РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2020 року

м. Рівне

Справа № 569/1757/19

Провадження № 22-ц/4815/16/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Боймиструка С.В., Бондаренко Н.В.

секретар судового засідання : Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради,

розглянула в порядку позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 травня 2019 року, ухваленого в складі судді Тимощука О.Я., у справі №569/1757/19,

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_2 з червня 2012 року та по даний час ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дітей, свідомо не спілкується з ними та не бачить їх, не цікавиться їх розвитком, фізичним та психічним здоров`ям та не виявляє жодного інтересу до їх внутрішнього світу.

Просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та з врахуванням змінених вимог, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно і до досягнення дітьми повноліття .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 травня 2019 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав стосовно дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 28 січня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішення допущено до негайного виконання у межах платежу за один місяць.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі на рішення суду в частині позбавлення батьківських прав, ОСОБА_2 посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить оскаржуване рішення в частині позбавлення батьківських прав скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не повно з`ясовані обставини справи та разом із тим обставина неналежного виконання ним батьківських обов`язків не була доведена в судовому засіданні, відтак відсутні підстави для позбавлення батьківських прав.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач заперечує доводи останнього просить суд оскаржуване рішення залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Рішення суду в частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданого 24.02.2006 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції в м. Донецьк та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 виданого 10.06.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції (а.с. 11, 13).

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 травня 2016 року по справі № 569/3779/16-ц шлюб між сторонами розірвано .

Діти проживають з матір`ю.

Згідно висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради, Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав стосовно його синів, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Однак з такими висновками суду колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідачів батьківських прав, місцевий суд не врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно синів, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачем не надано.

Висновок органу опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Будь-яких доказів наявності виключних обставин позбавлення батьківських права відповідача не надано.

Доводи позивача про те, що не піклується про дітей, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не можуть бути достатніми підставами для позбавлення його батьківських прав, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач хоче піклуватися про дітей та бажає їх виховувати, в добровільному порядку щомісячно надсилає кошти на утримання дітей.

В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про його ухилення від виховання своїх дітей.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для застосування до ОСОБА_2 крайнього заходу впливу - позбавлення її батьківських прав відносно синів недостатньо. Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне попередити батька дітей про необхідність змінити ставлення до виховання дітей.

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, місцевий суд дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення його батьківських прав.

Враховуючи, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального право, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення .

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, ст. 164 СК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 травня 2019 року в частині позбавлення батьківських прав скасувати.

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовити .

Попередити ОСОБА_2 про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню дітей та покласти на орган опіки та піклування в особі Рівненської міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків відповідачем - ОСОБА_2 .

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 17 січня 2020 року.

Головуючий:

Судді: