Провадження № 2/234/323/20
14 січня 2020 року місто Краматорськ
Краматорський міський суд Донецької області у складі судді Ткачової С.М., за участю секретаря Аксеніної В.М., розглянув цивільну справу
третя особа: Орган опіки та піклування Краматорської міської Ради
про позбавлення батьківських прав
Учасники справи:
відповідач: не з`явився
від третьої особи: представник Савченко О . С. (довіреність №01-49/5559 від 03.10.2019)
1. Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача:
28.08.2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. Позов обгрунтувала тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 20.09.2008. Мають дитину: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 30.08.2018 року заочним рішенням Краматорськогоміського суду їхній шлюб розірвано. Відповідач мешкає в м. Краматорську, однак із сином він не спілкується та не цікавиться його життям, здоров`ям; не виявляє бажання спілкуватися із ним та приймати участь у його вихованні. Дитина потребує особливого лікування, а батько не надає згоду. Наказом Краматорського міського суду від 09.07.2018 по справі 234/7673/18 з відповідача на її користь стягнуті аліменти в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення сином повноліття. Відповідач не спілкується зі старшою дочкою в осбязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Відповідач протягом тривалого часу навмисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо дитини, не цікавиться його проблемами, не піклується про нього, не проявляє зацікавленості до його долі. Вказані дії, на думку позивача, свідчать про те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, у зв`язку із чим вона звернулася до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав у відношенні сина.
Відповідач письмові заперечення суду не надав.
Представник третьої особи Савченко О.С. надала письмовий висновок.
2. Заяви (клопотання ) учасників справи.
Від позивача та представника третьої особи надійшло клопотання від 14.01.2020 про заочний розгляд справи.
3. Процесуальні дії у справі
14.01.2020 року на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Крім того, статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У відповідності до пунктів 15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Із змісту зазначеної норми випливає, що ухилення від виконання юридичного обов`язку по вихованню дитини завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.
Згідно ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання та інше, але ж не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Згідно роз`яснень Верховного Суду України, викладених в п.16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року (з послідуючими змінами та доповненнями) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», - хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідним медичним висновком.
Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Саме батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України і на кожного з них покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Вимоги ст. 12 ч. 6 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Згідно вимог ст.ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.09.2008 року та заочним рішеннм Краматорського міського суду від 30.08.2018 (справа 234/2420/1) даний шлюб розірвано.
Згідно свідоцтв про народження, позивач та відповідач по справі є батьками малолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 .
Судовим наказом Краматорського міського суду від 09.07.2018 (справа 234/7673/18) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 29.05.2018 і до повноліття сина.
Згідно акту про склад сім`ї № 01-20-343 від 21.05.2019 малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 .
З Характеристики на вихованця №45 від 14.08.2019 завідуючої ДНЗ № 84, психологічної характеристики вбачається, що життям ОСОБА_4 займається лише його мати ОСОБА_1 . Відповідач по справі ОСОБА_2 дитсадочок не відвідував, вихователі його бачили один раз у 2015 році. Також в психологічній характеристиці зазначено, що при «згадці про батька дитина замикається в собі».
Як вбачається з медичних документів малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має статус дитини інваліда та потребує особливого лікування, навчання тощо ( а.с.19-24).
Згідно висновку органу опіки та піклування Краматорської міської ради від 13.01.2020 № 01-49/285, орган опіки, враховуючи інтереси дитини, його вік, стан здоров`я, відсутність даних, щодо ухилення ОСОБА_2 від батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_4 , вважає недоцільним позбавлення його батьківських прав.
Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
В рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).
Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
Сімейним кодексом України (далі - СК України) у статті 7 визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Як встановлено в судовому засіданні причиною звернення позивачки до суду є те, що відповідач не надає дозвіл (який є обов`язковим) на призначення лікування, проходження лікування в реабілітаційних центрах їхнього сина.
Також з пояснень представника третьої особи встановлено, що відповідач працює в іншому місті, він заперечує проти позбавлення батьківських прав відносно сина та позивачка перешкоджає йому в спілкуванні з сином.
Так, статтею 164 СК України не передбачено такої підстави для позбавлення батьківських прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається з матеріалів справи, будь-яких доказів щодо свідомого нехтування відповідачем своїми обов`язками по вихованню дітей позивачем суду не надано.
5. Позиція суду.
За таких обставин, враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , у звя`зку із чим у задоволенні позову слід відмовити.
6. Судові витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В задоволенні позову відмовлено, таким чином судові витрати покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 76, 141, 263-265, 280-281 ЦПК України, ст.ст. 150,155,164,166,180,182,183,191 СК України, суд, -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Краматорської міської Ради про позбавлення батьківських прав, відмовити.
Вступната резолютивна частини рішення ухвалені, проголошені та вручені 14.01.2020.Повний текст рішення виготовлений 17.01.2020.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня отримання повного тексту рішення до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд.

Суддя Краматорського міського суду С.М. Ткачова С.М. Ткачова