Справа № 545/1108/19
Провадження № 2/545/38/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2020 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Шелудякова Л.В.,

за участю секретарів судового засідання Плескач І.Ю., Лабовкіній Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась з позовом до суду, яким просила здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та здійснити поділ майна подружжя, яким визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаної квартири; депозитний рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_2 в АТ КБ «Приватбанк» та здійснити поділ майна подружжя, яким визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаного депозиту; стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позову зазначила, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 лютого 2002 року. За час перебування у шлюбі подружжя придбали на підставі договору купівлі продажу від 16 вересня 2016 року квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, під час шлюбу ОСОБА_2 відкрив депозитний рахунок в АТ КБ «Приватбанк» на своє ім`я.

Добровільно вирішити питання з відповідачем про поділ спільного майна подружжя не вдалося, що і стало підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні 21 листопада 2020 року позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, дала пояснення аналогічні покладеному в позовній заяві, в подальшому розгляд справи просила проводити без її участі.

Представник позивача адвокат Кулішов В.П. в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити вимоги, визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та здійснити поділ майна подружжя, яким визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину вказаної квартири. Також просив визнати об`єктом спільної сумісної власності вказаного подружжя депозитний рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_2 , уточнивши, що вказаний рахунок відкритий за № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк», договір № SAMDNWFD601, дата відкриття 03 листопада 2016 року, сума депозиту 1650,53 Євро та здійснити поділ майна подружжя, яким визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину депозиту. Просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні 27 лютого 2020 року проти позову заперечив та за зазначив, що кошти на придбання квартири та які знаходяться на депозитному рахунку надані йму його батьками, в подальшому в судому засідання не з`являвся.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься заява відповідача про розгляд справи без його участі (т.1 а.с.113).

Представник відповідача адвокат Шиманський І.О. в судовому засіданні 27 лютого 2020 року та 21 листопада 2019 року просив відмовити у задоволенні позову, пояснивши, що кошти на придбання квартири та відкриття депозитного рахунку позивачу дали його батьки.

В подальшому в судові засідання представник відповідача адвокат Шиманський І.О. не з`явився.

Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 лютого 202 року (а.с.12).

16 грудня 2019 року рішенням Полтавського районного суду Полтавської області шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

За час перебування у шлюбі позивач з відповідачем придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 16 вересня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гофман Е.Л. та зареєстрованим в реєстрі за № 3711 (т.1 а.с.17).

Право власності на квартиру зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 .

Представник відповідача в свою чергу не заперечує обставину придбання спірної квартири в період перебування у шлюбі відповідача з позивачем, але зазначає, що квартира є особистим майном відповідача, оскільки придбана за кошти батьків відповідача, а ОСОБА_1 не приймала участі в придбанні вказаної квартири.

Відповідно до звіту визначення оціночної (ринкової) вартості квартири, загальною площею 41,6 кв.м, житловою площею 16,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 25 березня 2019 року, виготовленого ТОВ «Юридична компанія «Право Ю.А», оціночна (ринкова) вартість об`єкта оцінки без врахування ПДВ складає 175344 грн., а оціночна (ринкова) вартість Ѕ частки об`єкта оцінки без врахування ПДВ складає 87672 грн. (т.1 а.с.22).

Крім того, під час шлюбу ОСОБА_2 відкрив депозитний рахунок в АТ КБ «Приватбанк» на своє ім`я за № НОМЕР_1 , договір №SAMDNWFD601, дата відкриття 03 листопада 2016 року, сума депозиту 1650,53 Євро (т.1 а.с.48-55).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їхпереконливості.

Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим ЦПУ України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

При поділі майна суд виходить із того, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Статтями 70, 71 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою.

Відповідно до ч. ч. 2-3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічна норма права закріплена і в ст. 372 ЦК України, відповідно до якої у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 № 7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Представник відповідача ОСОБА_2 жодним належним доказом не довів, що спірна квартира за адресою: АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_2 за особисті кошти і презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу ним не було спростовано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та поділу вказаного майна, яким визнати за позивачем право власності на Ѕ частину квартири, є правомірними та підлягають задоволенню.

Підлягають також задоволенню позовні вимоги що визнання об`єктом спільної сумісної власності сторін депозитного рахунку, відкритого на ім`я відповідача за № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк», договір №SAMDNWFD601, дата відкриття 03 листопада 2016 року, сума депозиту 1650,53 Євро та визнання за позивачем право власності на Ѕ частину депозиту.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кулішов В.П., в порядку ст.ст. 133, 137 ЦПК України просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, надану їй адвокатом.

На підтвердження понесений витрат на правову допомогу позивачем надано суду договір про надання правової допомоги від 13 березня 2019 року, який укладено нею з адвокатом Кулішовим В.П., докази понесених позивачем витрат на правничу допомогу, а саме: розрахунок витрат за надані послуги згідно вказаного договору, квитанцію до прибуткового касового ордера від 13 березня 2019 року про сплату за правову допомогу 4500 грн. (т.1 а.с.25-27).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (п.268).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що визначена адвокатом сума гонорару є обґрунтованою, такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягом, наданих послуг, у зв`язку з чим вказана сума підлягає до відшкодування пропорційно до задоволення позовних вимог.

Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 7, 10, 13, 81, 89, 133, 141, 223, 263-266 ЦПК України, ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_3 ) квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та здійснити поділ майна подружжя, яким визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_2 ) право власності на Ѕ частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_3 ) депозитний рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_2 за № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк», договір №SAMDNWFD601, дата відкриття 03 листопада 2016 року, сума депозиту 1650,53 Євро та здійснити поділ майна подружжя, яким визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_2 ) право власності на Ѕ частину депозиту, який відкритий в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею при зверненні до суду судовий збір в розмірі 1645 (одну тисячу шістсот сорок п`ять) гривень 13 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу, сплачені відповідачем, у розмірі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, проте не були присутні під час його проголошення мають право оскаржити його протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Повний текст рішення складено 11 грудня 2020 року.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; адреса фактичного проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя: Л. В. Шелудяков