Золочівський районний суд Харківської області
Справа № 622/16/20
У Х В А Л А

іменем України

17.01.2020 смт Золочів

Золочівський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Квітки О.О.,

при секретарі - Поповій В.М.,

за участі: стягувача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Золочів Харківської області скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції Стадніченко Т.О.,

встановив:

09.01.2020 ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила визнати повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання неправомірним та зобов`язати головного державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах головного територіального управління юстиції Стадніченко Т.О. винести постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 622/328/19, виданого 19.07.2019.

В обґрунтування скарги зазначено, що 10.12.2019 повідомленням про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання виконавчий лист було повернуто на підставі п. 4 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме через відсутність у виконавчому листі відомостей щодо реєстраційного номеру облікової картки платника податків боржника. Вважає, що відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання.

Ухвалою судді Золочівського районного суду Харківської від 09.01.2020 у справі відкрито провадження.

Скаржник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала скаргу та просила її вимоги задовольнити, посилаючись на безпідставність повернення виконавчого документу.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на скаргу, в якому зазначив, що пред`явлений виконавчий документ не відповідає вимогам ЗУ «Про виконавче провадження». Вважає, що до відкриття провадження статусу стягувача в рамках виконавчого провадження, особа, що подає виконавчий документ на виконання, - не набуває. Згідно із положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження від 12.08.2016 № 1126/29256 постанови виконавця, а також інші документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою автоматизованої системи. Виготовлення постанов та інших документів виконавчого провадження не у вказаній системі забороняється. Тому направляти будь-які запити та проводити виконавчі дії, державний виконавець до відкриття виконавчого провадження (тобто до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) не має права. Також відсутність номера облікової картки боржника унеможливлює процедуру проведення заходів примусового виконання. Тому просить відмовити в задоволенні скарги заявника (а.с.с26-29).

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.04.2019 Золочівським районним судом Харківської області у справі 622/328/19 було видано виконавчий лист про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 15000,00 грн (а.с. 6-7).

З повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 10.12.2019 вбачається, що виконавчий лист № 622/328/19 від 19.07.2019 повернуто стягувачу у зв`язку з тим, що він не відповідає ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 4-5).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В статті 129-1 Конституції України зазначено, що суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковими до виконання, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Закон України «Про виконавче провадження» (далі Закон) визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону, виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Судом встановлено, що державним виконавцем Стадніченко Т.О. було повернуто зазначений виконавчий документ стягувачу, оскільки вжитими державним виконавцем заходами стягнути кошти не виявилось можливим, так як у виконавчому документі відсутній ідентифікаційний код боржника, про що було винесено повідомлення від 10.12.2019.

Підставою для повернення виконавчого листа державним виконавцем було відсутність ідентифікаційного коду боржника, на підставі п. 6 ч. 4 «Про виконавче провадження».

Згідно із ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання. Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Пунктом 6 ч. 4 ст. 4 Закону встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Конституції України, а також ч. 1ст. 302 ЦК України, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в рішенні Конституційного Суду України за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України; нормативно-правовий акт № 2-рп/2012 від 20.01.2012, відповідно до п. 1 якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Разом з тим, згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону з метою захисту інтересів стягувача виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Тому відсутність у виконавчому документі реєстраційного номеру облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків) боржника не є підставою для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної у постанові №471/283/17-ц від 22 серпня 2018, частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до абз. 9, 10, 11 п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.09.2015 №8 «Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» при розгляді скарг на відмову у відкритті виконавчого провадження за відсутності індивідуального ідентифікаційного номеру боржника фізичної особи, судам слід враховувати правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 25.06.2014 справа № 6-62цс14.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Юрій ОСОБА_3 » проти України суд повторює, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь - якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення «Іммобільяре Саффі проти Італії»). Згідно з п. 18 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК України. Виходячи зі змісту даної статті, у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Частинами 1, 2 ст. 451 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, рішення головного державного виконавця Стадніченко Т.О. про повернення виконавчого документа без виконання з підстав не зазначення у виконавчому документі реєстраційного номеру облікової картки платника податків або серії та номера паспорта (боржника є неправомірним.

Відтак, суд вважає, що у разі не зазначення ідентифікаційного коду боржника у рішенні суду, виконавчому документі, згідно з п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець може самостійно звернутися до відповідного державного органу із запитом про витребування необхідної інформації, а тому, на думку суду, відсутність у виконавчому документі ідентифікаційного коду боржника, - не є в цьому випадку підставою для повернення виконавчого документа.

Крім того, частинами 1, 2 ст. 451 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З огляду на встановлені судом обставини суд вважає, що повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав не зазначення у виконавчому документі ідентифікаційного коду боржника, є неправомірним, а тому скарга підлягає задоволенню, а постанова державного виконавця - скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 447, 450, 451 ЦПК України, суд

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції Стадніченко Т.О. задовольнити.

Визнати дії головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області Стадніченко Т.О. щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання неправомірними.

Скасувати повідомлення головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області Стадніченко Т.О. про повернення виконавчого документу стягувачу по справі №622/328/19, виданого 19.07.2019, без прийняття до виконання від 10.12.2019.

Зобов`язати Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області усунути порушення, зокрема, розглянути питання щодо відкриття провадження з примусового виконання виконавчого листа справі №622/328/19, виданого 19.07.2019, Золочівським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15 000 грн.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо в Харківський апеляційний суд шляхом подачі в 15-денний термін апеляційної скарги з дня її проголошення, а особами, які приймають участь у справі, але не були присутні при оголошенні ухвали у той же строк з моменту отримання копії ухвали суду.

Суддя О.О. Квітка