Справа № 211/4733/20
Провадження № 2/211/1969/20
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

14 грудня 2020 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Гіди О. С.,

при секретарі: Маслечко А.А.,

у відсутність сторін у справі,

розглянувши в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власницею домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 02.04.1996 та свідоцтва про право на спадщину від 02.04.1996.

У домоволодіння зареєстровані позивач та її зять ОСОБА_2 , та онуки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які є відповідачами у справі. У 2010 році вони переїхали мешкати до Російської Федерації до міста Москва. У 2010 році відповідачі добровільно виселилися з домоволодіння, забравши всі свої особисті речі та документи. За вищевказаною адресою вони не проживають з цього часу, участі в утриманні житла та сплаті комунальних платежів не приймають.

Тому позивач просить суд визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позов визнав, не заперечував проти задоволення заявлених вимог.

Відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позов визнала, не заперечувала проти задоволення заявлених вимог.

Відповідач ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позов визнала, не заперечувала проти задоволення заявлених вимог.

Відповідач ОСОБА_5 звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позов визнала, не заперечувала проти задоволення заявлених вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є власником домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с. 10, 11 копії свідоцтва про право власності від 02.04.1996 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.04.1996).

На даний час у домоволодінні зареєстровані позивач та відповідачі (а.с. 14-17, 18-22 копія домової книги, довідки).

У матеріалах справи міститься Акт від 13.08.20120 (а.с. 6), складений мешканцями сусідніх будинків АДРЕСА_1 , підтверджений головою квартального комітету № 28, із змісту якого вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 та його діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не мешкають з 23.07.2010.

Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності зі ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст.71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст.405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Наявність реєстрації відповідачів у домоволодінні за вищевказаною адресою позбавляє можливості позивача здійснювати право власності у повному обсязі.

Судом достовірно встановлено, що відповідачі не мешкають у домоволодінні АДРЕСА_1 більше одного року без поважних причин, доказів стосовно поважних причин не проживання відповідачів у даному домоволодінні у судовому засіданні не добуто; наявність будь-яких домовленостей між позивачем та відповідачами з приводу порядку користування спірним житлом, тривалості строку збереження права користування ним у судовому засіданні не встановлено.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, тому суд приходить до висновку, беручи до уваги визнання позову відповідачами, про необхідність визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме спірним домоволодінням, розташованим за вищевказаною адресою, у зв`язку з відсутністю в ньому без поважних причин понад одного року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, подання якого є обов`язковим у разі зміни місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання у разі неподання особою відповідної заяви здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 76, 81, 89, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд -

ухвалив:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя: О. С. Гіда