Єдиний унікальний номер 236/3231/19 Номер провадження 22-ц/804/106/20
Головуючий у 1-й інстанції Саржевська І.В. Єдиний унікальний номер 236/3231/19
Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/804/106/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2020 року Донецький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Папоян В.В.

суддів Біляєвої О.М., Будулуци М.С.,

розглянувши порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в м.Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 04 жовтня 2019 року у цивільній справі № 236/3231/19 за позовом Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру сплачених коштів внаслідок отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам (головуючий у 1 інстанції суддя Саржевська І.В., повний текст рішення складено 09.10.2019 року),

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру сплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що на підставі заяв відповідача їй було призначено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання на період з 19.09.2015 року по 31.01.2019 року. Загальна сума сплаченої грошової допомоги за вказаний період склала 88080,77 грн. Проте, в ході перевірки було виявлено, що при зверненні з заявою про призначення грошової допомоги відповідач надала недостовірні відомості та приховала факт того, що її чоловік має у власності житлове приміщення на території України, а саме будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки були відсутні підстави для виплати відповідачу грошової допомоги та у добровільному порядку вона відмовляється повернути зайве сплачені грошові кошти у сумі 88080,77 грн., то позивач просив стягнути цю суму з відповідача на його користь.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області 04 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача надміру сплачені кошти внаслідок отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам за період з 03.06.2017 р. по 31.01.2019 у розмірі 46622,50 грн. Та вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, відмовивши у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом не було враховано, що смт. Ямпіль, у якому знаходиться будинок якій належить її чоловікові на праві власності, відноситься до районів, де проводилася антитерористична операція. Не надано доказів її недобросовісності, як набувача грошових коштів, оскільки не доведено, що позивач була обізнана про наявність у її чоловіка спірного будинку, адже він отримав його у власність раніше ніж було зареєстровано шлюб. Крім того, саме цей будинок вона зазначала у своїх заявах, як адресу постійного проживання.

Вважає, що суд помилково застосував до спірних правовідносин Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в редакції, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2017 року № 370, оскільки вказана правова норма набрала чинності 03 червня 2017 року, тобто після виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 368 та ч.ч.1, 3 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні без повідомленням учасників справи.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 14 січня 2020 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Оскільки апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд якої відповідно до п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини. Позивачем рішення суду в частині відмови у задоволені позовних вимог не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Спірні правовідносини врегульовані Цивільним Кодексом України, Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», відповідно до якого визначено статус внутрішньо переміщеної особи та встановлено відповідні соціальні гарантії.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно зі статтею 2 цього Закону Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року N 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» установлена щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Та пунктом 2 цієї постанови затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 (далі-Порядок).

Відповідно до пункту 2 Порядку грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Пунктом 3 Порядку визначено, що грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди у довільній формі про виплату йому грошової допомоги від інших членів сім`ї (далі - уповноважений представник сім`ї). Розмір допомоги залежить від статусу її отримувачів.

Відповідно до абз. 2 пункту 6 Порядку (в редакції яка діяла з 09.09.2015 року) визначено, що грошова допомога не призначається у разі: якщо будь-хто із членів сім`ї (крім сімей, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції) має у власності житлове приміщення / частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану.

03 червня 2017 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 31 травня 2017 року № 370, якою абз. 2 п. 6 Порядку викладено в редакції, відповідно до якої грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто із членів сім`ї має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану.

Відповідно до пункту 11 Порядку (в редакції яка діяла до 15.06.2015 року) уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2015 р. N 427 та, в подальшому, Постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2019 р. N 754, внесено зміни та пункт 11 Порядку викладено в наступній редакції:

Уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня виникнення таких обставин.

У разі виїзду внутрішньо переміщеної особи на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі та перебування на таких територіях понад 60 днів суми грошової допомоги повертаються за весь період перебування на зазначених територіях.

Суми грошової допомоги, надмірно виплачені внаслідок подання недостовірних документів, неповідомлення про зміну обставин, які впливають на виплату грошової допомоги, повертаються: уповноваженим представником сім`ї самостійно; за згодою уповноваженого представника сім`ї у повному обсязі за рахунок наступних виплат грошової допомоги; за рішенням уповноваженого органу за рахунок суми наступних виплат грошової допомоги в обсязі не менш як 20 відсотків щомісячної суми призначеної грошової допомоги. У разі неможливості добровільного повернення або утримання надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються в судовому порядку.

З матеріалів цивільної справи убачається, що ОСОБА_1 , місце проживання якої зареєстроване за адресою АДРЕСА_2 , перемістилася з тимчасово окупованої території України та має статус внутрішньо переміщеної особи. Відповідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 16.10.2014 року №1442/81 її фактичне місце проживання/перебування на території України: АДРЕСА_1 .

У період з 19.09.2015 року по 31.01.2019 року ОСОБА_1 неодноразово зверталася із відповідними заявами про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за своїм фактичним місцем проживання на кожні 6 місяців окремо. В заявах зазначала, що змін, які впливають на призначення грошової допомоги не відбулося.

На підставі її заяв Управлінням соціального захисту населення Лиманської міської ради були прийняті рішення про призначення відповідачу (в складі сім`ї в кількості двох осіб: вона та її чоловік) щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на кожні 6 місяців, а саме: за заявою від 19.09.2015 року рішення прийнято 13.11.2015 року, за заявою від 21.03.2016 року рішення прийнято 02.06.2016 року, за заявою від 21.09.2016 року рішення прийнято 26.12.2016 року, за заявою від 21.03.2017 року рішення прийнято 31.03.2017 року, за заявою від 21.09.2017 року рішення прийнято 12.10.2017 року, за заявою від 21.03.2018 року рішення прийнято 03.05.2018 року, за заявою від 21.09.2018 року рішення прийнято 17.10.2018 року.

Загальна сума виплаченої позивачу за період з 19.09.2015 року по 31.01.2019 року щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг становить 88080,77 грн., у тому числі за період з 03.06.2017 року по 31.01.2019 рік у розмірі 46622,50 грн.

08 січня 2019 року позивачем було проведено перевірку, під час якої встановлено, що чоловік відповідача ОСОБА_2 має у власності житловий будинок на підконтрольній Україні території за адресою: АДРЕСА_1 , якій належить останньому на підставі договору купівлі-продажу №1739 від 12.04.2007 року. За результатами перевірки складено акт перевірки від 08.01.2019 року.

30.01.2019 року на засіданні комісії по призначенню допомоги Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради прийнято рішення, яке оформлено Протоколом №6092 від 30.01.2019 року, про відмову ОСОБА_1 в наданні допомоги у зв`язку з наявністю у власності членів сім`ї житлового приміщення на не окупованій території України. Відповідно до Протоколу №6092 від 30.01.2019 року за період з 19.09.2015 року по 31.01.2019 року наявна переплата наданої щомісячної адресної грошової допомоги в сумі 88080,77 грн., яка підлягає поверненню ОСОБА_3

31 січня 2019 року позивачем на адресу відповідача надіслано листа №10/22-0178, яким повідомлено останню, що виплачена їй щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за період з 19.09.2015 року по 31.01.2019 року в загальній сумі 88080,77 грн. підлягає поверненню у зв`язку з наданням недостовірної інформації та наявності у власності її чоловіка житлового будинку на підконтрольній Україні території за адресою: АДРЕСА_1 (договір купівлі-продажу від 12.04.2007 року). Та відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вказаний лист отриманий ОСОБА_3 09.02.2019 року.

За таких обставин, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог щодо стягнення надмірно сплаченої суми допомоги за період 03 червня 2017 року по 31.01.2019 року у розмірі 46622,50 грн., суд першої інстанції, обґрунтовано виходив з того, що при зверненні з відповідними заявами про призначення адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідачем не було повідомлено про наявність у членів її сім`ї житлового приміщення, яке розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, які розташовані на лінії зіткнення.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача що, смт. Ямпіль, у якому знаходиться будинок якій належить її чоловікові на праві власності, відноситься до районів, де проводилася антитерористична операція, оскільки умови за яких внутрішньо переміщені особи мають право на отримання відповідної грошової допомоги визначені Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, якій затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505.

Згідно абз. 2 п. 6 Порядку (в редакції чинній з 03 червня 2017 року), грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто із членів сім`ї має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану.

Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та Перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення затверджені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р. До вказаних Переліків населений пункт, де розташовано житлове приміщення чоловіка відповідача, не внесено.

За таких обставинах, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з 03 червня 2017 року наявність житлового приміщення в районі проведення антитерористичної операції є підставою для відмови в призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, та це положення розповсюджується на спірні правовідносини.

Відповідно до пункту 3 Порядку, якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім`ї або інформацією, поданою компетентним органом.

Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім`ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред`являє довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб усіх членів сім`ї.

Абзацом 10 пункту 5 Порядку в редакції, яка діяла з 23 жовтня 2015 року (день набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 07 жовтня 2015 року № 810 «Про внесення зміни до пункту 5 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг») було передбачено, що у заяві зазначаються такі відомості про всіх членів сім`ї, які претендують на отримання грошової допомоги, як наявність у будь-кого з членів сім`ї у власності житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

Проте, при зверненні з відповідними заявами про призначення адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг в період 03 червня 2017 року по 31.01.2019 року, відповідачем не було повідомлено про наявність у членів її сім`ї житлового приміщення, яке розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, які розташовані на лінії зіткнення. Зазначення заявником у своїх заявах цього будинку, як адреси її постійного проживання, ні є належним повідомленням про наявність права власності на відповідне житлове приміщення у її чоловіка.

Доводи апеляційної скарги, що право власності на спірне житлове приміщення виникло у її чоловіка до реєстрації шлюбу не мають правового значення та не спростовують правильність правових висновків суду щодо стягнення надмірно сплачених сум грошової допомоги.

Фактично доводи апеляційної скарги за своєю суттю є ідентичними тому що було викладено у запереченні на позовну заяву, були предметом розгляду у суді першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 04 жовтня 2019 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: В.В. Папоян

О.М. Біляєва

М.С. Будулуца