Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 280/793/19
Провадження № 2/935/63/20
РІШЕННЯ

Іменем України

09 січня 2020 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області у складі: головуючого судді Василенка Р.О., зі секретарем Миколайчук М.В., за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засідання справу за позовом ОСОБА_3 до Мобільного рятувального центру швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій про стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що позивач ОСОБА_3 з 13.02.2018 року працював в державному підприємстві «Мобільний рятувальний центр ДСНС України» м. Київ, яке 29.10.2018 реорганізовано шляхом приєднання до Мобільного рятувального центру Державної служби України з надзвичайних ситуацій. 27.12.2018 позивач був звільнений за переведенням до Мобільного рятувального центру Державної служби України з надзвичайних ситуацій згідно п.5 ст. 36 КЗпП України. На дату звільнення за роботодавцем рахувалась заборгованість з компенсації за невикористану відпустку в кількості 15 календарних днів до відповідача. На підставі ст.83 КЗпП України та у відповідності до поданої ним заяви дана заборгованість була перенесена до правонаступника. З 28.12.2018 прийнятий на посаду респіраторника, а 15.02.2019 позивач звільнився за власним бажанням. При звільненні йому не було виплачено всіх належних коштів, а саме компенсації за невикористану відпустку в кількості 15 календарних днів. На його заяву від 12.04.2019 щодо надіслання документів, виплати компенсації за невикористану відпустку та виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповіді від відповідача до цього часу він не отримав.

В подальшому позивач уточнив позовні вимоги, в яких вказав, що при звільненні йому не було виплачено всіх належних коштів, а саме компенсації за невикористану відпустку в кількості 13 календарних днів, що становить 2629, 38 грн. Заборгованість відповідачем було перераховано частково та з затримкою, а саме 24.05.2019 року було перераховано 2116,65 грн., залишок не виплаченої грошової компенсації становить 512, 73 грн. На його заяву від 12.04.2019 року відповідач листом № 1662 від 21.05.2019 повідомив, що кошти в сумі 2629,38 грн. будуть перераховані позивачу за відрахуванням податків. Однак, позивач вважає, що кошти йому мають бути перераховані в повному обсязі згідно індивідуальної податкової консультації ДФС України від 18.10.2018 № 4473/6/99-99-13-02-03-15/ІПК «Щодо суми компенсації за невикористану відпустку». Відсутність бюджетного фінансування не є підставою для затримки належних при звільненні працівника виплат. Окрім бюджетних асигнувань відповідач отримує кошти від госпрозрахункової діяльності згідно укладених договорів по обслуговуванню об`єктів. Відповідач не вчинив всіх залежних від нього заходів щодо своєчасного погашення заборгованості по заробітній платі та розрахунку при звільненні. Про переведення заборгованості відповідачу згідно наказу ДП «Мобільний рятувальний центр ДСНС України» від 18.12.2018 № 215-К було відомо, що підтверджується наказом № 30 від 28.12.2018 про призначення позивача на посаду. Розмір середнього заробітку за час затримки виплати по 24.05.2019 становить 25347,30 грн., а тому з врахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача залишок невиплаченої грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку в кількості 13 календарних днів на загальну суму 512, 73 грн. та середній заробіток за весь час затримки починаючи від 16.02.2019 року по день фактичного розрахунку відповідно до ст. 117 КЗпП України в сумі 25347,30 грн.

Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав, пояснив, що при звільненні позивачу не було виплачено всіх належних коштів, а саме компенсації за невикористану відпустку в кількості 13 календарних днів на загальну суму 512, 73 грн., а відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів, а тому просить позов задовольнити. Крім того, визнає, що сума 512, 73 грн. є відрахованим податком, однак казані позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що 28.12.2018 ОСОБА_3 прийнято в порядку переведення за п. 5 ст. 36 КЗпП України з Державного підприємства «Мобільний рятувальний центр ДСНС України» та згідно заяви позивача від 08.02.2019 (про звільнення за власним бажанням) його звільнено з 15.02.2019 року за ст.38 КЗпП України. 14 лютого 2019 року з позивачем був проведений повний розрахунок та виплачені всі належні йому кошти у розмірі 3210, 26 грн. Відповідач зазначає, «особова картка працівника» ОСОБА_3 в якій зазначаються дні щодо надання щорічних та інших відпусток від ДП «МРЦ ДСНС України» до відповідача не передавалися, тому їм не відомо чи надавалися позивачу щорічна відпустка. Розрахунок суми компенсації надійшов від ДП «МРЦ ДСНС України» стосовно позивача на юридичну адресу МРЦ лише 01.03.2019, тобто вже після звільнення ОСОБА_3 з роботи. 21.05.2019 від головного розпорядника коштів надійшла довідка змін до кошторису № 6064, в якій МРЦ частково були призначені кошти для виплати компенсації за невикористані дні відпусток. 24.05.2019 на картковий рахунок ОСОБА_3 МРЦ перерахував кошти у розмірі 2116,65 грн., (за мінусом податків від нарахованої суми 2629,38 грн.) тобто компенсацію за невикористані дні відпусток за період роботи позивача у ДП «МРЦ ДСНС України)». Відповідач вважає, що затримка розрахунку при звільненні сталася не з вини відповідача, просить відмовити в позові в повному обсязі.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, на засадах змагальності, в межах позовних вимог приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки ОСОБА_3 з 13.02.2018 року прийнятий на посаду респіраторника 3 відділення гірничорятувального взводу загону гірничорятувальних робіт в Державне підприємство «Мобільний рятувальний центр ДСНС України» наказ № 24-К від 12.02.2018 року.

Згідно з трудовою книжкою позивача вбачається, що 29.10.2018 Державне підприємство «Мобільний рятувальний центр ДСНС України» припинено як юридичну особу шляхом приєднання до «Мобільного рятувального центру Державної служби України з надзвичайних ситуацій» наказ ДСНС України від 29.10.2018 року.

27.12.2018 позивач звільнений за переведенням до «Мобільного рятувального центру Державної служби України з надзвичайних ситуацій згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України відповідно до наказу № 215-к від 18.12.2018.

28.12.2018 прийнятий на посаду респіраторника гірничорятувального відділення гірничорятувальної частини гірничорятувальних робіт Мобільного рятувального центру Державної служби України з надзвичайних ситуацій, наказ № 30 від 28.12.2018.

15.02.2019 позивач звільнений з роботи за власним бажанням стаття 38 КЗпП України наказом № 67 від 12.02.2019 р.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства про оплату праці N 13 від 24.12.99 установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Пунктом 23 вищевказаної Постанови передбачено, що розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст.83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей (ст.1821 КЗпП), тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років.

Як вбачається зі статті 24 Закону України «Про відпустки» та ст. 83 Кодексу Законів про Працю України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. У разі переведення працівника на роботу на інше підприємство грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток за його бажанням повинна бути перерахована на рахунок підприємства, на яке перейшов працівник. За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією.

Згідно ч. 1 ст. 104 ЦК України приєднання є одним із видів реорганізації юридичної особи, унаслідок якої юридична особа, що приєднується, припиняється. Водночас майно, права та обов`язки переходять до правонаступника особи, до якої вона приєднується.

Згідно листа Голови комісії з припинення ДП МРЦ ОСОБА_4 від 28.02.19 № 198/96-22, надано додаток в якому зазначені працівники ДП «Мобільного рятувального центру ДСНС України» до Мобільного рятувального центру Державної служби України з надзвичайних ситуацій, то ОСОБА_3 мав 13 днів невикористаної відпустки та сума компенсації становить 2629,38 грн., а як вбачається з матеріалів справи, 24.05.2019 року з позивачем проведено розрахунок та виплачено 2116,65 грн., що сторонами визнається.

Таким чином, з наведеного вище вбачається, що розрахунок з позивачем був проведений 24.05.2019, тобто з порушенням ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 2 постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року „Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" та згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_3 середньоденний заробіток позивача становить 384 грн. 05 коп., кількість робочих днів з 15.02.2019 року по 24.05.2019 року становить 66 днів, а тому середній заробіток за весь час затримки становить 25347 грн. 30 коп.

Відповідно до статей 12,81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно п. 6 постанови Пленуму ВСУ від 24.12.99 р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Враховуючи вказане, позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 25347,30 грн. підлягають задоволенню, щодо позовних вимоги про стягнення залишку невиплаченої грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку в кількості 13 календарних днів на загальну суму 512, 73 грн., то суд приходить до висновку по відмову в задоволенні вказаних вимог, оскільки розрахунок з позивачем проведено 24.05.2019 року за відрахуванням податків, що визнається представником позивача, а порядок відрахування податків здійснено згідно з чинним законодавством, тобто вказана позивачем сума 512,73 грн. є відрахованим податком.

На підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. та судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 4125 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 245, 263-265, 268 ЦПК України, на підставі ст.ст.116,117 КЗпП України, суд

УХВАЛИВ :

Позовну заяву задовольнити частково.

Стягнути з Мобільного рятувального центру швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій (код ЄРДПОУ 33945453, місцезнаходження: м. Київ, вул. Вишгородська, 150) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за весь час затримки розрахунку по дату звільнення з 15 лютого 2019 року по день розрахунку 24.05.2019 року в сумі 25 347 (двадцять п"ять тисяч триста сорок сім) грн. 30 коп., яка судом визначена без утримання податку й інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Мобільного рятувального центру швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій, код ЄРДПОУ 33945453, на користь позивача судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Стягнути з Мобільного рятувального центру швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій, код ЄРДПОУ 33945453, на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 4125 (чотири тисячі сто двадцят п`ять) грн. 00 коп.

Позовні вимоги в частині стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 17.01.2020 р.

Суддя Р.О. Василенко