Ухвала

Іменем України

13 січня 2020 року

м. Київ

справа № 753/5661/19

провадження № 61-21145ск19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 квітня 2019 року у складі судді: Лужецької О. Р., та постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року у складі суддів: Таргоній Д. О., Приходька К. П., Журби С. О., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Одинадцята Київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності у порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , у якому просила визнати за нею право власності на 15/100 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 квітня 2019 року відкрито провадження у справі.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позовна заява за змістом і формою відповідає вимогам, передбаченим статтею 175 ЦПК України, а справа підсудна Дарницькому районному суду м. Києва.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 квітня 2019 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що між сторонами виник спір з приводу нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що територіально відноситься до Дарницького районну м. Києва і за правилами виключної підсудності відповідно до статті 30 ЦПК України справа підсудна Дарницькому районному суду м. Києва. Також суд зазначив, що інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування ухвали про відкриття провадження у справі, оскільки відповідно до положень пункту 8 частини 1 статті 353 ЦПК України, ухвала про відкриття провадження у справі може бути оскаржена до апеляційного суду лише в частині підсудності.

ОСОБА_1 22 листопада 2018 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 квітня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і залишити позовну заяву без розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 06 грудня 2019 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 06 грудня 2019 року ці недоліки було усунуто.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі посилається на порушенням судами норм процесуального права. Касаційна скарга мотивована тим, що спір виник з приводу постанови Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії, тобто не з приводу майна, а через неправомірні дії нотаріальної контори. Окрім цього, позовна заява підписана не уповноваженою особою.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

У частині першій статті 30 ЦПК України визначено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 296/1657/18 (провадження № 61-40325св18) зроблено висновок, що «виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 30 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини».

У пункті восьмому частини першої статті 353 ЦПК України передбачено, що окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо відкриття провадження у справі з недотриманням правил підсудності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 761/30675/17 зроблено висновок, що процесуальним законодавством передбачено можливість касаційного оскарження лише ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі з недотриманням правил підсудності.

Встановивши, що позов виник із приводу нерухомого майна, що знаходиться у Дарницькому районі м. Києва, суди зробили обґрунтований висновок про підсудність справи Дарницькому районному суду м. Києва.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 квітня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Одинадцята Київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності у порядку спадкування.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков