Постанова

Іменем України

09 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 345/3947/19

провадження № 61-6123 св 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б .І., Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - відкрите акціонерне товариство «Оріана»,

третя особа - Фонд державного майна України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області у складі судді Юрчака Л. Б. від 17 грудня

2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду у складі колегії суддів: Фединяка В. Д., Бойчука І. В., Девляшевського В. А.

від 12 березня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства (далі-АТ) «Оріана», третя особа - Фонд державного майна України, про захист трудових прав, надання щорічної відпустки, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 1976 року він перебуває

у трудових відносинах з АТ «Оріана», а з 1987 року працює в юридичному відділі підприємства. 21 червня 2019 року ним подана заява на ім`я генерального директора Савчука О. Є. про надання щорічної відпустки

з 24 червня 2019 року, проте йому було відмовлено.

Листом Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 23 липня

2019 № 04-02/15-10/4782 роз`яснило, що він має право на відпустку в період з 18 грудня 2018 року. Листом-відповіддю управління від 13 серпня

2019 року № 15-10/5193 вказало, що у керівника АТ «Оріана» немає правових підстав для надання того виду відпустки, яку заявник просив у своїй заяві

від 21 червня 2019 року.

Позивач вважав, що керівник АТ «Оріана» штучно, умисно, з особистих мотивів позбавив його права на відпочинок. 17 липня 2019 року йому було вручено розпорядження керівника АТ «Оріана» № 10 про розробку нового колективного договору. Наказом від 12 серпня 2019 року № 71 йому оголошено догану за невиконання розпорядження від 17 липня

2019 року № 10. Оскільки даний наказ був виданий з явним порушенням норм трудового законодавства, він відмовився від підпису всіх запропонованих відповідачем документів, даний наказ було направлено йому поштою, проте без документів, вказаних у наказі.

Наказом АТ «Оріана» від 12 серпня 2019 року № 72 його звільнено з роботи на підставі пункту 7 частини першої статті 40 КЗпП України за появу на роботі

у нетверезому стані. Вказував, що такий наказ є незаконним.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив суд: визнати протиправними дії в. о. генерального директора АТ «Оріана» Савчука О. Є.

й зобов`язати його надати щорічну відпустку відповідно до поданої ним

21 червня 2019 року заяви; наказ від 12 серпня 2019 року № 71 про оголошення йому догани за невиконання розпорядження від 17 липня

2019 року № 10 визнати незаконним та скасувати; визнати незаконним і скасувати наказ від 12 серпня 2019 року № 72 про звільнення на підставі

пункту 7 частини першої статті 40 КЗпП України й поновити його на роботі на посаді начальника юридичного відділу АТ «Оріана»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з часу звільнення

від 12 серпня 2019 року по час ухвалення судового рішення та відшкодувати моральну шкоду у сумі 10 тис. грн, завдану неправомірними діями відповідача.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області

від 17 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачу після поновлення його на роботі 18 червня 2019 року була виплачена грошова компенсація за невикористані 154 календарних днів, тому в діях

в. о. генерального директора АТ «Оріана» Савчука О. Є. нічого протиправного не було. При цьому, АТ «Оріана» не було порушено порядок застосування дисциплінарного стягнення, визначеного статтею 149 КЗпП України, оскільки воно застосовано уповноваженою посадовою особою, а перед його застосуванням позивачу надавалась можливість надати письмові пояснення, вид обраного стягнення відповідає тяжкості вчиненого порушення трудової дисципліни.

Суд першої інстанції вказав, що факти, викладені у наказі в.о. генерального директора АТ «Оріана» від 12 серпня 2019 року № 71 «Про накладення дисциплінарного стягнення ОСОБА_1 та перебування 12 серпня 2019 року ОСОБА_1 на робочому місці в стані алкогольного сп`яніння підтверджено актом від 12 серпня 2019 року № 911, складеного та підписаного п`ятьма посадовими особами, а також поясненнями свідків, допитаних в судовому засіданні, від проходження медичного огляду на стан сп`яніння за направленням відповідача до лікарні для медичного обстеження ОСОБА_1 відмовився, самостійно відповідний медичний огляд не пройшов. При цьому посилання позивача щодо відсутності доказів його перебування 12 серпня 2019 року на робочому місці в стані алкогольного сп`яніння є необґрунтованими, оскільки відповідач в установленому законом порядку зафіксував факт перебування позивача в нетверезому стані на робочому місці, а від проходження медичного огляду ОСОБА_1 відмовився.

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 12 березня 2020 року рішення Калуського міськрайонного суду від 17 грудня 2019 року в частині відмови у задоволенні позову щодо скасування наказу АТ «Оріана»

від 12 серпня 2019 року № 71 про оголошення догани начальнику юридичного відділу ОСОБА_1 за невиконання розпорядження від 17 липня

2019 року № 10 скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення.

Визнано незаконним та скасовано наказ АТ «Оріана» від 12 серпня

2019 року № 71 про оголошення догани начальнику юридичного відділу

ОСОБА_1 за невиконання розпорядження від 17 липня 2019 року № 10.

У решті рішення районного суду залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що судом першої інстанції вірно враховано, що актом від 12 серпня 2019 року № 911 підтверджено перебування 12 серпня 2019 року ОСОБА_1 на робочому місці в стані алкогольного сп`яніння, звільнення його з роботи відповідає положенням пункту 7 частини 1 статті 40 КЗпП України.При цьому, позивачем не надано доказів спростування факту появи на роботі у стані алкогольного сп`яніння. Таким чином, оскільки не підлягають задоволеню позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування наказу про звільнення на підставі пункту 7 частини 1 статті 40 КЗпП України та поновлення на роботі на посаді начальника юридичного відділу АТ «Оріана», тому й не підлягає задоволенню вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу й відшкодування моральної шкоди.

Апеляційний суд вказав, щов частині відмови ОСОБА_1 у скасуванні наказу генерального директора АТ «Оріана» Савчука О. Є. від 12 серпня

2019 року № 71 «Про накладення дисциплінарного стягнення

ОСОБА_1 - оголошення догани за невиконання розпорядження про підготовку проекту нового колективного договору на 2019-2020 роки», судом першої інстанції неповно з`ясовано фактичні обставини справи,

й неправильно застосовано норми матеріального права, оскільки відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один вид дисциплінарного стягнення.

Крім того,адміністрацією АТ «Оріана» не призначалась особа, відповідальна за ведення переговорів щодо підготовки проекту колективного договору та не повідомлялося трудовий колектив про початок переговорів з питань розробки, укладення або внесення змін до колективного договору,

не укладалось угоди між сторонами з оформленням відповідним протоколом з цього питання і не створювалась робоча комісія, яка готує проект колективного договору, тому колегія суддів вважала, що наказ

генерального директора АТ «Оріана» Савчука О. Є. від 12 серпня

2019 року № 71 «Про накладення дисциплінарного стягнення

ОСОБА_1 - оголошення догани» не відповідає вимогам закону.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 , в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскажувані судові рішення в частині незадоволених його позовних вимогй ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог

у повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 червня 2020 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано цивільну справу № 345/3947/19 із Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області та надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У червні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 листопада 2020 року справа передана судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій належним чином не дослідили всіх обставин справи, проігнорували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у відповідних постановах Верховного Суду та не застосували

пункт 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада

1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Вказує, що суди порушили його права на відпочинок, виплачена йому компенсація у іншій справі не має жодного відношення до чергової щорічної оплачуваної відпустки відповідно до поданої заяви від 21 червня 2019 року. При цьому, відповідачем неодноразово було порушено обов`язок про надання відпустки.

Суди невірно надали оцінку доказам щодо встановлення його факту сп`яніння, оскільки не врахували висновок Верховного Суду у постанові

від 14 лютого 2018 року у справі № 806/668/15, в якому зазначено, що для встановлення факту спянніння необхідний виключно акт спеціаліста, а будь-які інші докази є неналежними. Таким чином, суди повинні були дати належну оцінку доказам відповідача на підтвердження факту сп`яніння, ступені тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду обставинам, за яких вчинено проступок, так і попередній роботі працівника.

Вказує, що члени дирекції та головний бухгалтер у насильницький, провокативний спосіб, у порушенні його прав, утримували, перешкоджали вийти з кабінету, викликали поліцію у зв`язку з підозрою про стан алкогольного сп`яніння. Зазначає, що наряд поліції звільнив його з-під арешту та не виявив ознак неадекватного стану. Незрозумілим є, чому суди взагалі не зазначили про наявний в матеріалах справи відеодоказ, оглянутий у судовому засіданні, та допитали не всіх присутніх у кабінеті керівника свідків.

Крім того, зазначає, що Фонд Державного майна України направив листом його скаргу на дії генерального директора Савчука О. Є. самому

Савчуку О. Є. , дії якого оскаржувалися, у порушення вимог Закону України «Про звернення громадян», хоча скарга була адресована Наглядовій раді

АТ «Оріан», яка, на його думку, здійсгює щодо нього переслідування.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У липні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшов відзив АТ «Оріана» на касаційну скаргу ОСОБА_1 ,

в якому вказано, що касаційна скарга безпідставна.

ОСОБА_1 не заперечував в судах факт отримання компенсації за відпустки. Відсутня підстава касаційного оскарження судового рішення, оскільки апеляційний суд в оскаржуваному рішенні застосував норму права з урахуванням висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду:

від 13 листопада 2019 року у справі № 185/12071/14-ц, провадження

№ 61-41943 св 18; від 04 грудня 2019 року у справі № 447/1236/18, провадження № 61-17455 св 19.

Крім того, вказує, що судами вірно досліджені надані докази, що

ОСОБА_1 12 серпня 2019 року перебував на робочому місці

у нетверезому стані. При цьому, факт перебування у нетверезому стані підтверджується й тим, що позивач поводив себе неадекватно, наніс тілесні ушкодження передпліччя головному бухгалтеру АТ «Оріана», яка амбулаторно лікувалася, а органом досудового розслідування за цим фактом 15 серпня 2019 року було відкрито кримінальне провадження.

Доводи особи, яка подала відповідь на відзив

У липні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву (відповідь) на відзив АТ «Оріана», в якому вказує, що доводи, наведені у відзиві,

є безпідставними, оскільки в суді було оглянуто відеодоказ, з якого вбачається, що члени дирекції та головний бухгалтер у насильницький, провокативний спосіб, у порушенні його прав, утримували, перешкоджали вийти з кабінету, викликали поліцію у зв`язку з підозрою про стан алкогольного сп`яніння. Зазначає, що наряд поліції звільнив його з-під арешту та не виявив ознак неадекватного стану, а щодо відкриття кримінального провадження, то цей факт свідчить про те, що його тримали насильницько, головний бухгалтер перешкоджала йому вийти з кабінету керівника, що відображено у наданому до суду відеодоказі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 з 1976 року перебував у трудових відносинах з ВАТ «Оріана», а з 1987 року - в юридичному відділі товариства, працював начальником юридичного відділу АТ «Оріана»

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області

від 18 червня 2019 року у справі № 345/344/19 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ АТ «Оріана» від 28 грудня 2018 року №70-к про звільнення начальника юридичного відділу ОСОБА_1 згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП України за прогул без поважних причин з 17 грудня 2018 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника юридичного відділу АТ «Оріана». Стягнуто з АТ «Оріана» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу

у розмірі 42 869, 19 грн, а також 4 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з АТ «Оріана» на користь держави 768,40 грн судового збору. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника юридичного відділу АТ «Оріана» та стягнення з АТ «Оріана» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць у розмірі 6 970,60 грн допущено до негайного виконання. У решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та АТ «Оріана» залишено без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області

від 18 червня 2019 залишено без змін (а. с. 124-130).

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 28 листопада 2019 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ «Оріана» на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 червня 2019 року та постанову

Івано-Франківського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року відмовлено, оскільки справу визнано малозначною (провадження №61-20559 ск 19).

21 червня 2019 року ОСОБА_1 подав на ім`я в.о. генерального директора АТ «Оріана» Савчука О. Є. заяву про надання з 24 червня 2019 року щорічної оплачуваної відпустки в рахунок невикористаних відпусток за попередні роки тривалістю 154 календарні дні (а. с. 9).

Адміністрацією АТ «Оріана» ОСОБА_1 відмовлено в наданні щорічної відпустки з 24 червня 2019 року в рахунок невикористаних відпусток за попередні роки тривалістю 154 календарні дні, оскільки йому було виплачено грошову компенсацію за 154 календарні дні невикористаної відпустки

у розмірі 29 492,56 грн, що підтверджується платіжним дорученням

від 28 грудня 2018 року № 1204 і даний факт не заперечувався

ОСОБА_1 .

Листами Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 23 липня 2019 року № 04-02/15-10/4782, від 13 серпня 2019 року № 15-10/5193 на звернення ОСОБА_1 щодо можливих порушень законодавства про працю в АТ «Оріана» позивачу повідомлено, що він має право на відпустку в період з 18 грудня 2018 року. Зазначило, що у керівника АТ «Оріана» не має правових підстав для надання того виду відпустки, яку просив

ОСОБА_1 у заяві від 21 червня 2019 року (а. с. 10-11).

17 липня 2019 року в. о. генерального директора АТ «Оріана» Савчук О. Є. видав розпорядження № 10, в якому зобов`язав начальника юридичного відділу ОСОБА_1 до 15:00 год. 22 липня 2019 року надати для ознайомлення в.о. генерального директора Савчуку О.Є. проект нового колективного договору на 2019-2020 роки, проект угоди по оплаті праці та тарифні ставки, порядок встановлення надбавок до тарифних ставок та посадових окладів за високу професійну майстерність та високі досягнення в праці, перелік посад (професій) працівників з ненормованим робочим днем для надання щорічної додаткової відпустки (а. с.18).

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 розпорядження, наказом

в.о. генерального директора АТ «Оріана» Савчуком О.Є. від 12 серпня

2019 року № 71 «Про накладення дисциплінарного стягнення ОСОБА_1 », ОСОБА_1 оголошено догану (а. с.51).

Пояснення з приводу невиконання розпорядження в.о. генерального директора 17 липня 2019 року №10 ОСОБА_1 не надав, також відмовився від ознайомлення з наказом 12 серпня 2019 року № 71 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності в присутності працівників АТ «Оріана», про що були складені відповідні акти. Крім того, даний факт також був зазначено у акті від 12 серпня 2019 року № 912

(а. с. 47, 48, 52).

Актом від 12 серпня 2019 року № 911 зафіксовано появу ОСОБА_1 на роботі в нетверезому стані, який складений працівниками АТ «Оріана»,

а саме: в.о. генеральним директором Савчуком О. Є ; фахівцем з кадрової роботи Кучмою В. Є. ; головним бухгалтером Тринчук Л. Б. ; заступником генерального директора з фінансів Семегеном В. П. та заступником генерального директора з загальних питань Михайлюком Н. М. (а. с. 46).

В акті зазначено, що ОСОБА_1 12 серпня 2019 року о 13.50 год. перебував у кабінеті в.о. генерального директора Савчука О. Є. у нетверезому стані , про що свідчили наступні ознаки: запах алкоголю з порожнини рота , порушення координацій рухів, порушення мовлення, виражене тремтіння пальців рук , поведінка, що не відповідає обстановці. У зв`язку з агресивною поведінкою ОСОБА_1 , в.о. генеральним директором Савчуком О. Є. було викликано наряд поліції о 13.36 год. У присутності працівників поліції та працівників АТ «Оріана» ОСОБА_1 було запропоновано пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння за направленням підприємства у супроводі начальника СРПП Калуського ВП капітана поліції Тюшко І. М. , поліцейського СРПП Калуського ВП сержанта поліції

Плескуна Р. В. , фахівця з кадрової роботи Кучми В. Є. ,

заступника генерального директора загальних питань Михайлюка Н. М.

ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду. Акт складено у присутності ОСОБА_1 .

Працівниками АТ «Оріана» 12 серпня 2019 року о 14.30 год було складено акт № 915 про відмову надання письмових пояснень щодо перебування

ОСОБА_1 на роботі в нетверезому стані 12 серпня 2019 року

о 13 год. 50 хв., згідно якого надати письмове пояснення з приводу перебування у нетверезому стані на роботі ОСОБА_1 відмовився

(а. с. 49).

12 серпня 2019 року працівниками АТ «Оріана» було складено акт № 916 про відсутність на роботі начальника юридичного відділу ОСОБА_1 ,

де вказано, що 12 серпня 2019 року ОСОБА_1 був відсутній на роботі без поважних причин з 15 год.50 хв. до 17 год. 00 хв., тобто до кінця робочого дня (а. с. 50).

Наказом від 12 серпня 2019 року № 72 начальника юридичного відділу ОСОБА_1 було звільнено з роботи згідно з пунктом 7 частини першої статті 40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані (а. с. 22).

Відповідно до акту, складеного 13 серпня 2019 року о 9.25 год., 12 серпня 2019 року ОСОБА_1 від ознайомлення з наказом від 12 серпня 2019 року № 72 про звільнення його відмовився, текст наказу було зачитано працівником у присутності в.о. генерального директора Савчука О. Є. , завідувача архіву - фахівця кадрової роботи Кучма В. Є. , головного бухгалтера Тринчук Л. Б. , заступика генерального директора з фінансів Семеген В. П. та заступника генерального директора з загальних питань Михайлюк Н. М. (а. с. 54).

Актом від 13 серпня 2019 року, складеного о 9.30 год., 13 серпня 2019 року

о 9.05 год. ОСОБА_1 було запропоновано отримати у відділі кадрів

АТ «Оріана» копію наказу № 72 про звільнення його від 12 серпня 2019 року та трудову книжку у зв`язку з його звільненням з роботи згідно

з пунктом 7 частини першої статті 40 КЗпП України за появу на робочому місці в нетверезому стані. Отримати дані документи ОСОБА_1 відмовився, оскільки був не згодний зі звільненням за появу на роботі в нетверезому стані (а. с. 55).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 605/482/16, від 14 лютого 2018 року у справі

№ 806/668/15 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно зі статею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП Україниправовий захист від незаконного звільнення,

а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до положень статтей 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно з частиною першою статті 83 КЗпП України та частиною першою

статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Статтями 4, 6 Закону України «Про відпустки» зазначено, що щорічна відпустка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці, додаткової відпустки за особливий характер праці, інших додаткових відпусток, передбачених законодавством.

Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш

як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору (частина перша статті 6 Закону України

«Про відпустки»).

Суди попередніх інстанції на підставі оцінки поданих сторонами доказів дійшли правильного висновку про те, що відсутні підстави для надання позивачу оплачуваної щорічної відпустки, оскільки з АТ «Оріана» стягнуто грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки

у розмірі 29 492,56 грн. Розмір такої компенсації, здійсненого відповідачем, позивачем не оспорювався. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач не звертався до АТ «Оріана» із заявою про надання відпустки без збереження заробітної плати, тому йому правомірно було відмовлено

у наданні щорічної оплачувальної відпустки. Дії АТ «Оріана» з цього приводу позивачем не оскаржувались.

Згідно зі статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до частини першої статті 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняти на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Тобто, виключною компетенцією власника або уповноваженого ним органу є видача наказів, визначення підстав, мотивів, обґрунтування та виду дисциплінарного стягнення.

Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Діючими нормативно-правовими актами за порушення трудової дисципліни не передбачено інших видів заходів стягнення, ніж догана або звільнення, тобто догана є найменш суворим стягненням за порушення трудової дисципліни.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Право вибору стягнення за порушення трудової дисципліни належить роботодавцеві й не обов`язково у послідовності, зазначеній

у статті 147 КЗпП України.

Відповідно до частини третьої статті 149 КЗпП України при обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Статтею 10 КЗпП України та статті 1 Закону України «Про колективні договори і угоди» визначено, що колективний договір укладається з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Колективний договір укладають роботодавець з однієї сторони і один або кілька профспілкових органів, а у разі відсутності таких органів - представниками працівників, обраними і уповноваженими трудовим колективом з іншої сторони (стаття 3 Закону України «Про колективні договори і угоди»).

Статтями 10 та 13 КЗпП України зазначено, що взаємні зобов`язання працівників та працедавців, зокрема, з нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.), умов регулювання фондів оплати праці та встановлення міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці встановлюються у колективному договорі, який укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Згідно зі статтею 14 КЗпП України строки, порядок ведення переговорів, вирішення розбіжностей, що виникають під час їх ведення, порядок розробки, укладення та внесення змін і доповнень до колективного договору, відповідальність за його виконання регулюються Законом України «Про колективні договори і угоди».

Відповідно до статті 10 Законом України «Про колективні договори і угоди» укладенню колективного договору, угоди передують колективні переговори.

Будь-яка із сторін не раніш як за три місяці до закінчення строку дії колективного договору, угоди або у строки, визначені цими документами, письмово повідомляє інші сторони про початок переговорів.

Друга сторона протягом семи днів повинна розпочати переговори.

Порядок ведення переговорів з питань розробки, укладення або внесення змін до колективного договору, угоди визначається сторонами і оформляється відповідним протоколом.

Для ведення переговорів і підготовки проектів колективного договору, угоди утворюється робоча комісія з представників сторін. Склад цієї комісії визначається сторонами.

Сторони можуть переривати переговори з метою проведення консультацій, експертиз, отримання необхідних даних для вироблення відповідних рішень і пошуку компромісів.

Сторони колективних переговорів зобов`язані надавати учасникам переговорів всю необхідну інформацію щодо змісту колективного договору, угоди. Учасники переговорів не мають права розголошувати дані, що є державною або комерційною таємницею, і підписують відповідні зобов`язання.

Робоча комісія готує проект колективного договору, угоди з урахуванням пропозицій, що надійшли від працівників, трудових колективів галузей, регіонів, громадських організацій, і приймає рішення, яке оформляється відповідним протоколом.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що адміністрацією АТ «Оріана» не призначалась особа, відповідальна за ведення переговорів щодо підготовки пректу колективного договору та не повідомлялось трудовий колектив про початок переговорів з питань розробки, укладення або внесення змін до колективного договору, не укладалось угоди між сторонами з оформленням відповідним протоколом з цього питання і не створювалась робоча комісія, яка готує проект колективного договору.

Таким чином, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що суд першої інстанції вищевказаних вимог закону не врахував та не звернув уваги про встановлений законом порядок підготовки проекту колективного договору, тому суд апеляційної інстанції правильно скасував накладене дисциплінарне стягнення ОСОБА_1 - оголошення догани.

Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Припинення трудового договору може мати місце лише з підстав, передбачених законодавством.

Відповідно до пункту 7 частину першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.

Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»

(з подальшими змінами і доповненнями) судам роз`яснено, що вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за пунктом 7 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов`язки. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп`яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

Суд першої інстанції, з висновком, якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку, про те, що ОСОБА_1 перебував на робочому місці у нетверезому стані, дослідивши наявні у справі докази та показання свідків, від проходження медичного огляду на стан сп`яніння за направленням відповідача до лікарні для медичного обстеження

ОСОБА_1 відмовився, самостійно відповідний медичний огляд не пройшов, звільнення позивача було проведено відповідно до вимог трудового законодавства. При цьому відповідач в установленому законом порядку зафіксував факт перебування позивача в нетверезому стані на робочому місці, від проходження медичного огляду ОСОБА_1 відмовився. Позивачем не представлено жодних доказів спростування факту появи на роботі у стані алкогольного сп`яніння. До того ж суди дослідили

й оцінили надані докази відповідно до вимог статті 89 ЦПК України.

Верховний Суд відхиляє посилання касаційної скарги на неврахування судами судової практики Верховного Суду, оскільки фактичні обставини

у наведених ним справах, та у справі яка переглядається, є різними.

При цьому посилання позивача, що судами не застосовано

пункт 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада

1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»

є безпідставними, оскільки судами було повно та всебічно досліджено надані докази перебування позивача у нетверезому стані на робочому місці.

Крім того суди врахували роз`яснення пункту 25 зазначеної постанови Верховного Суду України.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони

не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області

від 17 грудня 2019 року в нескасованій частині та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 12 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Ю. В. Черняк