютого 2019 року представник потерпілої особи ОСОБА_4 звернувся до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» із заявою про настання страхового випадку. За наслідками розгляду вказаної заяви позивачу було виплачено страхове відшкодування в розмірі 85 292, 75 грн. (87292,75-2000 грн. франшиза) за матеріальну шкоду (а.с. 155).

Платіжним дорученням №6542 від 06 лютого 2020 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» здійснила доплату страхового відшкодування у розмірі 12 707, 25 грн. (а.с.178),таким чином довівши суму страхових виплат до 98 000,00 грн.

Відповідач ОСОБА_1 на відповідній правовій підставі володів джерелом підвищеної небезпеки, а отже є належним відповідачем у справі.

Згідно висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження № 06/19 від 06 березня 2018 року становить 104 751,30 грн. ПДВ. Вартість відновлювальних ремонтно-будівельних робіт становить 109 603, 96 грн. (а.с.38-46).

Напівпричіп PANAV NV 35 д.н.з. НОМЕР_2 , є транспортним засобом без власного джерела енергії і здійснював рух лише за допомогою тягача, а саме автомобіля, DAF 95 д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував під керуванням винної у ДТП особи, відповідача ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову позивачу у задоволенні його позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди, виходи з того, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика та сплачене відшкодування у сумі 98 000 грн.

Відмовляючи позивачеві у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ "ДЕТ-ЮА" не надав належних доказів, які б свідчили про втрату внаслідок дій відповідача його ділової репутації або втрат майнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням його ділової репутації у суспільстві, а тому вимоги про стягнення моральної шкоди на користь позивача є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Проте колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції і частково погоджується із доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі, виходячи з наступних підстав.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

Так, рішення суду оскаржується позивачем в частині солідарного стягнення з відповідачів 11 603,36 грн. невідшкодованої матеріальної шкоди; 15 000 грн. моральної шкоди, 6 921 грн. судових витрат пов`язаних із розглядом справи, що разом становить 33 524,36 грн.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п.4,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо), не вважається джерелом підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо).

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст.1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15ц зробила висновок про те, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з пунктом 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Судом встановлено, що 30 січня 2019 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю водія ОСОБА_1 , внаслідок, якої ТОВ «ДЕТ-ЮА» було завдано матеріальні збитки на суму 109 603, 96 грн. Винним у дорожньо-транспортній пригоді визнано водія ОСОБА_1 , що підтверджено постановою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2019 року.

Судом також встановлено, що транспортний засіб DAF 95 д.н.з. НОМЕР_1 на момент настання страхового випадку 30 січня 2019 року був застрахований за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності між ОСОБА_1 та ПАТ «НАСК «ОРАНТА», що підтверджено полісом №АМ/9619749, а напівпричеп PANAV NV 35 д.н.з. НОМЕР_2 , належний ОСОБА_2 , застрахований за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ "БРОКБІЗНЕС", що, також підтверджено полісом №АМ/4901874.

Відповідно до пункту 36.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо дорожньо-транспортна пригода сталася за участю декількох транспортних засобів, що перебували у з`єднанні між собою (у складі одного транспортного составу або під час буксирування із застосуванням жорсткого зчеплення чи з частковим навантаженням буксируваного транспортного засобу на платформу або на спеціальний опорний пристрій), виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком, який уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо тягача, а в разі якщо цей тягач незабезпечений, регламентна виплата здійснюється МТСБУ.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що причіп транспортний засіб без власного джерела енергії, пристосований для буксирування автомобілем.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 на відповідній правовій підставі володів джерелом підвищеної небезпеки транспортним засобом DAF 95 д.н.з. НОМЕР_1 (тягачем), а напівпричепом PANAV NV 35 д.н.з. НОМЕР_2 , з`єднаним з тягачем володіла ОСОБА_2 , отже висновок суду, що належним відповідачем по даній справі є саме відповідач ОСОБА_1 , з вини, якого сталася дорожньо-транспортна пригода, колегія суддів вважає вірним та не може погодитись з вимогами позивача про покладення солідарного обов`язку по відшкодуванню шкоди на відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які не є належними відповідачами по справі, що відповідає наведеним вище нормам закону.

Окрім того, судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що страховиком належного відповідача ОСОБА_1 - ПАТ «НАСК «ОРАНТА» позивачу ТОВ «ДЕТ-ЮА» здійснена страхова виплату в розмірі 98 000,00 грн., спочатку була виплачена сума 85 292, 75 грн. і 06 лютого 2020 року була здійснена доплата страхового відшкодування у розмірі 12 707, 25 грн. (а.с.155,178).

Висновком експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження №06/19 від 06 березня 2018 року, який суд визнав неналежним доказом встановлена сума спричиненої позивачу матеріальної шкоди в розмірі 109603, 96 грн.

Визнаючи висновок експерта №06/19 від 06 березня 2018 року неналежним та недопустимим доказом, завданих збитків, суд першої інстанції, виходив з того, що висновок датовано 06 березня 2018 року (до ДТП), тоді, як договір №06-19 про надання послуг з фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 укладено 18 лютого 2019 року і, що у висновку експерта не зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду.

Проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки у даті складення висновку експертом допущена описка в році складення, зазначено 2018 рік, замість правильного 2019 року, при цьому у фото таблицях, які є додатком до висновку експерта правильно зазначено і дата і рік його складення -06.03.2019 (а.с.41-42). Окрім того, судом була допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_5 підтвердила, що висновок за результатами проведення будівельно-технічного дослідження складено у відповідності до методики та підкреслила, що безпосередньо досліджувала об`єкт (офісну будівлю) і на підставі спостережень та замірів склала обґрунтований висновок.

Окремо слід зазначити, що страховик ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на підставі цього висновку експерта в межах страхового ліміту, встановленого полісом здійснив страхову виплату в розмірі 98 000 грн.

Висновком експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження №06/19 від 06 березня 2018 року на замовлення позивача була визначена сума матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, яка зокрема відповідачем ОСОБА_1 не оспорювалась, оскільки останній не скористався правами встановленими у статті 106 ЦПК України, не надав суду іншій висновок чи клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, висновок, якої спростував би розмір матеріального збитку заявленого позивачем.

За викладених обставин, колегія суддів погоджується із доводами позивача про наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 недоплачену страховиком ПАТ «НАСК «ОРАНТА» різницю між завданою матеріальною шкодою і виплаченою сумою страхової виплати, яка становить 11603,96 грн. (109603, 96 грн.-98000 грн.), оскільки відповідальність за сплату різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування лежить саме на ОСОБА_1 , як на особі винуватій у дорожньо-транспортній пригоді, відповідальність, якої застрахована.

Між тим, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди за недоведеністю позивачем цих вимог.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності (пункт 3 постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (пункт 5 постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Колегія суддів вважає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт спричинення йому наслідками дорожньо-транспортної пригоди моральної шкоди, яка виразилась у зніженні престижу підприємства.

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, відповідно зміні підлягає і розподіл судових витрат понесених позивачем під час розгляду справи.

В апеляційній скарзі, позивач просив стягнути на його користь 33 524,36 грн., з яких 11 603,36 грн. невідшкодована матеріальна шкода; 15 000 грн. моральна шкода, 6 921 грн. судові витрати пов`язані із розглядом справи, а також судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 2881,50 грн.

Разом судові витрати за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанції становлять 9802,50 грн. (5000 грн.-експертне дослідження + 1921 судовий збір в суді першої інстанції + 2881,50 грн. судовий збір в суді апеляційної інстанції. У визначеній позивачем сумі різниці несплаченої матеріальної шкоди 11 603,36 грн. допущена арифметична описка, ця сума становить 11 603,96 грн. (109603, 96 грн.-98000 грн.).

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на суму 11 603,96 грн., відповідно стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ДЕТ-ЮА» підлягають і понесені позивачем судові витрати, відповідно до розміру задоволених позовних вимог, які становлять 3392,93 грн. (9802,50 грн.х11603,96 грн./ 33524,96 грн.)

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕТ-ЮА» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2020 року в частині повної відмови Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕТ-ЮА» в задоволенні позовних вимог-скасувати, ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕТ-ЮА», ЕДРПОУ 36029113, юридична адреса: вул.Велика Кільцева,4-А, с.Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинський район, Київська область матеріальну шкоду в розмірі 11 603,96 грн. (одинадцять тисяч шістсот три гривні дев`яносто шість копійок) та 3392,93 грн. судових витрат за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанції.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 10 грудня 2020 року.

Головуючий:

Судді: