Справа №705/4840/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2020 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Годік Л.С. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про витребування у ОСОБА_2 належного йому, ОСОБА_1 , на праві власності, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , автомобіля марки «Фольксваген Крафтер», 2008 року випуску, д/н НОМЕР_2 .

Свої вимоги мотивував тим, що він відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів НОМЕР_1 , являється власником автомобіля «Фольксваген Крафтер» д/н НОМЕР_2 , який був ним придбаний за власні кошти в 2008 році. Даним автомобілем він володів та користувався до грудня 2012 року. В грудні 2012 року за довіреністю від 13 грудня 2012 року посвідченою приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу спірний автомобіль він передав у тимчасове користування ОСОБА_2 з яким перебував у дружніх відносинах. В подальшому між ними склалися неприязні стосунки, а тому він скасував довіреність, якою надав право на користування автомобілем ОСОБА_2 , 1 квітня 2014 року. Після скасування довіреності, якою ним було надано право на користування спірним автомобілем ОСОБА_2 , він зобов?язаний був повернути йому даний автомобіль, але ОСОБА_2 відмовився повернути його автомобіль та продовжує незаконно утримувати автомобіль, який йому не належить.

За його заявою, 07 червня 2016 року, було відкрито по факту незаконного заволодіння спірним автомобілем кримінальне провадження та внесені дані до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Досудове слідство проводили працівники поліції Уманського РВП УВП ГУНП в Черкаській області. 12 липня 2016 року на даний автомобіль було накладено арешт по ухвалі Уманського міськрайонного суду і заборонено ОСОБА_2 користуватися та розпоряджатися автомобілем «Фольксваген Крафтер» д/н НОМЕР_2, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_1 .

17 липня 2019 року слідчим СВ Уманського РВП УВП ГУНП в Черкаській області було винесено постанову про закриття кримінального провадження. В постанові слідчим зазначено, що в процесі досудового слідства встановлено, що автомобіль «Фольксваген Крафтер» д/н НОМЕР_2, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_1 , незаконно утримує ОСОБА_2 . У ОСОБА_2 відсутні документи, які підтверджують правомірність утримання автомобіля та не повернення автомобіля його власнику. Виводи слідчого, щодо незаконності утримання ОСОБА_2 автомобіля «Фольксваген Крафтер» д/н НОМЕР_2 , також підтверджується протоколами допиту ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в процесі досудового слідства де вони підтвердили, що автомобіль перебуває у ОСОБА_2 та будь-яких угод між ними щодо зазначеного автомобіля на даний час не має.

ОСОБА_2 , незаконно утримує автомобіль, який є його власністю та незаконно позбавив його можливості розпоряджатися та користуватися майном, яке належить йому на праві власності.

Ухвалою судді від 03.12.2019 р. справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні, відповідно до ст. 274 ЦПК України, без повідомлення (виклику) сторін.

Про проведення розгляду справи у спрощеному позовному провадженні позивач та відповідач повідомлені належним чином.

18.12.2019 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. З 2003 по 2012 рік ОСОБА_2 з ОСОБА_1 здійснювали спільну підприємницьку діяльність без створення юридичної особи - займались продажем побутової техніки, різної сантехнічної та іншої продукції та монтажем систем опалення та водопостачання приватним особам в м. Умань та Уманському районі. Для здійснення спільної діяльності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 винаймали в оренду приміщення, а саме: магазин побутової техніки та магазин - склад «ІНФОРМАЦІЯ_4» площею 334 кв.м. на території Уманської міжрайбази - АДРЕСА_1 та магазин по АДРЕСА_3 , площею 80,5 кв.м., також частину приміщення (20 кв.м.) в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2» АДРЕСА_4 . Спільна діяльність проводилась шляхом об?єднання як коштів так і особистої участі. Сторони були зареєстровані суб?єктами підприємницької діяльності в установленому законом порядку, в Уманську ОДПІ за рахунок спільної діяльності сплачували податки, орендну плату та інше. Облік результатів підприємницької діяльності вівся спрощено в електронному та паперовому виразі. В 2006 році з метою залучення коштів ним також було передано в іпотеку особистий будинок в АДРЕСА_5 , про що мається договір іпотеки, кошти були повністю використані для спільної підприємницької діяльності. Так, як був підписаний з банком договір кредитної лінії, то ОСОБА_2 міг неодноразово користуватися означеними коштами та саме ними фінансував спільну з ОСОБА_1 діяльність. В 2012 році стало питання, після проведення аналізу означеної спільної діяльності та складення звіту з розрахунку прибутку та виведення залишкової частки вкладів було постійно вкладав свої особисті кошти, ОСОБА_1 натомість лише отримував свою частку прибутку від діяльності та не вкладав її як ОСОБА_2 знову ж до спільної діяльності. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишалися партнерами до початку 2014 року. Так, за час спільної діяльності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 придбано ряд об?єктів, які вони добровільно розподілили між собою відповідно вартості на той час та частки вкладень в їх спільну діяльність, та зокрема, мікроавтобус Фольксваген Крафтер, 2008 року випуску, д/н НОМЕР_2 зареєстрований в МРЕО на ОСОБА_1 , який по генеральному дорученню від 13 грудня 2012 року відійшов ОСОБА_2 За ОСОБА_1 залишився автомобіль Шкода Октавія 2007 року випуску. Разом з автомобілем Шкода що був зареєстрований на його ім?я йому відійшов товар по собівартості на суму 375000 грн., що склало ѕ всього товару який знаходився в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_3» АДРЕСА_3. За ј тобто решту товару на 125000 грн. що знаходилась в магазині ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 мав розрахуватись із ОСОБА_2 до 31 березня 2014 року, згідно розписки яку він написав в присутності свідків в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_4» в м. Умань 12 січня 2013 року.

13 грудня 2012 року, коли ОСОБА_1 на ім?я ОСОБА_2 видав генеральне доручення, передав обидва комплекта ключів та технічний паспорт на автомобіль тому вважає, що в нього, ОСОБА_2 , виникло право власності на автомобіль Вольксваген Крафтер, 2008 року випуску, д/н НОМЕР_2 .

Видача довіреності, а не переоформлення автомобіля в органах на той час МРЕВ ДАІ була обумовлена тим, що автомобіль підлягав продажу, адже ОСОБА_2 потрібні були кошти для бізнесу, на той час клієнта не було, тому і було вирішено отримати генеральне доручення для того, щоб ОСОБА_2 міг в будь-який момент продати автомобіль. В подальшому ОСОБА_2 розпорядився також автомобілем - передав його в розстрочку платежу громадянину ОСОБА_3 також на підставі усної домовленості, адже виручити разово кошти в запланованій сумі виявилось не аби як важко. Сама по собі відміна доручення ОСОБА_1 в послідуючому, тобто після реалізації, настання юридичного факту, передання у власність автомобіля є не чим іншим, як намагання в односторонньому порядку розірвати раніше укладений договір купівлі-продажу, що заборонено нормами ЦК України. На думку сторони відповідача саме момент фактичного передання у власність та момент розпорядження продавцем своєю власністю, в тому числі підписання довіреності на право розпорядження транспортним засобом має визначальним для відповіді на питання коли в ОСОБА_2 виникло право власності на спірний автомобіль. На думку сторони відповідача, ототожнювати виникнення права власності на транспортний засіб з моментом його державної реєстрації у підрозділі Державтоінспекції не можна.

Отже, 13 грудня 2012 року громадянин ОСОБА_1 передав у власність на підставі усного договору, що посвідчений був нотаріально довіреністю свій власний автомобіль Вольксваген Крафтер, 2008 року випуску, д/н НОМЕР_2 . При укладенні договору купівлі - продажу передав покупцю всі комплекти ключів, техпаспорт та інші документи на автомобіль та сам автомобіль. Довіреність видавалась з правом керування, продажу, обміну, зняття, здачі в оренду, передачі в позику та інше та була видана строком на 10 років. Автомобіль ОСОБА_2 не знімався з реєстрації в органах МРЕВ, було отримано тимчасовий техпаспорт на ім?я ОСОБА_2 .

В послідуючому змінились стосунки між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на грунті ще одного боргу за розпискою ОСОБА_1 , тому останній скасував раніше видану довіреність ОСОБА_2

29 квітня 2014 року ОСОБА_1 подав до Уманського міськрайонного суду позов про визнання права власності на автомобіль Вольксваген Крафтер, 2008 року випуску, д/н НОМЕР_2 . Під час судового розгляду означеної справи ОСОБА_5 - дружина ОСОБА_1 подала штучний позов без реальної наявності спору до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та Уманський міськрайонний суд визнав право власності рішенням суду від 01 серпня 2014 року за ОСОБА_5 . Означене судове рішення оскаржено ОСОБА_2 , однак ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 13 березня 2015 року було відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_2 . Таким чином ОСОБА_1 не є власником автомобіля Вольксваген Крафтер д/н НОМЕР_2, а тому з даної підстави йому слід відмовити.

26.12.2019 року позивач ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив ОСОБА_2 в якому зазначив, що у відзиві на його позовну заяву ОСОБА_2 зазначає, що він не визнає заявлені ним позовні вимоги так як між ними були зобов?язання матеріального характеру, які виникли між ними, щодо передачі товарно-матеріальних цінностей в 2013 році, але яке відношення це має до позову щодо повернення автомобіля, яким користується ОСОБА_2 та який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспорних засобів належить йому, ОСОБА_1 . В розписці зазначена сума вартості товару отриманого від ОСОБА_2 та порядок погашення боргу. Адже в даній розписці і слова не має, що він в рахунок погашення боргу чи з інших підстав передає ОСОБА_2 свій автомобіль, крім того доручення на право користування спірним автомобілем було видане ОСОБА_2 , ще в грудні 2012 року, тобто до написання даної розписки. Якщо ОСОБА_2 має до нього претензії матеріального характеру, то ніхто йому не перешкоджає звернутися з позовом до суду та довести наявність боргових зобов?язань перед ним.

У відзиві ОСОБА_2 зазначає, що він надав генеральне доручення, а не оформив договір купівлі-продажу автомобіля по тій причині, що даний автомобіль підлягав продажу, однак це просто слова ОСОБА_2 нічим не підтверджені. Автомобіль у власність ОСОБА_2 він не передавав, спірний автомобіль передавався у користування. Відповідно до вимог закону право власності на транспортні засоби виникає з моменту його реєстрації. Причина по якій, як зазначає ОСОБА_2 , він не перереєстрував спірний автомобіль на своє ім?я протягом встановленого строку це те, що автомобіль мав намір продавати, але це не є поважною причиною не виконання вимог закону щодо реєстрації автомобіля. Посилання ОСОБА_2 на постанову про закриття кримінального провадження від 13.02.2019 року, як на доказ, щодо укладення між ними договору купівлі-продажу автомобіля є безпідставне, так як дана постанова скасована ухвалою Уманського міськрайонного суду від 16.04.2019 року. Ним надано постанову про закриття кримінального провадження, яка набрала законної сили від 17 липня 2019 року. В постанові слідчим зазначено, що в процесі досудового слідства встановлено, що автомобіль Вольксваген Крафтер д/н НОМЕР_2, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_1 , незаконно утримує ОСОБА_2 . Жодний із наданих до відзиву додатків не підтверджує того факту, що між ними відбувся договір купівлі-продажу автомобіля та ОСОБА_2 на законних підставах користується автомобілем.

Відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду, щодо поділу майна між ним та ОСОБА_5 він зобов?язаний передати ОСОБА_5 спірний автомобіль, але він позбавлений це зробити так як автомобіль незаконно утримує ОСОБА_2 та добровільно відмовляється його повернути, а тому виконати рішення суду він не має можливості. На даний час згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу він залишається власником спірного автомобіля.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суддя вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 належить автомобіль марки VOLKSWAGEN CRAFTER, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , білого кольору, держаний номерний знак НОМЕР_2 (а.с.5).

Довіреністю від 13.12.2012 року позивач ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 , ОСОБА_6 користуватися та розпоряджатися, на свій розсуд, належним йому автомобілем марки VOLKSWAGEN CRAFTER, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , білого кольору, держаний номерний знак НОМЕР_2 (а.с.6).

В подальшому, а ні ОСОБА_2 , а ні ОСОБА_6 , в період чинності вказаної Довіреності від 13.12.2012 р., право власності на автомобіль VOLKSWAGEN CRAFTER, д.н.з. НОМЕР_2 у встановленому законом порядку не оформили.

Згідно Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей від 01.04.2014 р. Довіреність від 13.12.2012 року на користування та розпорядження ОСОБА_2 , ОСОБА_6 автомобілем VOLKSWAGEN CRAFTER, д.н.з. НОМЕР_2 було скасовано (а.с.7).

У Відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 стверджує, що у нього виникло право власності на автомобіль Вольксваген Крафтер, 2008 року випуску, д/н НОМЕР_2 з дати видачі Довіреності - 13.12.2012 р., передачі ключів від автомобіля та Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Таким чином між ними фактично було укладено договір купівлі-продажу автомобіля. Крім того, автомобіль відійшов ОСОБА_2 в рахунок розподіленого між ним та ОСОБА_1 майна після закінчення спільної підприємницької діяльності.

Однак, суд не погоджується з таким твердженням відповідача виходячи з наступного.

Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю (ч. 1ст. 244 ЦК України).

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

У справах за позовом про визнання права власності на автомобіль із підстав придбання його за договором купівлі-продажу суд може задовольнити такий позов у тому разі, коли встановить, що сторонами були додержані правила ЦК України щодо укладення договору купівлі-продажу такого майна. Сама по собі довіреність на право користування та розпорядження майном не свідчить про укладення сторонами договору купівлі - продажу автомобіля. Згідно ч.1ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Належною формою договору купівлі - продажу автомобіля є письмова, що відповідає положенню п.3 ч.1ст. 208 ЦК України.

Оскільки довіреність, на відміну від договору, не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль, то суд вважає, що видачу довіреності на транспортний засіб, що був у експлуатації та має особливості цивільного обороту, без укладення договору купівлі-продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до особи, на ім`я якої таку довіреність видано.

Отже відповідач не надав суду належних доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль перейшов у його власність та він на законних підставах ним володіє та користується.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст.3, ст.321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Враховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

У відповідності до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Для застосування ст. 387 ЦК України необхідною умовою є доведеність позивачем того факту, що він є власником рухомого майна і таке право власності підтверджене правовстановлюючими документами; особа, яка звернулась до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що перебуває у володінні відповідача.

Позивачем доведено факт, що він є власником рухомого майна і таке право власності підтверджене правовстановлюючими документами, а саме Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , а також, що належний йому автомобіль Фольксваген Крафтер д/н НОМЕР_2 фактично знаходиться без відповідної правової підстави у ОСОБА_2 , що підтверджується матеріалами справи, зокрема, постановою про закриття кримінального провадження від 17.07.2019 року (а.с. 15).

У пункті 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і, в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Пунктом 23 цієї Постанови визначено, що відповідно до статті 387 ЦК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому, суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність витребування у відповідача з чужого незаконного володіння на користь позивача зазначеного майна.

На підставі наведеного та керуючись 317, 387 ЦК України, ст.ст. 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Витребувати у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_6 , належного на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , автомобіль марки VOLKSWAGEN CRAFTER, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , білого кольору, держаний номерний знак НОМЕР_2 .

Рішення може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його отримання шляхом подачі апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Уманський міськрайонний суд Черкаської області.

Суддя Леся Сергіївна Годік