КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року м. Київ

Справа № 363/731/20 Головуючий у суді першої інстанції: Чірков Г.Є.

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11154/2020 Суддя доповідач: Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

Головуючого (судді-доповідача) Гаращенка Д.Р.

суддів А.А. Пікуль, Борисової О.В.

при секретарі Телятник І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 21 лютого 2020 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Василенко Олег Анатолійович про визнання недійсним договорів,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Василенко Олег Анатолійович про визнання недійсним договорів.

В порядку забезпечення позову просив суд накласти арешт на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта: 218, та земельну ділянку площею 0,0615 га.,яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер::35:023:0012, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта:218, які належать ОСОБА_3 на праві власності.

Заборонити особам, які мають повноваження державного реєстратора вчиняти дії, спрямовані на відчуження, розпорядження та (або) реєстрацію, перереєстрацію щодо житлового будинку який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта: 218, та щодо земельної ділянки площею 0,0615 га.,яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер::35:023:0012, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта:218.

В обґрунтування зазначив, що 27 серпня 2018 року ОСОБА_2 звертався до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про стягнення запозичених грошових коштів на загальну суму 18 500 доларів США, просив суд застосувати заходи забезпечення позову.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року його заяву було задоволено.

25 вересня 2018 року державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у м. Києві Бондаренком О.С. було відкрито виконавчого провадження з примусового виконання ухвали суду.

26 вересня 2018 року державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 27 серпня 2019 року позов ОСОБА_2 було задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 18 500 доларів США, що еквівалентно 515 225, 00 грн., як заборгованість за договорами позики, 8 215,37 грн., як 3% річних, а також судовий збір у розмірі 9 162,4 грн.

В подальшому, державним виконавцем було виявлено факт несанкціонованого вилучення накладеного ним обтяження №28152019 на спірний житловий будинок та земельної ділянки ОСОБА_3 , Вороньківською сільською радою Бобровицького району Чернігівської області - ОСОБА_4 на підставі постанови про закінчення виконавчого провадження від 12 жовтня 2018 року.

Зазначив, що після незаконного зняття арешту, ОСОБА_3 відчужила будинок та земельну ділянку ОСОБА_1 з метою уникнення своїх зобов`язань по оплаті заборгованості на користь ОСОБА_2 .

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів.

Також звернувся із заявою про забезпечення позову в якій просив накласти арешт та заборонити ОСОБА_1 та іншим особам вчиняти дії спрямовані на відчуження, розпорядження або реєстрацію перереєстрацію будинку який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта: 218, та щодо земельної ділянки площею 0,0615 га.,яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер::35:023:0012, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта:218.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 21 лютого 2020 року заяву ОСОБА_2 задоволено, накладено арешт на спірне майно, та заборонено ОСОБА_1 та державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії спрямовані на відчуження, розпорядження та реєстрацію щодо житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта: 218, та щодо земельної ділянки площею 0,0615 га.,яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер::35:023:0012, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта:218.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційних вимог посилався на те, що позивачем не було надано жодних пояснень та доказів щодо унеможливлення виконання можливого рішення суду.

Апелянт не погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що вказані заходи є співмірними із заявленими вимогами, та їх незастосування може істотно ускладнити виконання можливого рішення суду. Зазначив, що на спірній земельній ділянці вже наявний арешт нерухомого майна, накладений 26 вересня 2018 року Подільським районним відділом ДВС м. Києва.

ОСОБА_3 є боржником ОСОБА_1 за договорами позики, тому для забезпечення виконання умов договорів позики, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 передали ОСОБА_1 спірне майно в іпотеку, оскільки коштів для розрахунку в неї немає.

Також боржниками було прийнято рішення про передачу іпотечного майна у власність ОСОБА_1 , як іпотекодержателю в рахунок погашення боргу.

Апелянт зазначив, що він є належним власником майна, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, а також Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23 грудня 2019 року, та не має жодного відношення до боргів ОСОБА_3 перед іншими особами.

Заходи забезпечення позову у вигляді арешту вживались для захисту матеріально-правових інтересів позивача для забезпечення реального виконання рішення суду, але судом першої інстанції не було отримано інформацію стосовно того, чи забезпечує зазначене майно грошові зобов`язання інших кредиторів, чи не порушені інтереси третіх осіб внаслідок вжитих судом заходів.

Зазначає, що вжитті судом заходи забезпечення позову порушують його права на користування та розпорядження власним майном без належного на те обґрунтування, а тому мають бути скасовані, для запобігання подальшого порушення інтересів власника майна, а також у зв`язку із закінченням строку дії вжитих заходів забезпечення позову.

6 жовтня 2020 року ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Учасники процесу в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, про дату, час і місце розгляду справи причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів іпотеки укладених між відповідачами щодо майна на яке було накладено арешт ухвалою Подільского районного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року.

В забезпечення позову просив накласти арешт на спірне майно та заборону на вчинення певних дій щодо спірного майна.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції врахувавши характер виниклих правовідносин, співмірність заходів забезпечення позову із заявленим позовними вимогами прийшов до висновку про те, що обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправленого обмеження майнових прав відповідачів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно з матеріалами справи встановлено, що на підставі несанкціонованого вилучення обтяження на спірне майно : спірний житловий будинок та земельну ділянку які належали ОСОБА_3 , ОСОБА_1 став власником цього майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції вірно взяв до уваги характер спірних правовідносин, доводи та обґрунтування позову, подані докази та виходить з висунутих у цій справі позовних вимог, та прийшов до вірного висновку, про те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки їх не застосування може істотно ускладнити й унеможливити виконання можливого рішення суду, а тому відхиляє зазначені доводи апелянта щодо не співмірності.

Посилання апелянта на існування іншого арешту на спірне майно на думку колегії суддів не має суттєвого значення, оскільки в результаті несанкціонованих дій невідомих осіб при існуванні арешту на майно, відповідач став власником спірного майна.

Згідно роз`яснень даних в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Інші доводи апелянта не можуть прийматись судом до уваги оскільки між сторонами є спір стосовно нерухомого майна.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає. що апеляційну скаргу належіть залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 375, 381,383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 21 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з підстав визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді А.А. Пікуль

О.В. Борисова