Справа № 195/1348/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

01.12.2020 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Скрипченка Д.М., за участю секретаря судового засідання Левкович Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог: Виконавчий комітет Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області та Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про поділ земельної ділянки в натурі та визнання права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у якому просить поділити в натурі земельну ділянку площею 0,1175 га., кадастровий номер: :03003:0235, цільове призначення відповідно до КВЦПЗ: В 02.01 - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка, яка розташована по АДРЕСА_1 , та належала ОСОБА_2 згідщно Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №878499 із збереженням загальної площі, цільового призначення та відповідних частин, з виділенням в натурі (на місцевості) у власність: йому земельну ділянку площею 0,588 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельну ділянку площею 0,0283 га і земельну ділянку площею 0,0304 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розташованих за тією ж адресою ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що Дніпровський апеляційний суд у постанові від 23.06.2020 року скасував рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 04.10.2019 року та відмовив йому у задоволенні позовних вимог.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 16.06.2008 року розподілено житловий будинок між співласниками по 1/2 частині кожному ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , та державну реєстрацію права власності відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.09.2014 року за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 54, номер запису про право власності : 6870596, по АДРЕСА_1 .

Проте, присадибна земельна ділянка на якій розташоване домоволодіння належить на праві власності колишньому власнику домоволодіння ОСОБА_2 , що підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №878499.

Під час укладення договору купівлі-продажу житлового будинку ОСОБА_2 надала йому розписку від 29.07.2005 року у якій зобов`язалася оформити документи на земельну ділянку на його користь, після підготовки державного акта на земельну ділянку. Однак, після того, як отримала у 2008 році Державний акт на право власності на земельну ділянку відмовляється оформити на нього землю в нотаріальному порядку.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги зазначені в позовній заяві, та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти позову заперечує в повному обсязі, посилаючись на те, що ч. 1 ст. 120 ЗК України, що діяла на час набуття ОСОБА_1 та ОСОБА_3 05.11.2003 року на підставі договору від 05.11.2003 року купівлі-продажу житлового будинку права спільної сумісної власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , не передбачало перехід до нового власника житлового будинку права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою одночасно з набуттям права власності на житловий будинок, який розташований на цій земельній ділянці. Вказаною нормою закону було передбачено, що при переході права власності на житловий будинок право власності на земельну ділянку може переходити виключно на підставі цивільно-правових угод, а право користування земельною ділянкою - на підставі договору оренди.

Відповідач ОСОБА_3 була повідомленою про розгляд справи згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України, однак не зявилася в судове засідання без поважних причин, не надала суду відзив на позов, або заяви про розгляд спрви за її відсутності чи визнання позовних вимог, про що суд вважає можливим розглянути справу за її відсутності.

Представник третьої особи без самостійних вимог - Відділу у Томаківському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області надав суду письмові пояснення у яких просить суд розглянути справу за своєї відсутності у судовому засіданні та ухвалити рішення з урахуванням обставин справи та вимог чинного законодавства.

Представник третьої особи без самостійних вимог - Виконавчого комітету Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області у своїй заяві просить суд розглянути справу за своєї відсутності з ухваленням рішення враховуючи обставини справи та вимоги чинного законодавства.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті у їх сукупності, заслухавши сторони, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Обставини справи встановлені постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.06.2020 року суд не досліджує згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Додана до матеріалів справи копія Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №878499 виданого 28.08.2008 року підтверджує, що власником земельної ділянки площею 0,1175 га., призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташованої по АДРЕСА_1 являється ОСОБА_2 .

До того, ОСОБА_2 продала покупцям ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на підставі договору від 05.11.2003 року купівлі-продажу житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 16.06.2008 роу житловий будинок по АДРЕСА_1 розподілено з визнанням за кожним по 1/2 частині житлового будинку між ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , має загальну площу 0,1175 га., кадастровий номер земельної ділянки :03:003:0235 та має цільове призначення відповідно до КВЦПЗ: В 02.01 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Частиною першою статті 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Подібні положення закріплює й частина перша статті 120 ЗК України, за змістом до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідач посилається на ч.1 ст. 120 ЗК України, що діяла в редакції від 15.10.2003 року, яка на час укладення купівлі продажу житлового будинку позивачем і його колишньою дружиною не передбачала перехід до нового власника житлового будинку права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою одночасно з набуттям права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, відповідно право власності на земельну ділянку може переходити виключно на підставі цивільно правових угод, а право користування земельною ділянкою- на підставі договору оренди.

Так, ч. 1 ст. 120 ЗК України (у відповідній редакції) передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Разом з тим при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Стаття 120 ЗК України (у чинній редакції), стаття 377 ЦК України (у чинній редакції) передбачають припинення права власності чи користування земельною ділянкою та перехід такого права до особи, що набуває право власності на нерухоме майно.

Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача-власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній.

Виходячи з цього, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити у повному обсязі.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 9, 83, 229, 235, 258-259, 265 ЦПК України, ст. 120 ЗК України, ст.ст. 321, 377, 392 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог: Виконавчий комітет Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області та Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про поділ земельної ділянки в натурі та визнання права власності на земельну ділянку відмовити.

Сплачений по справі судовий збір - залишити в дохід держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Томаківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 10.12.2020 року.

Суддя: Д. М. Скрипченко