Ухвала

16 січня 2020 року

м. Київ

справа № 520/15285/17

провадження № 61-18081ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 11 квітня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 грудня 2019 рокуу справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування, визнання недійсним заповіту, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом та за заповітом, визнання недійними та скасування запису та рішення державного реєстратора, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У 2017 році ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , в якому збільшивши коло відповідачів та позовні вимоги, просив визнати недійсними договори дарування, заповіт, свідоцтва про право на спадщину за законом та заповітом, визнати недійсними та скасувати запис і рішення державного реєстратора, визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку.

Позовні вимоги, крім іншого, мотивовані тим, що його мати ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , укладаючи 09 червня 1989 року договір дарування належної їй на праві власності 21/50 частки житлового будинку, а в подальшому склавши 11 червня 2010 року заповіт, в силу стану свого здоров`я, як фізичного так і психічного, не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Під час підписання договору дарування та заповіту іншому сину від другого шлюбу, вона була введена в оману, оскільки не розуміла значення своїх дій.

У березні 2019 року представник позивача ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотанням про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 12 березня 2019 року зазначене клопотання повернуто заявнику на підставі статей 116, 117 ЦПК України, оскільки до заяви про забезпечення доказів не була додана квитанція про сплату судового збору.

Після цього, іншою ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 12 березня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 21 березня 2019 року.

18 березня 2019 року представник позивача повторно подав до суду клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, запропонувавши суду питання, роз`яснення яких, на його думку, потребують висновку експерта, експертну установу, яка має бути призначена судом, а також заяву про поновлення пропущеного процесуального строку для його подання.

Зокрема, вказана заява мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що при подачі клопотання про призначення експертизи він зобов`язаний був сплачувати судовий збір, оскільки інститут забезпечення доказів та надання доказів шляхом призначення експертизи мають різну правову природу, мету застосування, а відтак не можуть ототожнюватися.

Крім того, після повернення клопотання про призначення експертизи та при вирішенні у той же день питання про подальший рух справи, суд не взяв до уваги його прохання надати додатковий час для можливості сплатити судовий збір та закрив підготовче провадження у справі, призначивши її до розгляду по суті.

Посилаючись на положення статей 83, 127, 222 ЦПК України, представник просив суд задовольнити заяву про поновлення пропущеного строку для подання клопотання про призначення експертизи на стадії розгляду справи по суті, додавши до заяви оригінал квитанції про сплату судового збору.

Повторне клопотання представника про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи на підставі статті 105 ЦПК України, зокрема, обґрунтовано тим, що мати позивача ОСОБА_2 хворіла тяжким неврологічним захворюванням, постійно потребувала сторонньої допомоги та догляду, у неї були часті запаморочення від яких вона падала, ОСОБА_5 всіх побоювалася, вважаючи, що у неї насильно відберуть будинок і гроші. Крім того, з витребуваних медичних карток видно, що вона страждала захворюваннями головного мозку, тобто психічним розладом з 1984 року, який тривав до дня її смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 11 квітня 2019 року, яка залишена без змін постановою Одеського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року, поновлено строк ОСОБА_2 для подання клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи.

Тим же судовим рішенням клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи задоволено з питаннями та в установі, запропонованими суду представником позивача.

Задовольняючи заяву представника ОСОБА_6 про поновлення строку для подання клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи та призначаючи її проведення в експертній установі, суд першої інстанції керувався статтями 105, 127 ЦПК України та, зокрема, виходив з того, що ним (судом) враховано підстави, наведені заявником у заяві про поновлення строку для подання клопотання про призначення експертизи. Крім того, у даній справі суд визнав обов`язковим призначення експертизи з огляду на клопотанням представника позивача щодо необхідності встановити психічний стан ОСОБА_5

27 грудня 2019 року ОСОБА_7 , який діє від імені ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 11 квітня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року в зазначеній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, з урахуванням такого.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 406 ЦПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

ЦПК України не передбачено права на оскарження у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції про призначення у справі експертизи, після її перегляду в апеляційному порядку. Постанова апеляційного суду, прийнята за наслідками апеляційного перегляду ухвали місцевого суду, також не може бути предметом перегляду у касаційному порядку.

Відсутність передбаченого процесуальним законом права на касаційне оскарження ухвали суду першої інстанції про призначення у експертизи, після перегляду в апеляційному порядку, унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїх ухвалах від 13 червня 2018 року у справі № 522/14750/16-ц (провадження № 14-205цс18), від 13 червня 2018 року у справі № 761/6099/15-ц (провадження № 14-184цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 623/3792/15-ц (провадження № 14-259цс18).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 9 частини третьої статті 2, частиною третьою статті 3, частиною першою статті 389, статтею 390, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 11 квітня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування, визнання недійсним заповіту, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом та за заповітом, визнання недійними та скасування запису та рішення державного реєстратора, визнання права власності.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. І. Грушицький