ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року

м. Черкаси

Справа № 701/21/20
Провадження № 22-ц/821/1918/20
категорія: 307020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В.Г., Карпенко О. В.,

секретаря: Анкудінова О. І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Молодецька сільська рада Маньківського району Черкаської області,

треті особи: ОСОБА_2 , Маньківська державна нотаріальна контора,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 09 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Молодецької сільської ради Маньківського району Черкаської області про визнаненя права власності на землю в порядку спадкування, треті особи: ОСОБА_2 , Маньківська державна нотаріальна контора, у складі головуючого судді Шимчика Р. В.,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

10 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом вищезазначеного змісту.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 . Позивач, 16 серпня 2017 року, звернувся до Маньківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

10 липня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Маньківського районного суду Черкаської області з позовом про усунення ОСОБА_1 від права на спадкування за законом, який було задоволено рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 07 листопада 2017 року та усунено ОСОБА_1 від права на спадкування за законом на майно померлої матері ОСОБА_3 .

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 22 січня 2019 року рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 07 листопада 2017 року скасовано і в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 07 листопада 2019 року постанову Апеляційного суду Черкаської області від 22 січня 2019 року залишено без змін.

Представник позивача ОСОБА_4 звернулася до державного нотаріуса Маньківської державної нотаріальної контори Шевченко Н. Г. із заявою про видачу на його ім?я свідоцтва про право на спадщину, але державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв?язку з тим, що представником позивача не було надано оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно після смерті матері ОСОБА_3 у позивача не має.

Копію Державного акта серії ЯБ №166264 на земельну ділянку кадастровий номер :02:001:0507 ОСОБА_2 долучила в якості доказу до своєї позовної заяви про усунення позивача від спадкування за законом.

Крім того, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно покійній матері належить земельна ділянка кадастровий номер :02:031:0552.

Стосовно вищевказаних земельних ділянок між позивачем та ОСОБА_2 існує спір з приводу того, що ОСОБА_2 намагається заволодіти вказаними земельними ділянками на підставі заповітів, які були посвідчені з грубим порушенням вимог ст. ст. 1248, 1253 ЦК України, а тому є нікчемними.

Позивач вказує на те, що він є пенсіонером за віком, який страждає від тяжких захворювань, а тому, враховуючи ст. 1241 ЦК України, має право на половину всього спадкового майна, що залишилося після смерті матері.

28 грудня 2018 року ОСОБА_1 було отримано завірені нотаріусом копії заповітів від 18 травня 2016 р оку та 04 жовтня 2016 року, які містяться у спадковій справі.

Згідно заповіту від 18 травня 2016 року ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2,3226 га кадастровий номер :02:031:0552, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в адміністративних межах Молодецької сільської ради Маньківського району Черкаської області.

Відповідно до заповіту від 04 жовтня 2016 року ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_2 . Державний акт серії ЯБ №166264 на право власності на земельну ділянку площею 2,3652 га кадастровий номер :02:001:0507, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в адміністративних межах Молодецької сільської ради Маньківського району Черкаської області.

Позивач вважає вказані вище заповіти нікчемними, оскільки вони складені з грубими порушеннями норм законодавства, посилаючись при цьому на ст. 1253 ЦК України, якою регламентовано посвідчення заповіту при свідках, у випадку неможливості заповідача через фізичні вади самому прочитати заповіт.

У своїй позовній заяві про усунення позивача від спадкування за законом ОСОБА_2 зазначила про те, що померла ОСОБА_3 була особою похилого віку, часто хворіла, останні роки не могла самостійно себе обслуговувати та потребувала постійної сторонньої допомоги, не могла самостійно пересуватися, оскільки у свої 88 років майже втратила зір.

Даний факт підтвердила свідок ОСОБА_5 під час розгляду справи у суді першої інстанції, повідомивши про те, що ОСОБА_3 читати не могла, а писати могла лише там, де буде поставлено її руку з підтриманням та направленням цієї руки.

Крім того, у постанові від 22 січня 2019 року Апеляційним судом Черкаської області встановлено, що «Спадкоємець ОСОБА_3 безсумнівно перебувала у безпорадному стані, адже мала похилий вік (на момент смерті їй виповнилося 88 років), суттєві проблеми із зором та не могла самостійно себе обслуговувати, що сторонами у справі не оспорюється та підтверджується відповідними довідками сільської ради та територіального центру соціального обслуговування».

Таким чином факт майже повної відсутності зору в ОСОБА_3 не потребує додаткового доказування.

Крім того, позивач вказує, що в заповіті від 18 травня 2016 року запис «З моїх слів записано вірно, мною прочитано, відповідає моїй волі» здійснено жіночим почерком, відмінним від почерку ОСОБА_3 та секретаря Молодецької сільської ради ОСОБА_6 та нижче графи «підпис».

У заповіті від 04 жовтня 2016 року запис «З моїх слів записано вірно, мною прочитано, відповідає моїй волі» здійснено дещо відмінним від почерку, яким зроблено запис у графі «підпис». Крім того, дивним є те, що запис «З моїх слів записано вірно, мною прочитано, відповідає моїй волі» здійснено чітко над лініями для написання, однак запис в графі «підпис» виходить за межі відведеної графи та літерами значно більшими від попереднього запису.

Позивач вважає, що ці факти беззаперечно підтверджують, що запис «З моїх слів записано вірно, мною прочитано, відповідає моїй волі» здійснювала особа відмінна від ОСОБА_3 .

Разом з тим посвідчення заповітів проводилося за відсутності свідків.

Посилаючись на норми ч. 1 ст. 1257 ЦК України, позивач зазначив, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Додатковим доказом, який може підтвердити факт того, що померла ОСОБА_3 майже не бачила, а тому ніяким чином не могла вголос прочитати заповіти та здійснити в них записи можуть бути свідчення соціального працівника ОСОБА_5 , які вона надала під час розгляду цивільної справи №701/629/18, але на момент подачі позовної заяви позивач не мав вказаного звукозапису судового засідання, для його надання в якості доказу у приведеній справі.

Враховуючи вищевикладені обставини ОСОБА_1 просив: визнати нікчемними заповіти ОСОБА_3 , посвідчені секретарем Молодецької сільської ради Пушкаренко Н. І. 18 травня 2016 року та від 04 жовтня 2016 року та застосувати наслідки їх нікчемності; визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 2,3652 га кадастровий номер :02:001:0507, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в адміністративних межах Молодецької сільської ради Маньківського району Черкаської області; визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на земельну площею 2,3226 га кадастровий номер :02:031:0552, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в адміністративних межах Молодецької сільської ради Маньківського району Черкаської області.

Судові витрати позивач просив покласти на відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жашківського району Черкаської області від 09 вересня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Молодецької сільської ради Маньківського району Черкаської області про визнання права власності на землю в порядку спадкування, треті особи: ОСОБА_2 , Маньківська державна нотаріальна контора, відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом. При цьому, ОСОБА_1 клопотання про залучення в якості належного відповідача безпосередньо ОСОБА_2 , яка є стороною правочинів (заповітів), не заявляв і позовних вимог саме до ОСОБА_2 не ставив, а тому суд, в силу ст. 51 ЦПК України, з власної ініціативи не має права залучати особу як відповідача.

При цьому, суд зазначив, що позивачем, рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 07 листопада 2017 року, постанову Апеляційного суду Черкаської області від 22 січня 2019 року та постанову Верховного Суду від 07 листопада 2019 року, на які ОСОБА_1 посилається у своїй позовній заяві, не додано до вказаної заяви.

В той же час, суд першої інстанції не допустив, як доказ, додану позивачем робочу копію доказу із звукозаписом судових засідань у справі № 701/629/18, де записано показання свідка ОСОБА_5 , оскільки показання свідків надаються безпосередньо в судовому засіданні. В свою чергу клопотання про виклик свідка ОСОБА_5 у судове засідання для надання показів, позивачем не заявлялося.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 29 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування їх судом першої інстанції, а також порушення норм процесуального права, порушив питання про його скасування.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що розгляд справи, в супереч приписам ч. 1 ст. 247 ЦПК України, здійснювався без фіксації судових засідань в суді першої інстанції. Посилання суду на ч. 2 ст. 247 ЦПК України, є безпідставним.

Просив суд звернути увагу на те, що повний текст рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 09 вересня 2020 року у приведеній справі складено 27 липня 2020 року. Переконаний, що дана обставина свідчить про те, що за результатами підготовчого судового засідання, яке відбулося 27 липня 2020 року, не розглядаючи справу по суті, суддя фактично прийняв рішення.

Крім того, позивач зазначив, що поданий в суді першої інстанції відзив, був поданий з недотриманням вимог ч. 4 та ч. 5 ст. 178 ЦПК України, чим порушено право безпосередньо позивача на подання до суду відповіді на відзив та обмежує його право на доступ до судочинства.

Щодо посилання суду на неподання ним, як позивачем, до суду першої інстанції доказів у вигляді копій рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 07 листопада 2017 року, постанови Апеляційного суду Черкаської області від 22 січня 2019 року та постанови Верховного Суду від 07 листопада 2019 року, на які він посилається у поданій ним позовній заяві, скаржник ОСОБА_1 зазначив наступне. Положення ч. ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України не зобов`язує учасників судового процесу подавати в якості доказів копії судових рішень на які ці учасники посилаються. Всі судові рішення вносяться до ЄДРСР відповідно до Закону України «Про доступ до судових рішень». Судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів ЄДРСР. При здійсненні судочинства суд може використовувати лише текст судового рішення, який опублікований або внесений до ЄДРСР.

Вважає необґрунтованою відмову суду у прийнятті в якості належного та допустимого доказу звукозапису судового засідання у справі № 701/629/18, який містить покази свідка ОСОБА_5 , оскільки даний доказ отриманий скаржником в порядку ч. 5 ст. 247 ЦПК України та відповідно є належним, допустимим та достовірним доказом у розумінні ст. 77-79 ЦПК України.

Щодо висновку суду про звернення позивача з позовом до неналежного відповідача, ОСОБА_1 зазначив, що відсутня безперечно установлена практика, яка б визначала те, що у спорах про встановлення заповіту нікчемним, відповідачем має бути саме особа, щодо якої такий заповіт складено. Крім того, спірні земельні ділянки не належать ОСОБА_2 на праві власності, а враховуючи відмову нотаріуса у видачі їй свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за заповітом можуть стати предметом спору в разі звернення нею до суду з аналогічним позовом. Разом з тим Молодецька сільська рада може звернутися до суду з позовом про визнання спадщини відумерлою.

Обґрунтовуючи нікчемність заповітів скаржник виклав свої доводи аналогічні тим, що викладені ним у поданій позовній заяві.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

В той же час третя особа ОСОБА_2 використала своє право регламентоване ст. 360 ЦПК України, як учасника справи та скерувала до суду відзив на подану ОСОБА_7 апеляційну скаргу, яку просила залишити без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

При цьому зазначила, що факти зазначені скаржником у апеляційній скарзі є надуманими та не відповідають дійсності.

У постанові нотаріуса від 28 листопада 2019 року зазначено, що спадкоємцем за заповітом Ѕ частини земельних ділянок є ОСОБА_2 . Водночас нею не заперечується той факт, що позивач є спадкоємцем Ѕ частини земельних ділянок. При цьому, заявляючи вимоги про нікчемність заповітів, ОСОБА_1 не обґрунтовує належними доказами заявлені вимоги.

Посилання в апеляційній скарзі на складання повного тексту оскаржуваного рішення 27 липня 2020 року тоді як вступна та резолютивна частини були виготовлені 09 вересня 2020 року, є невмотивованим, оскільки зазначення саме дати «27 липня 2020 року» є скоріше технічною опискою суду при виготовлені повного тексту оскаржуваного рішення. Посилання, щодо розгляду справи в суду першої інстанції без фіксування судових засідань технічними засобами, є також необґрунтованими, оскільки сам ОСОБА_1 жодного разу не брав участь в судових засіданнях і більше того просив суд проводити розгляд без його участі.

У письмових поясненнях ОСОБА_1 на поданий відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначив, що доводи останньої не заслуговують на увагу, навівши аргументи аналогічні тим, що викладені ним у поданій апеляційній скарзі.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 13 листопада 2020 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року справу призначено до розгляду з повідомленням учасників справи про дату, час та місце її розгляду на 09 грудня 2020 року на 12:30 год.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Матеріалами справи встановлено, що згідно копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 16.08.1954 Молодецьким сільським ЗАГСом Маньківського району Черкаській області, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , являється сином ОСОБА_3 (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 20 лютого 2017 року виконавчим комітетом Молодецької сільської ради Маньківського району Черкаської області (а. с.19).

З копії Державного акта серії ЯБ №166264 вбачається, що ОСОБА_3 мала право власності на земельну ділянку площею 2,3652 га кадастровий номер :02:001:0507, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в адміністративних межах Молодецької сільської ради Маньківського району Черкаської області (а. с. 10).

З відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що померлій ОСОБА_3 на праві власності належала земельна ділянка площею 2,3226 га кадастровий номер :02:031:0552, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в адміністративних межах Молодецької сільської ради Маньківського району Черкаської області (а. с. 7, 8).

18 травня 2016 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2,3226 га кадастровий номер :02:031:0552, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в адміністративних межах Молодецької сільської ради Маньківського району Черкаської області (а. с. 15).

04 жовтня 2016 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла ОСОБА_2 . Державний акт серії ЯБ № 166264 на право власності на земельну ділянку площею 2,3652 га кадастровий номер :02:001:0507, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в адміністративних межах Молодецької сільської ради Маньківського району Черкаської області (а. с. 16).

Згідно довідки Маньківської державної нотаріальної контори, 27 червня 2017 року з заявою про прийняття спадщини за заповітами звернулася ОСОБА_2 , заведена спадкова справа 167 за 2017 рік після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 16 серпня 2017 року надійшла заява про прийняття спадщини за законом від ОСОБА_8 Свідоцтво про спадщину не видавалося (а. с. 43).

28 листопада 2019 року державним нотаріусом Маньківської державної нотаріальної контори Шевченко Н. Г. було винесено постанову, якою відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки після смерті матері ОСОБА_3 , оскільки його представником не було пред?явлено правовстановлюючі документи на земельні ділянки (а. с. 11).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За вимогами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Згідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення, або мають значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дій тим висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Згідно ст. 83 ЦК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Предметом даного позову є встановлення нікчемності спірних заповітів та визнання права на спадкове майно.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У ст. 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3 , 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст. 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Стаття 1257 ЦК України, яка регламентує недійсність заповіту, передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у ч. 3 ст. 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом.

Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Предметом спору у даній справі є визнання нікчемними заповітів ОСОБА_3 , посвідчених секретарем Молодецької сільської ради Пушкаренко Н. І. 18 травня 2016 року та 04 жовтня 2016 року, з застосуванням наслідків їх нікчемності, та визнання права позивача на спадкове майно земельні ділянки площею 2,3652 га кадастровий номер :02:001:0507 та площею 2,3226 га кадастровий номер :02:031:0552, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані в адміністративних межах Молодецької сільської ради Маньківського району Черкаської області.

Вказані земельні ділянки на підставі спірних заповітів складених ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання заповіла на користь ОСОБА_2 .

Таким чином, вирішення спору по суті не стосується прав та обов`язків визначеного позивачем відповідача в особі Молодецької сільської ради Маньківського району, оскільки даний спір стосується прав та обов`язків спадкоємця третьої особи у справі ОСОБА_2 , які випливають щодо її особи із спірних заповітів.

Отже, судом правомірно встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує спір щодо спадкового майна, що, в свою чергу, унеможливлює встановлення всіх обставин справи та об`єктивне вирішення спору, за визначеного позивачем відповідача.

При цьому, суд першої інстанції з`ясував позицію позивача, щодо кола осіб, яких він зазначив, звертаючись до суду з даним позовом, водночас будь-яких клопотань щодо залучення чи заміни неналежного відповідача позивач не заявляв.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що Молодецька сільська рада Маньківського району є належним відповідачем не заслуговують на увагу, оскільки, у разі встановлення судовим рішенням нікчемності заповітів матиме наслідком позбавлення права спадкування за заповітом особи, визначеної розпорядженням заповідача у якості спадкоємця. У свою чергу, в матеріалах справи відсутні докази того, що спадщина визнана відумерлою.

Інші доводи апеляційної скарги, виходячи з розгляду справи за невірно встановленого позивачем відповідача, ніяким чином не впливають на правильність прийнятого рішення.

Отже, висновки суду першої інстанції є правильними, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 09 вересня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та на умовах передбачених ЦПК України.

Текст постанови складено 09 грудня 2020 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко