Справа 206/5765/19
Провадження 2/206/118/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,

при секретареві Ільїній І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту нецільового використання коштів, сплачених як аліменти та встановлення порядку сплати аліментів,

за участю:

представника позивача адвоката Московчук А.М., -

ВСТАНОВИВ:

15 жовтня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просив суд встановити факт нецільового використання коштів сплачених ним як аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 та встановити порядок сплати 100% аліментів шляхом внесення всієї суми аліментів на особистий рахунок ОСОБА_3 у відділенні Державного ощадного банку України починаючи із дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вказаного позову зазначено, що ним, на підставі виконавчого листа від 08 лютого 2019 року № 206/6387/18, сплачуються аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Протягом 2019 року на рахунок відповідача ним перераховано 42825,98 грн., а також ним постійно придбавались речі першої необхідності для доньки. ОСОБА_3 навчається в спеціалізованій школі-інтернаті де мешкає більшість часу. Дитина постійно потребує додаткових коштів, оскільки відповідач витрачає більшу частину аліментів на свої особисті потреби. Він неодноразово звертався до відповідача з приводу належного використання аліментів, однак відповідач відмовляється спілкуватися з ним. Вищевикладені обставини слугували підставою для звернення до суду із вказаним позовом. В подальшому, позивачем було уточнено позовні вимоги, просив суд встановити факт нецільового використання аліментів та встановити порядок сплати аліментів шляхом внесення 80% суми на рахунок дитини та 20% на рахунок відповідача.

Позивач у судове засідання не з`явився за невідомими суду причинами, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Представник позивача у судовому засіданні уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав, просив їх задовольнити та суду пояснив, що відповідач сплачує аліменти на утримання дитини. У позивача були борги з виплати аліментів, однак він періодично сплачує заборгованість та поточні платежі. Дитина постійно просила у позивача надавати їй додаткові кошти, оскільки аліментів, що перераховуються на рахунок матері вона не бачить. Дівчинка приїздить до матері тільки на вихідні дні. ОСОБА_3 вже достатньо доросла та може самостійно розпоряджатися аліментами, що сплачуються на її утримання.

Відповідач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, просила суд відмовити у їх задоволенні та суду пояснила, що дитину вона виростила самостійно, позивач почав спілкуватися з донькою лише останні два роки. До цього часу позивач мав заборгованість по сплаті аліментів у значному розмірі. Гроші, що перераховуються позивачем на її рахунок у якості аліментів на утримання дитини вона витрачає виключно на дитину та цих грошей не вистачає. Вона витрачає власні кошти у значно більших розмірах на купівлю одягу для доньки, підготовку до випускного та інші потреби дитини.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, свідків, дослідивши письмові докази по справі, давши їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.
Як вбачається з копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками останньої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.8).

Згідно копії виконавчого листа у справі за № 2-1783/2008 рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2008 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання його неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею повноліття в розмірі 475 грн. на місяць, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягуючи аліменти на користь матері дитини ОСОБА_2 , починаючи стягнення з дня подання позову, а саме з 29 січня 2008 року (а.с.12-13)

Згідно копії виконавчого листа у справі № 206/6387/18 рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2019 року змінено розмір аліментів, стягуваних за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2008 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши їх в розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10-11)

Як вбачається з довідки-розрахунку заборгованості по аліментам № 10099843 від 02 вересня 2019 року виданої Дніпровським відділом державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області заборгованість по аліментам ОСОБА_1 станом на 10 березня 2019 року становить 63680,65 грн.

Станом на 31 серпня 2019 року отримано 56510,88 грн. З 11 березня 2019 року стягнення проводиться у розмірі ј частини доходу боржника. Здійснити нарахування аліментів за період з 11 березня 2019 року по 31 серпня 2019 року не є можливим через відсутність звітів з військової частини НОМЕР_1 із зазначенням доходів боржника (а.с. 16-17)

Відповідно до листа управління-служби у справах дітей Самарської районної у місті Дніпрі ради № 12/03-15-697 від 10 квітня 2019 року ОСОБА_1 повідомлено, що проведення інспекційного відвідування одержувача аліментів ОСОБА_2 буде можливе лише після надання документів, що підтверджують відсутність заборгованості по сплаті аліментів на дитину ОСОБА_3 (а.с. 18)

З метою вирішення питання щодо перевірки цільового використання сплачених аліментів позивач звертався до відповідача із письмовою вимогою про підтвердження цільового використання аліментів, яка була направлена засобами поштового зв`язку на адресу відповідача (а.с.19-20)

Згідно листа Комунального закладу «Малобілозерська спеціалізована естетична школа-інтернат ІІ-ІІІ ступенів» Дивоствіт» Запорізької обласної ради №650 від 09 грудня 2019 року ОСОБА_3 навчається у даному освітньому закладі з 01 вересня 2014 року, на теперішній час є ученицею 11-А класу, на матеріальному забезпеченні в освітньому закладі не перебуває, за харчування плата не справляється. Протягом тижня учениця перебуває в освітньому закладі, проживає у спальному корпусі й харчується за державні кошти (а.с. 54)

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_3 суду пояснила, що позивач є її батьком, а відповідач матір`ю. З батьком вона практично ніколи не спілкувалась, усім необхідним її забезпечує мати. Всі кошти, що виплачує позивач на рахунок відповідача, остання витрачає виключно на неї. Мати купує для неї дорогий одяг та взуття, годує її, несе витрати на готування до випускного, тощо. Також зазначила, що вона ніколи не зверталась до батька із проханням надати їй додаткові кошти та ніколи не казала, що мати витрачає аліменти на свої потреби. Крім того зазначила, що не бажає отримувати аліменти від батька на свій особистий рахунок.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_4 суду пояснила, що з відповідачем вона товаришує більше 10 років. Батька ОСОБА_5 , тобто позивача, ніколи не бачила. Відповідач завжди балує свою доньку, дитина нічого не потребує. Наскільки їй відомо, батько почав виплачувати аліменти тільки нещодавно.

Відповідно до ч.1 ст. 141 СК України мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч. 1,2 ст. 186 СК України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці.

У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Згідно ч. 3 ст. 19 СК України звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду.

Тобто обов`язок перевіряти цільове витрачання аліментів покладений на орган опіки та піклування, проте правом на звернення до суду заявник може скористатися і без попереднього звернення до органів опіки та піклування, особисто зібравши необхідні докази, які підтверджують нецільове використання аліментних платежів.

Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 76-77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, судом достовірно встановлено, що дитина, на утримання якої позивач сплачує аліменти, забезпечена усім необхідним та має рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

При цьому, сама неповнолітня ОСОБА_3 у судовому засіданні підтвердила, що відповідач витрачає усі кошти що надходять від позивача та значну частину власних коштів виключно на неї з метою забезпечення її особистих потреб.

У той же час відповідачем не було надано суду жодних належних та достовірних доказів, які б підтверджували факт нецільового використання відповідачем грошових коштів, сплачених у якості аліментів, а лише зроблено припущення щодо цього факту.

Судом також враховується те, що позивач з моменту вирішення питання про стягнення з нього аліментів, тобто з 2008 року тривалий час взагалі не сплачував аліменти та мав заборгованість у великій сумі, а також те, що неповнолітня ОСОБА_3 заперечувала проти зарахування аліментів від позивача на її особистий рахунок.

Суд приймає до уваги і той факт, що відповідач з 2019 року сплачує аліменти та виконує платежі з погашення заборгованості по аліментам, однак це обов`язок позивача як батька дитини встановлений законом та виконуваний ним у примусовому порядку на підставі рішення суду.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт нецільового витрачання аліментів відповідачем, у зв`язку з чим позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Приходячи до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, суд також не вбачає підстав для зміни порядку сплати аліментів, встановленого рішенням Самарського районного суду м. дніпропетровська від 08 лютого 2019 року.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, то у відповідності до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок держави..

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10 - 13, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту нецільового використання коштів, сплачених як аліменти та встановлення порядку сплати аліментів відмовити повністю.

Судові витрати з розгляду даної справи віднести за рахунок держави.

Повний текст рішення складено 20 січня 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук