Житомирський апеляційний суд
Справа №0603/2-2868/11 Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю.
Категорія 84 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №0603/2-2868/11 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт капітал» про заміну сторони у виконавчому провадженні,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт капітал»,

на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області, постановлену 10 серпня 2020 року суддею Хуторною І.Ю. у м. Бердичеві,

в с т а н о в и в :

28 липня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт капітал» (далі Товариство) звернулося до суду із заявою, у якій просило замінити стягувача - Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" (далі - ПАТ "Райффайзен Банк Аваль") на його правонаступника - Товариство у виконавчому листі №2-2868/11 від 05.02.2014 Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку в особі Житомирської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованості за кредитним договором в розмірі 56878,69 дол. США, що є еквівалентною 453647,38 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом 44897,86 дол. США, що є еквівалентною 358091,86 грн; заборгованості за відсотками 9525,26 дол. США, що є еквівалентною 75970,61 грн; пені за прострочення відсотків по кредиту 2455,57дол.США, що є еквівалентною 19584,91 грн; 1700 грн судового збору та 120грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Вимоги обґрунтовано тим, що 18.12.2019 між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Житомирської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль та Акціонерним товариством "Оксі Банк" (далі - АТ "ОКСІ БАНК") і між АТ "Оксі Банк" та Товариством укладено договори про відступлення права вимоги № 114/2-28 та №114/2-28-1 відповідно. Згідно договору № 114/2-28-1 останнє набуло право вимоги стягнення заборгованості за кредитними договорами до боржників, в тому числі, за кредитним договором № 014/1846/82/138528 від 08 жовтня 2008 року, укладений між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_1 .

Товариство зазначало, що оскільки у Автоматизованій системі виконавчого провадження інформація про відкриті виконавчі провадження із примусового виконання виконавчого листа №2-2868/11 відсутні, а ст. 442 ЦПК України застосовується також у випадку необхідності заміни стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження, тому вважає, що має право на звернення із такою заявою.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви Товариства.

В апеляційній скарзі представник Товариства, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про задоволення вимог Товариства.

На його думку, суд не врахував, що, відповідно до п.п. 3.1, 3.2 договорів про відступлення права вимоги № 114/2-28 та № 114/2-28-1 від 18.12.2019, Новими Кредиторами було здійснено оплату Загальної вартості Прав Вимоги за Договорами (Ціна договору), що підтверджується доданими до заяви про заміну сторони у виконавчому листі платіжними дорученнями. Оскільки Товариством надані докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за Договорами відступлення права вимоги та докази на підтвердження відступлення АТ «Райфайзен Банк Аваль» до АТ «Оксі Банк», а в подальшому до Товариства права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/1846/82/138528 від 08.10.2008, вважає висновок суду про протилежне та про відмову у задоволенні заяви Товариства є помилковим.

У своїх доводах послався на постанову Верховного Суду у справі №916/2286/16.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19 березня 2012 року (з урахуванням ухвали суду про виправлення описок від 12 червня 2012 року) позовні вимоги Банку в особі Житомирської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_1 про дострокове розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості задоволено частково. Кредитний договір №014/1846/82/138528 від 08 жовтня 2008 року, укладений між Банком та ОСОБА_1 розірвано. З ОСОБА_1 на користь Банку в особі Житомирської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 56878,69 дол. США, що є еквівалентною 453647,38 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом 44897,86дол. США, що є еквівалентною 358091,86 грн; заборгованості за відсотками 9525,26 дол. США, що є еквівалентною 75970,61 грн; пені за прострочення відсотків по кредиту 2455,57 дол. США, що є еквівалентною 19584,91 грн. З ОСОБА_1 на користь Банку в особі Житомирської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" стягнуто 1700 грн судового збору та 120 грн витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи. 29.03.2012 зазначене судове рішення набрало законної сили (а.с. 16-17, 18).

18.12.2019 між Банком та АТ "Оксі Банк" укладено договір про відступлення права вимоги № 114/2-28, згідно якого АТ "Оксі Банк" отримало право вимоги за кредитним договором № 014/1846/82/138528 від 08.10.2008, укладеним між ОСОБА_1 та Банком, що підтверджується копією договору про відступлення права вимоги від 18.12.2019, витягом з Реєстру боржників № 1 від 26.12.2019 до вищевказаного договору відступлення права вимоги (а.с. 5-8, 10).

18.12.2019 між АТ "Оксі Банк" та Товариством укладено договір про відступлення права вимоги № 114/2-28-1 (далі Договір № 114/2-28-1), згідно якого останнє отримало право вимоги за кредитним договором №014/1846/82/138528 від 08.10.2008, що підтверджується копією договору про відступлення права вимоги від 18.12.2019, витягом з Реєстру боржників № 1 від 26.12.2019 до вищевказаного договору відступлення права вимоги № 114/2-28-1 (а.с. 11-13, 15).

Згідно п. 2.2. Договору № 114/2-28-1, відступлення новому кредитору зазначених у реєстрі боржників (додаток 1 до договору) прав вимоги відбувається за умови виконання новим кредитором п. 3.2 договору.

Пунктом 3.2 Договору № 114/2-28-1 передбачено, що новий кредитор здійснює оплату Загальної вартості Ціни Договору шляхом безготівкового переказу на рахунок первісного кредитора.

Пунктом 2.3 договору відступлення права вимоги № 114/2-28 визначено, що Загальний розмір Прав Вимоги, що відступається згідно попереднього реєстру боржників становить 115844243,33 грн, 139620610,80 дол. США та 528073,94 Євро.

З платіжного доручення № 1402 від 18.12.2019 вбачається, що АТ "Оксі Банк" здійснено оплату за набуття прав вимоги згідно договору відступлення права вимоги № 114/2-28 від 18.12.2019 у розмірі 1186631 грн (а.с. 9).

Пунктом 2.3 Договору № 114/2-28-1 визначено, що Загальний розмір Прав Вимоги, що відступається згідно попереднього реєстру боржників становить 115844243,33 грн, 139620610,80 дол. США та 528073,94 Євро.

Відповідно до платіжного доручення № 59 від 18.12.2019 Товариством здійснено оплату за набуття прав вимоги згідно Договору № 114/2-28-1 у сумі 1 222 229,93 грн (а.с. 14).

Відмовляючи у задоволенні заяви Товариства, суд першої інстанції виходив із того, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за Договорами про відступлення права вимоги № 114/2-28 та № 114/2-28-1 від 18.12.2019, пославшись на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 17.01.2020 у справі №916/2286/16.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, а доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2018 року у справі № 2-127/11 (провадження № 61-1648св17) зазначено, що «скориставшись правом на врегулювання відносин у договорі, первинний кредитор та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на власний розсуд визначили момент виникнення у фактора права вимоги. Так, в пункті 4.1. укладеного між ними договору визначено, що право власності на права вимоги, які відступаються за укладеним договором, вважається таким, що перейшло від клієнта (ПАТ «УкрСиббанк») до фактора (ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія») в день підписання акта приймання-передачі права вимоги, за умови виконання фактором зобов`язань, передбачених пунктом 3.1.1. договору. Право вимагати від боржника виконання всіх зобов`язань в межах відступлених прав у фактора наступає після виконання ним зобов`язань, передбачених пунктом 3.1.1. договору. Як встановлено судами та свідчать матеріали справи, оскільки заявником не надано доказів на підтвердження виконання умов пунктом 3.1. договору, відповідно до якого фінансування за відступлені права вимоги надається фактором клієнту шляхом перерахування суми фінансування на рахунок клієнта двома платежами, суди зробили правильний висновок, що заявником не було належним чином доведено факт виникнення права вимоги, що відступається за укладеним договором. Сторони договору поставили три умови щодо настання моменту виникнення права вимоги за договором факторингу, що мають одночасно настати: укладення договору факторингу, підписання акта приймання-передачі права вимоги та сплата суми фінансування на рахунок клієнта. Враховуючи недоведеність заявником перерахування суми фінансування на рахунок клієнта за відступлені права вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій були позбавленні правової можливості зробити висновок щодо переходу права вимоги до заінтересованої особи. Тягар доведення цих обставин у цьому провадженні покладається на заінтересовану особу, яка саме й звернулася із згаданими вимогами до суду, оскільки частиною третьою статті 10 ЦПК України та частиною першою статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом».

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року в справі № 916/2286/16 вказано, що «вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни. Такий висновок міститься в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у цій справі. Судами не встановлено, що договір відступлення оспорюється або визнаний у встановленому порядку недійсним і на відповідні обставини не посилаються учасники справи та заявник, у зв`язку з чим відмова судів першої та апеляційної інстанцій у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони (кредитора) правонаступником з підстав того, що фізична особа не може бути належним правонаступником кредитодавця у спірних правовідносинах і укладений договір не може змінити імперативні приписи законодавства, суд вважає помилковими. З огляду на наведене Суд вважає слушним посилання Скаржника (пункт 6.1) на відсутність в матеріалах справи документів, які б свідчили про визнання Договору відступлення недійсним, заперечення учасниками справи факту правомірності укладення цього Договору.

Як встановлено судами, пунктом 2.2 Договору відступлення передбачено, що новий кредитор набуває права кредитора з моменту здійснення розрахунків за даним договором відповідно до розділу 4 цього Договору, пунктом 4.1.1 якого визначено, що ціна договору в повному обсязі сплачена на момент укладення договору. В той же час, встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за Договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за Договором. Наведені обставини є самостійною та достатньою підставою для відмови ОСОБА_1 у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником у цій справі. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 910/16109/14. З огляду на викладене, за відсутності відповідних доказів здійснення оплати за відступлене право вимоги, посилання Скаржника (підпункт 6.2) на те, що ціна Договору відступлення оплачена до моменту укладення цього Договору і цей пункт має обов`язкову силу для учасників відповідних цивільних правовідносин, Суд вважає необґрунтованим. Суд апеляційної інстанції критично оцінив пункт 4.1.1 Договору відступлення, згідно з яким ціна договору в повному обсязі сплачена Новим кредитором на час укладення Договору відступлення, тобто не визнав це положення достатнім доказом на підтвердження зазначеної обставини. Верховний Суд, розглядаючи справу в межах, визначених статтею 300 ГПК України, не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Враховуючи викладене, Суд вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про заміну сторони її правонаступником».

Аналіз п. 2.3 та п. 3.1. Договорів про відступлення прав вимоги № 114/2-28 та №114/2-28-1 від 18.12.2019 свідчить про те, що поняття «Загальний розмір Прав Вимоги» та «Загальна вартість прав Вимоги за Договором (Ціна договору)» є різними.

Відступлення прав вимоги за цими договорами, які містять аналогічні умови, відбувається за умови виконання новим кредитором п. 3.2 договору, яким передбачено, що Новий кредитор здійснює оплату Загальної вартості (Ціни договору) на рахунок Первісного кредитора протягом 5 робочих днів з моменту укладення Договору.

В апеляційній скарзі представник Товариства послався, що загальна вартість Прав Вимоги за Договором (Ціна договору) № 114/2-28 становить 1186631 грн, а за Договором № 114/2-28-1 від 18.12.2019 становить 1222229,93 грн

Натомість, надані суду копії договорів про відступлення прав вимоги №114/2-28 та №114/2-28-1 від 18.12.2019 у п. 3.1. не містять зазначеної суми Загальної вартості (Ціни договору).

Отже, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за вищевказаними договорами відступлення на час або після їх укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання АТ «Оксі Банк» та Товариством відповідно своїх зобов`язань за цими Договорами. Наведені обставини є самостійною та достатньою підставою для відмови Товариству у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником.

Отже, оскаржувана ухвала суду є законною і обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт капітал» залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 серпня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 11 грудня 2020 року.