П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2020 року місто Київ

справа № 756/10895/16-ц

провадження №22-ц/824/1785/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану адвокатом Гурез Іванною Олександрівною,

на ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 30 жовтня 2018 року, постановлену у складі судді Васалатія К.А.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання договору позики та іпотечного договору недійсними,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 30 жовтня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Гурез І.О. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивачем не було виконано вимоги ст. 151 ЦПК України, не зазначено в заяві жодних причин, у зв`язку з якими необхідно забезпечити позов, не обґрунтовано необхідність застосування того чи іншого виду забезпечення позову, зокрема арешту на квартиру. Крім цього, заява про забезпечення позову не містить пропозицій щодо зустрічного забезпечення.

Суд, задовольняючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту, не перевірив чи належить майно, на яке накладається арешт ОСОБА_3 , не з`ясував у позивачки і не мотивував у оскаржуваній ухвалі, яким чином не вжиття заходів забезпечення позову у визначений нею спосіб, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, та залишив поза увагою неспівмірність позовних вимог з видом забезпечення позову, оскільки ОСОБА_1 не ставить питання про визнання права власності на спірне майно, та повернення їй цього майна.

Позивач ОСОБА_1 просить суд визнати договір іпотеки недійсним у зв`язку з тим, що такий був укладений під впливом обману, проте не надає жодних даних, які б встановлювали факт обману та наявність у відповідача ОСОБА_3 безпосереднього умислу. ОСОБА_3 є добросовісним набувачем майна, до сьогоднішнього дня не може користуватися своєю власністю, оскільки до цього часу у спірній квартирі продовжує проживати позивачка зі своєю родиною. При цьому, проживаючи в цій квартирі, ОСОБА_1 не сплачує кошти за житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Гурез І.О. доводи апеляційної скарги підтримала, просила апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Литвиненко А.В. заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_2 та представник Служби у справах дітей Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення поштових відправлень /а.с.54,55/, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися в судове засідання відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої у справі ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання договору позики та іпотечного договору недійсними. Предметом спору є визнання недійсними договорів позики та іпотеки. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 .

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що наявна у неї інформація (розміщені на Інтернет-сайтах оголошення про продаж квартири) дає підстави для висновку, що квартира право власності на яку нею оспорюється може бути продана, що ускладнить , як розгляд справи, так і виконання можливого рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно п.п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Враховуючи, що квартира АДРЕСА_1 , на яку було накладено арешт судом першої інстанції, є предметом договору іпотеки, який оспорює позивач, а тому забезпечення позову шляхом накладення арешту на цю квартиру є співмірним заявленим вимогам, а їх невжиття може утруднити виконання рішення суду, оскільки право власності на нерухоме майно, яке є предметом спору, зареєстроване за відповідачем, яка може його відчужити на користь третіх осіб, що призведе до утруднення виконання можливого рішення суду та подальшого ефективного захисту прав позивача. Накладення арешту на майно до закінчення розгляду справи по суті відповідає меті забезпечення позову.

Обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично зберігається в користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Стороною позивача наведені як причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, так і обґрунтовано необхідність їх вжиття, враховано співмірність заходу забезпечення позову заявленим вимогам, з огляду на що висновок суду про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості заяви позивача про забезпечення позову є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи слід позов задовольнити або в позові відмовити, суд вирішує під час ухвалення рішення відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України, а не на стадії забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги щодо не вжиття зустрічного забезпечення є безпідставними, оскільки за відсутності обставин, які є обов`язковою умовою застосування зустрічного забезпечення, таке забезпечення є правом, а не обов`язком суду. Це питання віднесено на розсуд суду і застосовується у разі наявних до того обґрунтованих сумнівів щодо безперешкодного можливого відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Відомостей про обставини, які слугують обов`язковою підставою для застосування зустрічного забезпечення матеріали справи не містять, а тому доводи апеляційної скарги щодо незастосування судом першої інстанції зустрічного забезпечення є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав уважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану адвокатом Гурез Іванною Олександрівною - залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 30 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 16 січня 2020 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус