Провадження № 2/235/220/20
Справа 235/7867/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого - судді Назаренко Г.В.

за участю секретаря Полуянчик В.В.

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які діють у власних інтересах та у інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Родинська міська рада Донецької області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Родинської міської ради Донецької області, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що будинок АДРЕСА_1 належить йому на праві приватної власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Відповідачі по справі - його родичі, які зареєстровані у належному йому будинку. Однак з 2014 року і по теперішній час відповідачі мешкають в м. Новоросійську Російської Федерації, є громадянами РФ з 03.10.2016 року. Вони не заперечують проти зняття їх та їхньої дитини з реєстрації, однак не мають змоги приїхати до України. Ніяких речей, які б належали відповідачам у будинку немає. Комунальні платежі вони не вносять, хоча на них нараховуються платежі за вивіз сміття. Усі витрати по утриманню будинку несе він сам.

Факт реєстрації відповідачів у будинку за даною адресою порушує та обмежує його права власника. Обмеження полягають у тому, що він має додаткові матеріальні затрати по сплаті комунальних платежів, а також обмежене його право вільного користування та розпорядження майном.

На підставі ч.2 ст.405 ЦК України позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом, у зв`язку з їх відсутністю в місті постійного проживання понад один рік без поважних причин.

В судовому засіданні позивач підтримав позов, просив його задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, надали клопотання про визнання позову.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору надала клопотання, в якому просила справу розглянути за відсутності її представника з урахуванням наявних матеріалів і доказів.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.11.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Донецької області Дух І.О., зареєстрований в реєстрі за № 2184 та згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7,9).

Згідно довідки від 17.12.2019р. № 309, виданої Родинською міською радою Донецької області, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_3 , з 06.10.2005р., ОСОБА_2 , з 24.04.2009р., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 04.08.2009р.

Конституція України у статті 47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи, на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням; про виселення, про визнання особи безвісно відсутньої або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку, інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Згідно абзацу 2 п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 2 березня 2016 року № 207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Факт відсутності відповідачів в місці їх постійного проживання без поважних причин понад один рік підтверджений актом складеним Родинською міською радою Донецької області від 18.12.2019р. згідно якого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але фактично не мешкають за вказаною адресою з 2014 року.

Оскільки в судовому засіданні встановлений факт непроживання в квартирі відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 без поважних причин з 2014 року, інших доказів, які б спростовували даний факт суду не надано, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання ОСОБА_3 , ОСОБА_2 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, оскільки це відповідає вимогам ст. 405 ЦК України.

Що стосується позовних вимог в частині визнання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.29 ч.4 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків ( усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Аналогічне визначення місця проживання стосується і дітей у віці від десяти до чотирнадцяти років (частина 3 вказаної статті).

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Судом встановлено, що в будинку АДРЕСА_1 значиться зареєстрованою малолітня ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 04.08.2009р.

Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009, № 14 "Про судове рішення у цивільній справі").

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Родинської міської ради Донецької області від 13.01.2020р. № 01-26-545 за результатами розгляду питання про визнання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням комісія з питань захисту прав дитини дійшла висновку, що в матеріалах справи не надано достатньої кількості доказів для обґрунтованого висновку, що дитина з батьками мають інше житло або місце реєстрації за іншою адресою, також, невідома адреса проживання родини.

Суд приходить до висновку, що визнання дитини такою, що втратила право на користування житлом, буде суперечити її інтересам, оскільки доказів стосовно того, що вона забезпечена іншим житлом та має можливість здійснити реєстрацію за іншою адресою суду не надано.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги в частині визнання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є передчасними і задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.47 Конституції України, ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.405 ЦК України, керуючись ст.ст.13, 19, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які діють в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Г.В. Назаренко