ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1962/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/961/20 Категорія: 300000000 Корман О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Новікова О.М., Храпка В.Д., Вініченка Б.Б.

за участю секретаряЧуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 жовтня 2020 року (повний текст рішення складено 21 жовтня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення статусу, функцій і повноважень,

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , посилаючись на те, що він і ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 27.05.1994 були співвласниками будинку по АДРЕСА_1 з рівними частками у праві спільної часткової власності.

ОСОБА_3 одноособово, по зловмисній домовленості, передала свою частку по договору дарування від 29.08.2017, і таким чином добровільно відмовилась від своїх майнових прав, які перейшли до її правонаступника ОСОБА_2 . Але ці обставини сформували у ОСОБА_2 фальшиве представлення про свій статус самостійного власника, що суперечить юридичним документам і порушують співвідношення майнових прав за рахунок привласнення майна з частки позивача.

Посилаючись на зазначені доводи, просив суд: встановити, що ОСОБА_2 має статус, функції і повноваження співвласника 1/6 житлової частки будинку по АДРЕСА_1 , що є предметом Договору дарування від 27.05.1994, який не припинений і продовжується; заборонити ОСОБА_2 вчиняти дії щодо користування і відчуження 1/6 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 , до завершення спору; зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди і порушення прав власності співвласників визначених Договором дарування від 27.05.1994 і документами державної реєстрації.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21.10.2020 у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю та недоведеністю його вимог.

На вказане рішення позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі вказано, що суд відмовив у позові незаконно «в результаті конфлікту інтересів» і відсутності доказової бази зумовила грубе порушення процедури, передбаченої ст.ст. 5, 189, 197, 200, 263, 264 ЦПК України і необґрунтовано обмежила йому повторний доступ до правосуддя. Заперечує. Порушені норми процесуального права.

Просив скасувати рішення суду і залишити позов без розгляду з підстав ст. 257 ЦПК України. Судовий збір просив стягнути з відповідачки.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Встановлено, що на підставі договору дарування від 27 травня 1994 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 та ОСОБА_1 1/3 частину житлового будинку в рівних долях з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 на присадибній земельній ділянці розміром 2035 кв.м. (а.с. 3).

Будь-яких інших доказів матеріали справи не містять.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням певного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність або відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення чи захисту в обраний спосіб.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення статусу, функцій і повноважень співвласника 1/6 житлової частки будинку по АДРЕСА_1 , що є предметом Договору дарування від 27.05.1994; про заборону ОСОБА_2 вчиняти дії щодо користування і відчуження 1/6 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 , до завершення спору; про зобов`язання ОСОБА_2 усунути перешкоди і порушення прав власності співвласників визначених Договором дарування від 27.05.1994 і документами державної реєстрації.

При цьому, позовні вимоги не містять ні суті порушених прав чи інтересів позивача, ні нормативно-правове обґрунтування підстав позову, ні доказів на підтвердження таких вимог.

Звертаючись за захистом своїх прав до суду саме заявник повинен обґрунтувати підстави позову, предмет позову, вказати осіб, які порушують його права та яких може стосуватись вирішення спору, відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільно-процесуального судочинства.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, звертаючись до суду з позовом саме на заявника покладається обов`язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог.

Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи передусім із доведеності таких вимог заявником.

В даному випадку позивач не обґрунтував наявність у нього порушених цивільних прав чи порушених інтересів, а також яким чином відповідачка пов`язана з їх усуненням.

Суд правильно відмовив у позові у зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю.

Посилання апелянта на те, що його позов повинен бути залишений без розгляду на підставі ст. 257 ЦПК України, зводяться до довільного тлумачення цивільно-процесуального законодавства.

Стаття 257 ЦПК України містить чіткий перелік підстав, за яких позов належить залишити без розгляду.

З аналізу позову та апеляційної скарги не вбачається підстав для залишення позову без розгляду, а в апеляційній скарзі заявник взагалі не наводить жодного обґрунтування застосування статті 257 ЦПК України в даному випадку.

Колегія суддів не встановила обмежень позивача у праві доступу до правосуддя.

У зв`язку з безпідставністю апеляційної скарги вона не підлягає задоволенню.

Судові витрати залишаються за скаржником, а у разі звільнення його від сплати судового збору за законом, такі витрати відносяться за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Судді