Справа № 346/5710/19
Провадження № 2/346/521/20
14 грудня 2020 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області
головуючого судді Веселова В.М.,
секретаря Максим`юк М.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки про поділ спільного майна подружжя. Заявлений позов обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 грудня 1985 року. Згідно рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.05.2019 р. шлюб було розірвано. У період шлюбу сторонами було придбано згідно договору купівлі-продажу від 15.09.2016 року квартиру за адресою АДРЕСА_1 , загальна площа 50,5 кв.м., житлова площа 29,5 кв.м. за 307 843 грн. За час спільного проживання подружжям згідно відповідей з ПАТ КБ «Приватбанку» та ПАТ «Ідея банк» за час шлюбу було зроблено вклади коштів на депозити на загальну суму 329 000 грн.
До укладення шлюбу позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 04.10.1985 року було придбано жилий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_2 розміщений на земельній ділянці 1556,0 кв.м. жила площа будинку 34,8 кв.м. і під час шлюбу добудували і збільшили жилу площу до 108,8 кв.м.,а також придбали автомобіль марки «NISSAN QASHQAI», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_2 , 2012 року випуску, який зареєстрований за відповідачкою ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , вартість якого становить - 350 000 грн.
Вказує, що після розлучення вони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна. Просить здійснити поділ майна ,а саме згідно уточнення до позовної заяви -
-Визнати спільною сумісною власністю подружжя - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 50,5 кв.м., житловою - 29,5 кв.м., та здійснити її поділ, згідно якого визнати за мною ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ;
-Визнати спільною сумісною власністю подружжя - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 196,9 кв.м., житловою - 108,8 кв.м. та здійснити його поділ, згідно якого визнати за мною ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_2 , та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_2 .
-Визнати особистою власністю ОСОБА_2 - транспортний засіб марки «NISSAN QASHQAI», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_2 , 2012 року випуску.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 1/2 частину сплаченого судового збору.
В судове засідання позивач та його представник подали письмове клопотання про слухання справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали,просять їх задовольнити,не заперечують щодо винесення заочного рішення.
Відповідачка в судове засідання не з`явилась , про день,час та місце слухання справи була належним чином повідомлена шляхом публікації оголошення на сайті «Судова влада».
Дослідивши матеріали справи,розглянувши письмове клопотання позивача та його представника, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що сторони з 14 грудня 1985 року перебували у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб виданого відділом реєстрації актів цивільного стану м. Бричани 27.11.2018 року, серія НОМЕР_4 (а.с.7).
16 травня 2019 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується копією заочного рішення Коломийського міськрайонного суду від 16.05.2019 р. (а.с.8).
За час перебування у шлюбі, позивачем та відповідачкою було нажито та набуто майно. Зокрема, в період перебування у шлюбі, сторонами було спільно придбано згідно договору купівлі-продажу від 15.09.2016 року квартиру за адресою АДРЕСА_1 , загальна площа 50,5 кв.м., житлова площа 29,5 кв.м. за 307 843 грн. (а.с. 9-12).
За час спільного проживання подружжям було Згідно відповідей з ПАТ КБ «Приватбанку» та ПАТ «Ідея банк» за час шлюбу було зроблено вклади коштів на депозити на загальну суму 329 000 грн.
До укладення шлюбу позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 04.10.1985 року було придбано жилий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_2 розміщений на земельній ділянці 1556,0 кв.м. жила площа будинку 34,8 кв.м. і під час шлюбу добудували і збільшили жилу площу до 108,8 кв.м. (а.с. 19-25).
Вказані обставини, сторонами не заперечувались, підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами.
Частиною 1 ст.69СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Частинами 1, 2 ст.70СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Згідно ст.60,61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку доходу. Кожна річ набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. №11: «22. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключен із цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох».
Відповідно до п.25 цієї ж постанови, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК , за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
У разі придбання майна на особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної власності подружжя, а є приватною власністю того , на кошти якого воно придбане. Про це йдеться в Постанові Судової палати у цивільних справах ВСУ від 7 вересня 2016 року №6-801цс16.
В ухвалі ВССУ від 15.02.2017 (справа №554/1847/14-ц) акцентована увага на критеріях віднесення майна до спільної сумісної власності. Зокрема, зауважено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, а й спільною участю коштами або працею в набутті. Отже, застосовуючи ст.60 СК та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не лише факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. ВСУ визначає критерії, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності. Такими є:
кошти, за які воно було набуте (джерело набуття);
мета придбання, яка дозволяє надати майну правовий статус спільної власності подружжя.
Норма ст.60 СК вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.
Як вбачається з матеріалів справи, спірний житловий будинок та квартира були набуті сторонами під час шлюбу, мета - спільне проживання однією сім`єю в данному будинку та квартирі, а джерелом спорудження та придбання квартири житлового будинку були кошти, обидвох сторін позову, які на час побудови будинку були однією сім`єю.
Оскільки житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 є спільним майном подружжя, та підлягає поділу по Ѕ частині, то відповідно до статті 120 Земельного кодексу України, земельна ділянка під ним також має бути поділена.
У правовій позиції, постанова від 21.03.2018 у справі № 686/9580/16-ц, Верховний Суд України зазначив,що положення постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, відповідно до яких земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.
Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.
Також Суд звернув увагу на те, що частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
А відповідно до частини четвертої статті 120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.
Вартість земельної ділянки згідно витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки становить - 123 261,47 грн.
Згідно оцінки майна,набутого під час шлюбу, вартість всього майна набутого в шлюбі, а відповідно і ціна позову складає 2356165, 47 грн. Згідно Закону України «Про судовий збір» максимальна сума оплати судового збору за позовні вимоги про поділ майна подружжя складає 6306, 00 грн.
В зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідачки слід стягнути в користь позивача судові витрати по сплаті судового збору .
У відповідності до ст.411 ч.5 ЦПК України в ред.2017 р. висновки суду касаційної інстанції є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.
На підставі наведеного, відповідно до ст.ст.60,61,68,69,70,71 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. №11,правових позицій ВСУ від 7 вересня 2016 року №6-801цс16, та ВС від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16 та від 14 вересня 2016 року у справі № 6-539цс16, керуючись ст.ст.263-265,280-288,411 ЦПК України, суд,-
Визнати спільною сумісною власністю подружжя - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 50,5 кв.м., житловою - 29,5 кв.м., та здійснити її поділ, згідно якого визнати за мною ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ;
Визнати спільною сумісною власністю подружжя - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 196,9 кв.м., житловою - 108,8 кв.м. та здійснити його поділ, згідно якого визнати за мною ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_2 , та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_2 .
Визнати особистою власністю ОСОБА_2 - транспортний засіб марки «NISSAN QASHQAI», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_2 , 2012 року випуску.
Стягнути судовий збір з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 в сумі 3153 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення складено 14 грудня 2020 року.

Суддя Веселов В. М.