Справа № 128/1166/20
Провадження № 2/132/586/20
РІШЕННЯ

Іменем України

01.12.2020р. Калинівський районний суд Вінницької області у складі: головуючого судді СЄЛІНА Є.В., при секретарі судового засідання КУЛИК Т.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області у порядку загального позовного провадження цивільну справу №128/1166/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про захист прав споживача та повернення коштів,

ВСТАНОВИВ:

06.05.2020р. до Вінницького районного суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 із позовом до ТОВ «Авто Просто», в якому просив: 1) зобов`язати ТОВ «Авто Просто» виконати пункти 12.1 12.2.4 Договору № 802319 від 19.06.2019р. «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі», та стягнути з ТОВ «Авто Просто» на його користь сплачені грошові кошти за договором №802319 від 19.06.2019р. у розмірі 57372,93грн.; 2) стягнути з ТОВ «Авто Просто» на його користь моральну шкоду в розмірі 10000,00грн.; 3) стягнути з ТОВ «Авто Просто» на його користь понесені витрати на правову допомогу в розмірі 20000,00грн. В обґрунтування вказаних вимог зазначив, що 19.06.2019р. він звернувся до ТОВ «Авто Просто» стосовно придбання автомобіля марки «RENAULT Logan», та між ними був укладений договір № 802319, згідно умов якого, ТОВ «Авто Просто» зобов`язалося надати фінансову послугу з купівлі-продажу автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему Автофонд. На виконання умов ст.1.6 укладеного договору, ним сплачувалися відповідні платежі, зокрема за період з 19.06.2019р. по 10.03.2020р. сплачено суму в розмірі 57372,93грн. Факт сплати винагороди за послуги, не потягнув за собою ніяких юридичних наслідків, тобто реальних дій ТОВ «Авто Просто», спрямованих на виконання будь-яких обов`язків, забезпеченим цією оплатою, адже, відповідно до ст. 1.6 договору, включення учасника у групу та повідомлення учасника про дату створення групи протягом десяти робочих днів з дати її створення є прямим обов`язком відповідача. Фактично це є витрати, які ТОВ «Авто Просто» покладає на плечі учасників системи придбання автомобілів у групах Автотак. Крім того, сума зазначеного платежу взагалі непропорційна розумного розміру, 12000,00грн. досить значна сума, яка перевищує авансові платежі згідно договору у декілька разів і сплачується ТОВ «Авто Просто» лише за те, що до них звернулась особа, як клієнт. Договір укладався шляхом його підписання сторонами та підписання Додатку № 1, який є невід`ємною частиною договору, та відповідно до якого придбався автомобіль марки «RENAULT Logan», вартість якого на час укладення договору становила 296900,00грн. Згідно цього додатку, учасник сплачує: винагороду за послуги, пов`язані з включенням договору до системи Автотак та формування групи в розмірі 14251,20грн.; винагороду адміністратора за послуги, пов`язані з передачею автомобіля учаснику, після надання права на отримання автомобіля в розмірі 3% +ПДВ від поточної ціни автомобіля; періодичні платежі в розмірі 0,8333% та щомісячну винагороду 0,415% +ПДВ від поточної вартості автомобіля. Інформація викладена в договорі, не відповідає тим умовам, які йому оголошував представник ТОВ «Авто Просто» Мельник Ю.О., який користуючись його юридичною необізнаністю, запевнив його, що перший платіж «оплата винагороди по договору доручення № 802319» є авансовим внеском, який наддасть йому право на отримання автомобіля протягом кількох місяців. Однак, після сплати зазначених платежів, до теперішнього часу ТОВ «Авто Просто» не повідомило його про право на отримання автомобіля. Даний договір суперечить вимогам законодавства, а саме Закону України «Про захист прав споживачів», нормам ЦК України, положенням Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». У зв`язку із тим, що договір укладений без мети його виконання і не несе за собою реальних наслідків, і коли стало відомо, що жоден із учасників групи, та інших груп, які уклали подібні договори не отримав і ніколи не отримає жодного автомобіля, він в письмовій формі звернувся до ТОВ «Авто Просто» із заявою про намір розірвати Договір № 802319 та повернути сплачені ним платежі за період з 19.06.2019р. по 10.03.2020р. в розмірі 57372,93грн. у строк, зазначений в ст. 12.1.5 договору (протягом 14 календарних днів з дати підписання договору). Зазначені умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, за якими ТОВ «Авто Просто» користується коштами споживача, а сам споживач взагалі не має ніяких прав; умови договору завдають йому шкоди, внаслідок чого він втратив значну суму коштів, погіршив свій матеріальний стан, потерпає від знецінення коштів і не має права на їх повернення. За даним договором передбачено лише можливість одержання права на купівлю автомобіля за рахунок сплачуваних всіма учасниками групи коштів, без залучення власних коштів ТОВ «Авто Просто» та не передбачено жодних гарантій отримання автомобіля, навіть у разі повної оплати його вартості. Діяльність відповідача вводить його, як споживача послуг, в оману та є елементом нечесної підприємницької практики. Через бездіяльність ТОВ «Авто Просто», яка полягає у неналежному виконанні чинного законодавства, а саме: ненадання споживачу повної та достовірної інформації про фінансові послуги, він почувається ошуканим. Після того, як він зрозумів, що його обдурили, він не може нормально відпочивати, постійні переживання спричинили у нього погіршення сну, викликають образу та роздратованість. Через ситуацію, що склалася, рідні дуже знервовані, у зв`язку з чим у сім`ї майже щодня виникають сварки. Також він змушений втрачати свій час для вирішення питання із захисту своїх прав, звертаючись до суду. Через це змінився звичний спосіб його життя. Тому розмір моральної шкоди він оцінює в 10000,00грн. За отриманням правової допомоги, він звернувся до адвоката ФОП ОСОБА_2 , якому сплатив 20000,00грн., що підтверджується квитанціями.

Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області Карпінської Ю.Ф. від 08.05.2020р. цивільну справу №128/1166/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про захист прав споживача та повернення коштів передано за підсудністю на розгляд до Калинівського районного суду Вінницької області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2020р. матеріали вказаної справи передано на розгляд судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 25.08.2020р. відкрив провадження за позовом, розгляд якого визначив здійснити за правилами загального позовного провадження.

У відзиві на позовну заяву, яка надійшла на адресу суду 25.09.2020р. та зареєстрована в канцелярії за вх.№ 8968/20, відповідач ТОВ «Авто Просто» просить залишити позовну заяву ОСОБА_1 без задоволення, виходячи з наступних підстав. 19.06.2019р. між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_1 був укладений договір № 802319, з додатками 1 та 2 до нього, предметом якого є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля марки «RENAULT Logan» за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему Автофонд, на виконання умов якого, ОСОБА_1 було включено до групи № НОМЕР_1 та присвоєно номер 18 у групі. Даний договір укладено у повній відповідності до ліцензійних умов, які має ТОВ «Авто Просто», здійснюючи надання відповідних фінансових послуг, на відповідність яких типовий договір перевірено Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, що в поєднанні з отриманою ліцензією гарантує законність такого Договору, його повну відповідність законодавству України та відсутність порушень умовами договору прав споживачів. У позовній заяві зазначено, що позивачем було надіслано заяву про намір розірвати договір та повернути сплачені ним платежі в розмірі 57372,93грн. у строк, зазначений в п.12.1.5 договору (протягом 14 календарних днів з дати підписання договору) листом з повідомленням про вручення на адресу відповідача, однак дані твердження не відповідають дійсності, оскільки: по-перше, в п.12.1.5 ст.12 Договору відсутнє визначення строку, протягом якого має бути подана заява про розірвання договору. Такий строк визначений в п.12.1.4 ст.12 розділу ІІ Договору; по-друге, заява позивача про розірвання Договору датована 26.04.2020р., та отримана відповідачем поштою 07.05.2020р., тобто через 10 місяців з дати підписання договору, а не через 14 днів, як стверджує позивач; по-третє, як на доказ направлення заяви про розірвання Договору протягом 14 календарних днів з дати підписання договору, позивач посилається на додаток № 3 до позову копію фіскального чеку Укрпошти. Однак, як вбачається, даний фіскальний чек було видано 24.02.2020р., тобто через 6 місяців з дня підписання Договору, а також на чеку написано прізвище « ОСОБА_3 » і текст «досудова», що спростовує доводи позивача про направлення ним заяви про розірвання договору протягом 14 днів з дня його підписання; по-четверте, у п.12.1.5 ст.12 Договору, на який посилається позивач, як на підставі розірвання Договору, зазначається наступне «Якщо різниця в ціні зазначених у п.9.2 статті 9 розділу ІІ Договору марок та/або моделей автомобіля перевищує 20%, учасник, який ще не одержав автомобіль, має право достроково розірвати Договір. Повернення сплачених таким учасником періодичних платежів відбуватиметься відповідно до положень статті 12 п.12.1 розділу ІІ Договору, але без сплати відступного за відмову від Договору». Пункт 9.2 статті 9 розділу ІІ Договору, регламентує процедуру заміни автомобіля, щодо отримання якого укладено Договір, у разі, якщо його випуск або продаж припинено. Однак, автомобіль марки «RENAULT Logan», щодо отримання якого сторонами укладено Договір, наразі випускається і продається на території України, а тому жодної його заміни відповідачем не здійснювалося. Повідомлені від Постачальника про припинення випуску або продажу автомобіля марки «RENAULT Logan» - ТОВ «Авто Просто» не отримувало. Більше того, як вбачається зі змісту заяви позивача про розірвання Договору, Договір розірвати ним було вирішено у зв`язку із фінансовими труднощами, а не з підстав того, що різниця в ціні зазначених у п.9.2 статті 9 розділу ІІ Договору марок та/або моделей автомобіля перевищує 20%. Договір розірвано за заявою позивача 07.05.2020р., та відповідно до п.12.1.2 ст.12 Договору: «Максимальний строк повернення періодичних платежів згідно з п.12.1.1 не може перевищувати одного року з дня отримання ТОВ «Авто Просто» заяви про дострокове розірвання Договору. Для здійснення повернення періодичних платежіва, учасник повинен надіслати письмову заяву із зазначенням власних банківських реквізитів, згідно яких повинні бути перераховані грошові кошти». Таким чином, вимоги позивача про зобов`язання відповідача виконати пункти 12.1 12.2.4 Договору № 802319 від 19.06.2019р. «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі» та стягнути з ТОВ «Авто Просто» на користь позивача сплачені кошти за договором № 802319 від 19.06.2019р. у розмірі 57372,93грн., є передчасними. Умови надання позивачеві послуг на підставі Договору та інформація про ці послуги викладені досить детально і ясно в Договорі та Додатках до неї, а тому ОСОБА_1 мав повну і достовірну інформацію про послуги та порядок їх надання, а тому його посилання на те, що при укладенні Договору його було введено в оману та посилання на ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів», є безпідставним. Посилання позивача в позові на те, що умови договору є несправедливими та нібито існує істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоди споживача є необґрунтованими та спростовуються положеннями договору. Заявляючи вимогу до відповідача про стягнення моральної шкоди, позивач у поданій позовній заяві не зазначив, в чому саме полягає така моральна шкода, та не довів належними доказами, з яких міркувань він виходив, визначаючи її розмір в 10000,00грн. Відносно відшкодування понесених витрат на правову допомогу, то позивачем надані документи оформлені з порушенням закону, оскільки не засвідчені в передбаченому законом порядку, окрім цього, до позову ненадано розрахунку часу, витраченого адвокатом на виконання своїх зобов`язань за договором про надання правової допомоги, їх співмірності із ціною позову. Зміст прохальної частини позовної заяви не дає змоги однозначно визначити, в який спосіб, позивач хоче захистити свої порушені права. Зазначенням у позовній заяві кількох взаємовиключних вимог про захист порушеного права, позивач покладає на суд обов`язок замість нього та на власний розсуд обрати той чи інший спосіб захисту, що є порушенням принципу диспозитивності цивільного судочинства.

27.11.2020р. на адресу суду надійшли додаткові пояснення, які зареєстровані в канцелярії за вх.№ Еп-1948/20-Вх, в який позивач ОСОБА_1 зазначає, що станом на сьогодні, жодної копійки від ТОВ «Авто Просто» ним не було отримано, хоча вимогу про розірвання договору та повернення коштів було надіслано на адресу відповідача ще рік тому, а оскільки термін повернення коштів, передбачений п.12.1.2 Договору сплинув, тому слід констатувати, що ТОВ «Авто Просто» ухиляється від виконання умов договору. Крім цього, зазначені в п.12.1.2 Договору умови, є незаконними та протиправними, оскільки є несправедливими, що не відповідає вимогам ч.1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», яким визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Пункти 12.1.1, 12.1.2 Договору, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, такі умови договору завдають йому шкоди, оскільки у разі розірвання договору він втрачає значну суму коштів, чим погіршує свій матеріальний стан, а тривале неповернення коштів призводить до їх знецінення, що встановлено постановою Київського апеляційного суду від 24.09.2020р. у справі № 366/1844/19.

На підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 27.10.2020р. закрите підготовче провадження у даній цивільній справі, призначено її до судового розгляду.

Предмет та підстава позову не змінювались, позовні вимоги не збільшувались.

Позивач ОСОБА_4 та його представник адвокат МОРОЗОВ В.Ю. в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином в передбаченому законом порядку. У задоволенні клопотання позивачу ОСОБА_1 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції на підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 01.12.2020р. було відмовлено, у зв`язку із недотриманням зі сторони його заявника вимог ст.212 ЦПК України.

Слід зауважити, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача та його представника. Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останніми не надано, клопотань про їх витребування/долучення тощо не заявлено.

У протилежному випадку відкладення розгляду справи без відповідних об`єктивних підстав та пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя, може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи.

Додатково суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи.

Так, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) 07.07.1989р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

З урахуванням завдань цивільного судочинства та розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Морозова П.Ф.

Відповідач ТОВ «АВТО ПРОСТО» в судове засідання не з`явилося, про дату, час та місце розгляду справи було повідомлено належним чином в передбаченому законом порядку, із заявами чи клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не звертались.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, оцінюючи, належність, допустимість й достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступних висновків.

Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що 19 червня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 802319 «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі через систему Автофонд», з Додатками № 1, 2 до нього, спрямований на придбання автомобіля марки «RENAULT Logan», вартістю 296900,00грн.

На виконання умов укладеного Договору № 802319 від 19 червня 2019 року, ОСОБА_1 за період з 19 червня 2019 року по 10 березня 2020 року сплатив Товариству з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» суму грошових коштів в загальному розмірі 57372,93грн., що підтверджується документально.

26 квітня 2020 року ОСОБА_1 письмово звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» із заявою про розірвання Договору № 802319 від 19 червня 2019 року, у зв`язку із фінансовими труднощами.

Дану заяву ОСОБА_1 про розірвання Договору № 802319 від 19 червня 2019 року, у зв`язку із фінансовими труднощами, отримано Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» - 07 травня 2020 року, та цього ж дня Договір № 802319 «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі через систему Автофонд» від 19 червня 2019 року був розірваний.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 ЦК України).

Згідно зі статтею 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частин третьої та п`ятої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з пунктом 19.2 статті 19 договору підписання цього договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього.

Позивач погодився з умовами угоди, підписавши її та вчиняючи дії на її виконання. Дійсність договору сторонами не оспорюється.

Відповідно до статті 1 Договору його предметом є надання Учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання Автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АВТОФОНД. Договір укладається шляхом підписання Сторонами Договору та підписання Додатку № 1, який є невід`ємною частиною Договору.

Згідно зі статтею 1 Договору ТОВ «АВТО ПРОСТО» є товариством, що надає фінансову послугу з адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів Учасниками через систему придбання у групах АВТОФОНД. АВТО ПРОСТО забезпечує придбання Автомобіля за рахунок об`єднаних грошових коштів учасників на умовах Договору та у відповідності до Внутрішніх правил за умови виконання Учасником зобов`язань, передбачених Договором про адміністрування.

Статтею 12 Договору визначено право учасника розірвати Договір.

Правовими наслідками розірвання договору є припинення зобов`язання (частина друга статті 653 ЦК України) та відсутність права сторін вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом (частина четверта цієї статті).

Відповідно до частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У силу статті 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, установлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Договір № 802319 «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі через систему Автофонд», укладений 19 червня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» та ОСОБА_1 , розірвано за заявою останнього, датованою 26 квітня 2020 року, що підтверджується матеріалами справи, зокрема листом ТОВ «Авто Просто» від 22.05.2020р.

Положення пунктів 12.1, 12.1.1, 12.1.2 статті 12 договору передбачають, що учасник, який ще не отримав Автомобіль, має право розірвати договір за власним бажанням, про що зобовязаний повідомити АВТО ПРОСТО у письмовій формі. У строк, встановлений чинним законодавством, АВТО ПРОСТО розглядає заяву учасника та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та наслідки його розірвання. Поверненню підлягають тільки періодичні платежі, сплачені за Договором, з урахуванням положень, викладених в цій Статті.

Сума періодичний платежів, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до Поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці сплати таким Учасником останнього щомісячного періодичного платежу із щомісячною винагородою, за вирахуванням Відступного за відмову від Договору у розмірі 2 (двох) періодичних платежів, розрахованих відповідно до Поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці сплати таким Учасником останнього щомісячного періодичного платежу разом із щомісячною винагородою.

Максимальний строк повернення періодичних платежів згідно з п. 12.1.1 не може перевищувати одного року з дня отримання АВТО ПРОСТО заяви про дострокове розірвання Договору. Для здійснення повернення періодичних платежів Учасник повинен надіслати письмову заяву із зазначенням власних банківських реквізитів, згідно яких повинні бути перераховані грошові кошти.

У силу частини першої статті 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Аналіз положень статті 12 Договору дає підстави стверджувати, що положення Договору про повернення грошових коштів можна кваліфікувати як умовний правочин, оскільки виникнення такого обов`язку пов`язане з настанням обставин, визначених зазначеною статтею.

Зокрема, обставиною, яка породжує обов`язок Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» повернути учаснику грошові кошти (періодичні платежі), є розірвання договору, що вбачається із пункту 12.1 Договору.

У постанові Верховного Суду України від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1584цс17, від якого не відступила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 380/63/16-ц (провадження № 14-230цс18) викладено правовий висновок, в якому зазначено, що відповідно до статті 907 ЦК України порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін.

Як встановлено під час розгляду даної справи, отримавши в травні 2020 року заяву позивача про розірвання договору, відповідач цього ж місяця надав йому відповідь (лист від 22.05.2020р.), повідомивши про те, що Договір № 802319 від 19 червня 2019 року укладений з ним, розірвано згідно статті 3 розділу І Договору та статті 12, пункту 12.1 розділу ІІ Договору. Поверненню підлягатимуть періодичні платежі, розраховані у відповідності до положень статті 12, пункту 12.1.1 розділу ІІ Договору, відповідно до якої максимальний строк повернення періодичних платежів не може перевищувати одного року з дня отримання АВТО ПРОСТО заяви про дострокове розірвання Договору, а відтак суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки пунктами 12.1, 12.1.1, 12.1.2 статті 12 Договору чітко передбачено, що при розірванні договору повертається сума періодичний платежів, що розраховується відповідно до Поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці сплати таким Учасником останнього щомісячного періодичного платежу із щомісячною винагородою, за вирахуванням Відступного за відмову від Договору у розмірі 2 (двох) періодичних платежів, розрахованих відповідно до Поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці сплати таким Учасником останнього щомісячного періодичного платежу разом із щомісячною винагородою, в строк, який не може перевищувати одного року з дня отримання АВТО ПРОСТО заяви про дострокове розірвання Договору.

Твердження позивача про те, що він надіслав заяву про намір розірвати Договір №802319 від 19 червня 2019 року на адресу відповідача протягом 14 календарних днів з дати підписання договору, спростовується наступним.

Так, згідно п.12.1.4 Договору, якщо Учасник системи виявить бажання односторонньо відмовитись від Договору про адміністрування протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати підписання Договору, Договір вважається розірваним, і учасник звільняється від будь-яких зобов`язань за ним. Такому Учаснику повертається вся сума коштів, сплачена за Договором про адміністрування. Протягом зазначених 14 (чотирнадцяти) днів Учасник зобов`язаний письмово повідомити про односторонню відмову від Договору шляхом подання заяви в центральний офіс АВТО ПРОСТО. У зазначеній заяві має бути чітко повідомлено про рішення Учасника щодо односторонньої відмови від Договору, викладено прохання про повернення несплачених коштів, та повідомлено власні банківські реквізити, згідно з якими АВТО ПРОСТО має повернути сплачені кошти. Разом із заявою про односторонню відмову від Договору Учасник зобов`язаний надати копію підписаного Договору та копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру. АВТО ПРОСТО здійснює повернення коштів протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати отримання заяви учасника та повідомлення банківських реквізитів Учасника.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

Позивач не довів належними та допустимими доказами те, що він протягом 14 календарних днів з дати підписання Договору № 802319 від 19 червня 2019 року, в порядку п.12.1.4 умов цього Договору, звернувся до відповідача із заявою про односторонню відмову від Договору шляхом подання заяви в центральний офіс АВТО ПРОСТО.

Натомість матеріали справи, містять заяву позивача, яка датована 26 квітня 2020 року, із проханням розірвати спірний договір, у зв`язку із фінансовими труднощами, тобто направлена на адресу відповідача через 10 місяців з дати підписання Договору № 802319 від 19 червня 2019 року.

Отже, твердження позивача про те, що він надіслав заяву про намір розірвати Договір № 802319 від 19 червня 2019 року на адресу відповідача протягом 14 календарних днів з дати підписання цього Договору, повністю спростовуються матеріалами справи.

В контексті поданого позову та наведених в ньому тверджень, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга та третя статті 215 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

За змістом статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

За приписами частин першої, другої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Пунктом 7 частини третьої 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто» під час укладення договору погодили всі істотні його умови, у тому числі щодо порядку, строків та визначення розмірів платежів, процедури отримання автомобіля учасником, такі умови викладені чітко і ясно.

Аналіз пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» в розумінні цієї норми має такі обов`язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару.

Відсутність хоча б однієї із вказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України.

Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

Зазначений правовий висновок Верховного Суду України щодо застосування статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» викладений у постановах від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13 та від 25 червня 2014 року у справі № 6-74цс14.

Укладений між сторонами договір у межах системи придбання товарів у групах не є утворенням та розвитком пірамідальних схем в розумінні пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ТОВ «Авто Просто» надає споживачам послуги на основі системи, кінцевим результатом якої на підставі договору з учасниками групи є отримання автомобілів усіма учасниками, а споживачі сплачують кошти саме за одержання послуги, яка споживається у процесі її виконання. Крім того, кожний учасник отримує автомобіль відповідно до платежів, здійснених ним самим, та продовжує сплачувати за автомобіль до повної виплати.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 380/63/16-ц (провадження № 14-230цс18).

За змістом умов укладеного Договору, поточна ціна автомобіля - це ціна транспортного засобу, яка встановлена постачальником в останній робочий день кожного місяця, є змінною величиною, яка може змінюватися як у бік збільшення, так і у бік зменшення.

Визначення розміру щомісячних платежів у прив`язці до поточної ціни автомобіля, а не у прив`язці до інших чинників, наприклад зміни курсу валют, підвищення облікової ставки Національного банку України, рівня інфляції, які також можуть впливати на вартість товарів та послуг на ринку, не можна вважати несправедливими умовами договору.

За системою «Авто Фонд» транспортний засіб можна викупити лише за дійсною вартістю на момент викупу, яка в залежності від ринкових тенденцій може відрізнятися від вартості автомобіля, виданого учаснику раніше. Визначення щомісячних внесків та інших платежів відповідно до ціни автомобіля, встановленої постачальником в останній день кожного місяця, не призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача та відповідає умовам ринку, обраному позивачем порядку придбання автомобіля та інтересам інших учасників системи, а тому не є несправедливими умовами в розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 17 квітня 2019 року у справі № 357/13841/16-ц (провадження № 61-30638св18), від 22 травня 2019 року у справі № 285/1777/17 (провадження № 61-39721св18), від 30 жовтня 2019 року у справі № 141/480/17 (провадження № 61-31528св18), від 21 січня 2020 року у справі № 590/1087/17 (провадження № 61-37322св18).

Позивач у поданому позові не ставить перед судом питання про визнання правочину, а саме Договору № 802319 «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі через систему Автофонд», чи його окремих положень, зокрема пунктів 12.1 12.2.4 цього Договору, недійсними.

З огляду на вищезазначені обставини, звернення ОСОБА_1 до суду із вказаним позовом є передчасним, оскільки на даний час не сплинув ще однорічний строк з дня отримання АВТО ПРОСТО заяви про дострокове розірвання Договору, для повернення йому відповідних платежів.

Окрім цього, позивач не довів, що він на виконання умов Договору, для повернення йому відповідних платежів, звертався до відповідача із заявою, шо містила власні банківські реквізити, згідно яких повинні бути перераховані грошові кошти.

За таких обставин, позов в частині зобов`язання ТОВ «Авто Просто» виконати пункти 12.1 12.2.4 Договору № 802319 від 19.06.2019р. «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі», та стягнення з ТОВ «Авто Просто» грошових коштів за договором № 802319 від 19.06.2019р. у розмірі 57372,93грн., є безпідставним, та таким, що не підлягає до задоволення, оскільки не ґрунтується на вимогах закону та умовах укладеного Договору.

Щодо позову в частині відшкодування моральної шкоди, то у спорах про захист прав споживачів відшкодування моральної шкоди встановлено спеціальним законом, який регулює відносини у сфері захисту прав споживачів.

Пункт 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» термін «продукція» у цьому Законі вживається в значенні - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Згідно з ч. 2 ст. 22 вказаного Закону при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Тлумачення статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Згідно з пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог про зобов`язання ТОВ «Авто Просто» виконати пункти 12.1 12.2.4 Договору № 802319 від 19.06.2019р. «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі», та стягнення з ТОВ «Авто Просто» грошових коштів за договором № 802319 від 19.06.2019р. у розмірі 57372,93грн., відсутні підстави і для відшкодування моральної шкоди.

Окрім цього, обставини, на які посилається позивач як на підставу для відшкодування моральної шкоди, є недоведеними. Всупереч викладених норм законодавства в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують заподіяння позивачу моральної шкоди.

Також не підлягає до задоволення і вимога про відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки в задоволенні позову позивачу відмовлено у повному обсязі, а тому ці витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 141, 200, 206, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про захист прав споживача та повернення коштів залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Калинівський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя