Дата документу 17.01.2020 Справа № 327/15/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 327/15/19
Провадження №22-ц/807/265/20
Головуючий в 1-й інстанції Завіновська А.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2020 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Розівського районного суду Запорізької області від 08 жовтня 2019 року, ухвалене в смт. Розівка (повний текст рішення складено 18 жовтня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, від якого настала смерть потерпілого,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Розівського районного суду Запорізької області на розгляді перебувало кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, по якому позивача було визнано потерпілим, внаслідок того, що він є батьком загиблого від злочину ОСОБА_3 .

Вироком Розівського районного суду Запорізької області від 29.01.2018 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 4 роки. Крім того, вказаним вироком цивільний позов ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково, та на користь останнього з ОСОБА_2 стягнута матеріальна шкода в розмірі 169 051,04 грн. і моральна шкода в розмірі 100 000 грн. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10.12.2018 року вирок Розівського районного суду Запорізької області від 29.12.2018 року в частині цивільного позову щодо відшкодування матеріальної шкоди скасовано і призначено новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок залишено без змін.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначав, що після вчинення злочину, ним було вжито заходи по невідкладному наданню медичної допомоги сину, включаючи обстеження, придбання ліків, лікування, транспортування останнього до закладу охорони здоров`я. Водночас незважаючи на вжиті ним заходи, його син, ОСОБА_3 помер у лікарні 13.06.2017 року. Внаслідок цих обставин ним були понесені витрати на придбання ліків, обстеження, лікування та транспортування потерпілого до закладу охорони здоров`я, на ритуальні послуги, включаючи поховання загиблого, придбання одягу для померлого, а також придбання продуктів харчування для поминальних обідів та на спорудження надгробного пам`ятника. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду заподіяну внаслідок вчинення кримінального правопорушення, від якого настала смерть потерпілого на загальну суму 177 238, 83 грн., яка склалася: із витрат на придбання ліків, обстеження, лікування та транспортування потерпілого до закладу охорони здоров`я на суму 8 558, 95 грн.; витрат на поховання, придбання одягу для померлого та на спорудження надгробного пам`ятника на суму 116 665, 00 грн.; витрат на придбання продуктів харчування для поминальних обідів, у тому числі на дев`ять днів після смерті, на сорок днів після смерті та на роковини смерті потерпілого на суму 52 014, 88 грн.

Рішенням Розівського районного суду Запорізької області від 08 жовтня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт серії НОМЕР_2 , ІПН НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, від якого настала смерть потерпілого, - 14 620, 28 грн., та понесені судові витрати в розмірі 42, 67 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь держави судовий збір в розмірі 146, 20 грн. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення вартості надгробного пам`ятника в сумі 90365,00 грн., витрат на поховання в сумі 21300,00 грн. та витрат на придбання продуктів харчування для поминальних обідів в сумі 52014,88 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції необґрунтовано зменшив суму витрат на спорудження надгробного пам`ятника, яка підлягає стягненню з відповідача. Крім того, витрати на ритуальні послуги, які понесені позивачем у сумі 21300,00 грн. та витрати на придбання продуктів харчування для поминальних обідів в сумі 52014,88 грн. підтверджені належними та допустимими доказами, а тому доводи суду, щодо відсутності їх підтвердження та недоведеності є безпідставними.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2020 року це 210 200 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2102,00 грн. (2102,00 грн. Х 100 = 210 200 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Розівського районного суду Запорізької області від 29.01.2018 року ОСОБА_2 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 4 роки. Крім того, вказаним вироком цивільний позов ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково, та на користь останнього з ОСОБА_2 стягнута матеріальна шкода в розмірі 169 051, 04 грн. і моральна шкода в розмірі 1 00000, 00 грн. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 43-48 т. 1).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10.12.2018 року вирок Розівського районного суду Запорізької області від 29.12.2018 року в частині цивільного позову щодо відшкодування матеріальної шкоди скасовано і призначено новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок залишено без змін.

Згідно до наданих позивачем доказів щодо понесених матеріальних витрат на придбання ліків, а саме товарних чеків: від 11.06.2017 року, виданих Аптека № 1 (ФОП ОСОБА_4 ) на суму: 118,10 грн., 843,10 грн., 2 653,80 грн., 766,50 грн.; фіскальних чеків: від 12.06.2017 року, виданих Аптека № 212 (КП «АО» Фармація» ЗОР) на суму 103,03 грн. та від 13.06.2017 року на суму 736,15 грн.; від 11.06.2017 року, виданих Аптека «Віола» (КП ЦРА) на суму 180 грн. та 99 грн.; від 10.06.2017 року, виданого Аптека № 7 «Ілліч - Фарм» на суму 696,30 грн.; від 10.06.2017 року, виданого Аптека (ТОВ «Медицина для Вас») на суму 324, 30 грн., а всього на загальну суму 6 520, 28 грн., то суд вважав, що ці витрати є обґрунтованими, підтверджуються медичною картою стаціонарного хворого № 556/255, висновками експертів № 2148 від 21.07.2017 року, № 321/к від 05.09.2017 року та № 328/к від 02.11.2017 року, щодо призначення ОСОБА_3 відповідних лікарських препаратів (а.с. 77, 78, 81, 213-224 т. 1, а.с. 21-25, 74-93, 174-198 т. 2 кр. пр.).

Також доведеними вважав суд і понесені позивачем витрати за надання медичних послуг - проведення комп`ютерної томографії 12.06.2017 року загиблому ОСОБА_3 на суму 900 грн., оскільки факт її проведення підтверджується висновками експертів № 2148 від 21.07.2017 року, № 321/к від 05.09.2017 року і № 328/к від 02.11.2017 року, а здійснення платежу за цю медичну послугу, підтверджується відповідною квитанцією від 22.06.2017 року (а.с. 81 т. 1, а.с. 21-25, 74-93, 174-198 т. 2 кр. пр.).

Стосовно ж понесених позивачем витрат на придбання пального згідно до квитанцій від 10.06.2017 року на суму 529, 92 грн. та від 11.06.2017 року на суму 486, 92 грн. (а.с. 80 т. 1), для транспортування потерпілого до закладу охорони здоров`я, то виходячи з матеріалів справи суд вважав їх непідтвердженими.

Загалом обґрунтованими та доведеними витратами позивача на лікування та обстеження потерпілого, суд вважав - 7 420, 28 грн.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо понесених витрат на поховання, придбання одягу для померлого та спорудження надгробного пам`ятника на суму 116 665, 00 грн., суд вважав доведеними вказані витрати в сумі 7200,00 грн.

Стосовно понесених позивачем витрат на придбання продуктів харчування для поминальних обідів, у тому числі на дев`ять, сорок днів після смерті та на роковини смерті потерпілого на суму 52 014, 88 гривень (а.с. 85-98, 146, 148 т. 1), то суд вважав, що у цій частині позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити в зв`язку з недоведеністю.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду повністю погодитись не може, виходячи з наступного.

Згідно до ч. 1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Положеннями частини третьої статті 12 та частин першої статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз`яснено що, у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати. Тому вимоги про стягнення витрат на поховання можуть пред`являтись як особами, що мають право на відшкодування шкоди у зв`язку зі смертю годувальника, так і сторонніми до потерпілого громадянами і організаціями, що фактично понесли ці витрати . Витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості.

Виходячи з договору замовлення № 015 від 12.07.2017 року із квитанцією № 446059 від 12.07.2017 року до нього, ОСОБА_1 придбав пам`ятник на суму 95 365 грн., витрати за який останній просив стягнути з відповідача без урахування установки та доставки на суму 5 000 грн., а всього на суму 90 365 грн. (а.с. 82, 83, 149 т. 1).

Згідно до товарного чеку від 17.01.2018 року, виданого ФОП ОСОБА_5 , який міститься в матеріалах кримінального провадження відносно ОСОБА_2 , та який було досліджено під час судового розгляду справи, середня ціна пам`ятника в даній місцевості складає 7 200 грн. (а.с. 17 т. 3 кр. пр.).

Спростовуючи розмір граничної вартості стандартних пам`ятників у даній місцевості наданих ФОП ОСОБА_5 , позивач своїх доказів в цій частині не надав, і вказаний розмір не спростував, а тому висновки суду в цій частині є вірними.

Факт понесення позивачем витрат на ритуальні послуги в зв`язку з похованням не оспорюється та визнається сторонами у справі.

Однак, суд першої інстанції не перевірив і не спонукав сторони до перевірки складових цих послуг, в зв`язку з чим, необґрунтовано відмовив у задоволені вимог в цій частині.

Надана ОСОБА_6 довідка про перелік наданих ритуальних послуг вказує на те, що до них входили за квитанцією №805882 труна, хрест дерев`яний, табличка з написом, покривало, церковне приладдя, вінок - 2 шт., корзина з квітами, ритуальна стрічка, авто катафалк для перевезення тіла до місця поховання, термінові транспортні послуги, бригада для поховання, оформлення документів, бальзамація на загальну суму 19800,00 грн. та за квитанцією №805883 вінок на суму 1500,00 грн. (т.2 а.с.74).

Таким чином, ці позовні вимоги є доведеними та підлягають задоволенню, а рішення суду в частині відмови в позові щодо цих витрат підлягає скасуванню, а позов в цій частині задоволенню. Рішення суду щодо стягнення іншої матеріальної шкоди підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», поховання померлого це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Аналіз вказаної норми закону дає підстави дійти висновку про те, що витрати на проведення поминальних обідів не підлягають відшкодуванню згідно з вимогами закону (аналогічна правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 19.03.2018 року у справі № 554/1793/15-ц, провадження № 61-6381 св 18).

В зв`язку з наведеним, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог щодо стягнення витрат на придбання продуктів харчування для поминальних обідів.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони (ч. 1 ст. 138 ЦПК України).

У разі часткового задоволення позову, інші судові витрати, пов`язанні з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи представник позивача адвокат Шумейко І.П. поніс витрати, пов`язані з явкою у судові засідання, які були призначені на 19.09.2019 року та 08.10.2019 року, про що свідчать надані останнім проїзні документи ЗУ № 929404 на суму 154, 43 грн., ЗУ № 929405 на суму 68, 52 грн., ЗУ № 986800 на суму 212,26 грн., ЗУ № 986801 на суму 82, 68 грн., а всього на загальну суму 517, 89 грн. (а.с. 51 т. 2).

З урахуванням наведеного та у зв`язку зі зміною розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, суд апеляційної інстанції вважає необхідним змінити розмір витрат понесених позивачем, який підлягає стягненню з відповідача з 42,67 грн. на 104,98 грн.

В силу ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою, ставка судового збору становить один відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивач згідно до пункту 6 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання наведеного позову та апеляційної скарги.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, то з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в сумі 359,20 грн. (замість 146,20 грн. стягнутих судом попередньої інстанції) за подання позову та 538,59 грн. за подання апеляційної скарги.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

У зв`язку з викладеним, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду змінити в частині розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача та розміру судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Розівського районного суду Запорізької області від 08 жовтня 2019 року у цій справі в частині відмови в позові щодо стягнення витрат на ритуальні послуги скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 витрат на ритуальні послуги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт серії НОМЕР_2 , ІПН НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на відшкодування понесених витрат на ритуальні послуги у сумі 21300 грн.

Рішення Розівського районного суду Запорізької області від 08 жовтня 2019 року змінити в частині розміру витрат понесених позивачем який підлягає стягненню з відповідача з 42,67 грн. на 104,98 грн.

Рішення Розівського районного суду Запорізької області від 08 жовтня 2019 року в частині стягнутого судового збору змінити, стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь держави судовий збір в сумі 359,20 грн. за подання позову та 538,59 грн. за подання апеляційної скарги, а всього 897,79 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 17 січня 2020 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков