Єдиний унікальний номер судової справи: 225/8765/19
Номер провадження: 2-о/225/27/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 р. м.Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Скиба М.М.

за участю

секретаря судового засідання Федорцової І.С.,

заявника - ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2 ,

представника Головне управління ДМС в Донецькій області - Дранчак Т.М.,

свідків - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського міського суду Донецької області заяву ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління ДМС в Донецькій області про встановлення факту постійного проживання на території України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України. На підтвердження заявлених вимог вказала, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився у смт. Щербинівка міста Торецьк Донецької області Української РСР. Навчався у школі-інтернаті в м. Торецьку Донецької області з 1978 до 1981 року. З 1981 до 1985 року навчався у школі № 20 м. Торецька Донецької області. Після закінчення школи навчався у професійно-технічному училищі № 73 міста Торецьк з 1985 до 1988 року. 20.02.1987 року заявник отримав паспорт зразка СРСР, який був виданий відділом внутрішніх справ Дзержинського виконавчого комітету Донецької області. Станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року заявник мешкав на території України за адресою: АДРЕСА_1 . З 2002 до 2019 року відбував покарання у виправній колонії Курської області Російської Федерації. Після звільнення з місця відбування покарання повернувся до України на місце постійного проживання у липні 2019 року. Прибувши на місце постійного мешкання заявник звернувся до Торецького міського сектору ДМС України в Донецькій області для оформлення паспорта громадянина України, проте отримав відповідь про неможливість документувати його паспортом громадянина України через відсутність документів, які підтверджують постійне проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року Кордон заявник перетинав за документом «Посвідчення особи на повернення в Україну», якій підтверджує особу заявника. Місце реєстрації (прописки) у заявника відсутнє у зв`язку з відсутністю паспортного документа. На теперішній час заявник мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Заявник та його представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали, з підстав викладених у заяві, просили встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 24.08.1991 року та станом на 13.11.1991 року. Заявник зазначив, що у 1987 році він отримав паспорт СРСР. Станом на 24.08.1991 та станом на 13.11.1991 він мешкав у АДРЕСА_1 . З 2002 року до 2019 року відбував покарання у виправній колонії Курської області Російської Федерації.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні проти задоволення вимог заяви не заперечував.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_1 є її рідним племінником, вони підтримують родинні стосунки. Влітку та восени 1991 року ОСОБА_1 проживав по АДРЕСА_1, точного номеру вона не пам`ятає в смт. Щербинівка м. Торецьк Донецької області, приходив до неї в гості.

Свідок ОСОБА_5 суду показала, що ОСОБА_1 є її племінником. Зазначила, що вони підтримують родинні стосунки. Наприкінці серпня 1991 року її син приїхав з армії у відпустку у м. Торецьк, ОСОБА_1 приходив в гості. Крім того, навесні 1992 року ОСОБА_1 також приходив до неї в гості. ОСОБА_1 проживав в м. Торецьк, смт. Щербинівка.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд, заслухав учасників справи, дослідив матеріали справи, доходить висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки вони обґрунтовані і підтверджені доказами, доданими до матеріалів справи.

Відповідно до ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_2 без реєстрації, що підтверджено довідкою депутата селищної ради від 16.12.2019.

За інформацією голови вуличного комітету по вул. Привокзальній смт. Щербинівка від 09.10.2019 підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно з народження і до 1993 року проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про народження (повторно) серії НОМЕР_1 від 03.09.2019 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Щербинівка міста Торецьк, Донецької області, Україна.

Згідно форми №1, наданою Торецьким МВ ГУ ДМС України в Донецькій області ОСОБА_1 . ОСОБА_1 народився народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Щербинівка міста Торецьк, Донецької області, Україна.

Відповідно до довідки від 27.07.2019, виданої Торецьким МВ ГУДМС України в Донецькій області ОСОБА_1 звертався до Торецького МВ ГУДМС України в Донецькій області із заявою щодо видачі паспорта громадянина України та встановлення належності громадянства України, однак у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують постійне проживання на Україні станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року, а саме будинкова книга або картки Ф-А та Ф-Б , документувати паспортом України не можливо.

Відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є, зокрема усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, а також особи, які проживали в Україні і не були громадянами інших держав станом на 24 серпня 1991 року або прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року, що має підтверджуватись документами про прописку.

Як вбачається з роз`яснень, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

З листа Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення вбачається, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Відповідно до п. 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006 зі змінами, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях,що входили під час постійного проживання особи до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша ст. 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» п. 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

На підставі п.п. 7-9 Порядку встановити належність до громадянства України може особа, яка перебувала у громадянстві колишнього СРСР та не мала прописки, але фактично постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

Так, постійне місце проживання - місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року фізичної особи, яка не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом необмеженого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цією особою службових обов`язків або зобов`язань за договором (контрактом).

Встановлення даного факту заявнику необхідно з метою реалізації права на отримання паспорта громадянина України.

Таким чином, аналізуючи викладене та дослідив надані докази, суд вважає, що заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню, оскільки досліджені судом докази підтверджують фактичне проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 та станом на 13.11.1991 року.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 273, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_4 ), яка діє в інтересах ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), заінтересована особа: Головне управління ДМС в Донецькій області (місце знаходження: Донецька область, місто Маріуполь, вул. Георгіївська, 30а, ) про встановлення факту постійного проживання на території України - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 24.08.1991 року та станом на 13.11.1991 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Донецького апеляційного суду через Дзержинський міський суд Донецької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20.01.2020 року.

Суддя М.М. Скиба