Справа № 308/9785/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Химинець О.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Ужгород, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 07.12.2020 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 11.12.2020 року.

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позов мотивує тим, що 15.01.1997 року між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ) та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської Ради народних депутатів Одеської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №12 (Свідоцтво про одруження від 15.01.1997р. серії НОМЕР_1 ).

Від шлюбу в подружжя народились четверо дітей, а саме: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ); син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ); син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 ,); син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 );

У позовній заяві вказано, що протягом останніх декількох років стосунки між позивачем і відповідачем поступово погіршувались, між ними постійно виникали сварки, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. На даний момент ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання припинено. Примирення та збереження вказаного шлюбу позивач вважає неможливе з підстав викладених вище.

Окрім того у позовній заві зазначено, що подружжям досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання неповнолітніх дітей після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні та вихованні дітей того з батьків, хто проживатиме окремо, відповідно спір щодо зазначеного відсутній. Спору щодо поділу майна також немає.

Позивач зазначає, що на момент подання позову вік неповнолітніх синів становить: ОСОБА_5 - 15 років; ОСОБА_6 - 13 років; ОСОБА_7 - 11 років; повнолітньої доньки ОСОБА_4 - 22 роки.

Позивач просить суд винести рішення про розірвання шлюбу між - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) та ОСОБА_2 (РПОКПП НОМЕР_7 ), зареєстрований 15.01.1997р. Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської Ради народних депутатів Одеської області, актовий запис № 12 від 15.01.1997р.; Після розірвання шлюбу залишити прізвище ОСОБА_8 .

В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подала заяву про розгляд позовної заяви без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, просить задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку:

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_1 від 15.01.1997 р. між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ) та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської Ради народних депутатів Одеської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №12.

Від вказаного шлюбу у подружжя народилося четверо дітей, а саме: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , копія якого додається); син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 ,; син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 ; син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 .

У позовній заяві вказано, що майновий спір між сторонами відсутній, вказане відповідачем не заперечувалось.

Суд констатує, що відповідачем жодних заперечень з приводу обставин зазначених у позовній заяві не подано, окрім того відповідачем подано заяву про визнання позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У відповідності зі ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із змісту ч.3 та ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує щодо задоволення позову то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виявився невдалим, сімейне життя не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, проживають окремо, тобто даний шлюб існує тільки формально.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, визнання позову в цій частині відповідачем, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між сторонами слід розірвати.

Згідно з ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 160 СК України передбачає, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

З позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що на момент подання позову та розгляду даної справи у суді, вік неповнолітніх синів становить: ОСОБА_5 - 15 років; ОСОБА_6 - 13 років; ОСОБА_7 - 11 років; повнолітньої доньки ОСОБА_4 - 22 роки.

Згідно позовної заяви сторони дійшли згоди щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні та вихованні дітей того з батьків, хто проживатиме окремо, відповідно спір щодо зазначеного відсутній. Вказане відповідач не заперечив.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між сторонами слід розірвати.

Згідно з ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір.

На підставі викладеного, ст.ст. 112, 113, 115, 180, 181, 183, 185, 191 Сімейного кодексу України, та керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 223,258, 264, 265, 268, 273, 352, ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-задовольнити.

Шлюб укладений 15.01.1997 року між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ) та ОСОБА_2 , який зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської Ради народних депутатів Одеської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №12 розірвати.

Стягнути із відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , сплачену нею суму судового збору в розмірі 840,80 грн.

Позивач ОСОБА_1 , адреса позивача: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання відповідача: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош