Постанова

Іменем України

02 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 653/927/18

провадження № 61-1982св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачі: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_2,

відповідачі: Генічеська міська рада Херсонської області, ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Воронцової Л. П., Ігнатенко П. Я., Полікарпової О. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст вимог

У березні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Генічеської міської ради Херсонської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування рішення, державної реєстрації земельної ділянки та права власності на земельну ділянку.

Позовну заяву мотивовано тим, що рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 12 травня 2015 року у справі № 653/13/15-ц за ПАТ «Дельта Банк» визнано право власності на житловий будинок літ. «А», сіни літ. «а1», терасу літ. «а2», сіни літ. «а», сарай літ. «Б», споруди 1 та 2, загальною площею 100,2 кв. м, що розташовані на земельній ділянці 505 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав та прав власності на нерухоме майно від 13 грудня 2017 року.

02 жовтня 2015 року Національним банком України прийнято постанову № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» та прийнято рішення № 181 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк», яким делеговано повноваження ліквідатора банку Кадирову В. В., які продовжено до 04 жовтня 2019 року включно.

01 грудня 2017 року ліквідатором ПАТ «Дельта Банк» зазначений об`єкт нерухомості було виставлено на електронні торги у формі аукціону через систему Прозоро, де було зазначено, що житловий будинок на АДРЕСА_1 розташований на земельній ділянці площею 505 кв. м, що підтверджується технічними паспортами на житловий будинок від 10 серпня 2005 року і від 28 березня 2008 року, планом земельної ділянки, який є їх складовою, зазначено її конфігурацію - Г-подібної форми (з поворотом вліво від входу на подвір`я з АДРЕСА_1 , з зазначенням площі за документами - 505 кв. м та площі фактичного користування - 557 кв. м.

За результатами електронних торгів їх переможцем визнано ОСОБА_2 . За відсутності державної реєстрації земельної ділянки (кадастрового номера), на якій розташоване нерухоме майно, між ліквідатором ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 було укладено попередній договір купівлі-продажу житлового будинку з його складовими частинами.

Згідно з пунктом 1.3 попереднього договору купівлі-продажу сторони домовилися, що обов`язковою умовою для укладення основного договору є:

- замовлення та отримання продавцем у встановленому законодавством України порядку документації з землеустрою земельної ділянки, приблизною площею 505 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

- замовлення та отримання продавцем витягу з Державного земельного кадастру стосовно вказаної земельної ділянки.

12 грудня 2017 року ПАТ «Дельта Банк» видало на ім`я ОСОБА_2 довіреність на право представляти інтереси довірителя в Держгеокадастрі та його структурних підрозділах для замовлення документації із землеустрою щодо вказаної земельної ділянки.

ОСОБА_2 зазначив, що замовив виготовлення технічної документації із землеустрою у інженера-землевпорядника ОСОБА_3 , яким 31 січня 2018 року при обмірах земельної ділянки було встановлено факт самовільного захоплення її частини суміжним користувачем ОСОБА_1 і виготовлено схему земельної ділянки на АДРЕСА_1 . Згідно з технічним паспортом на будинок і схемою розташування суміжних земельних ділянок вбачається накладення земельних ділянок одна на одну та безпідставне збільшення площі земельної ділянки ОСОБА_1 на АДРЕСА_2 на 132 кв. м за рахунок суміжної земельної ділянки на АДРЕСА_1 , та відповідно зменшення площі земельної ділянки, розташованої на АДРЕСА_1 на 132 кв. м.

Фактично ОСОБА_1 використовує частину земельної ділянки на АДРЕСА_1 , унаслідок чого її форма перетворилася з Г-подібної на І-подібну. ОСОБА_1 противоправно заволодів частиною земельної ділянки та демонтував існуючий паркан на АДРЕСА_1 , протиправно огородив парканом земельну ділянку на АДРЕСА_2 , самовільно збільшивши площу своєї земельної ділянки з 484 кв. м до 682 кв. м.

У подальшому ОСОБА_1 виготовив технічну документацію встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), в якій без будь-яких правових підстав зазначено іншу конфігурацію земельної ділянки і її площу - 682 кв. м, ніж та, яка значиться документально за адресою: АДРЕСА_2 .

21 липня 2014 року ОСОБА_1 зареєстрував земельну ділянку з присвоєнням кадастрового номера і подав ці документи до Генічеської міської ради, яка, не будучи обізнаною про захоплення ним частини земельної ділянки, винесла оскаржуване рішення від 28 жовтня 2014 року № 1049 «Про передачу земельної ділянки ОСОБА_1 безоплатно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд».

Позивачі вважають, що у Генічеською міською радою Херсонської області протиправно передано частину земельної ділянки, яка відноситься до будинку на АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , чим порушено майнові права ПАТ «Дельта Банк» на володіння і користування земельною ділянкою.

05 січня 2018 року ОСОБА_2 як представник ПАТ «Дельта Банк» звернувся до Генічеської міської ради Херсонської області з заявою про проведення перевірки зазначених обставин, за результатами якої комісією міської ради було підтверджено факт порушення закону та захоплення ОСОБА_1 частини суміжної земельної ділянки площею 132 кв. м., розташованої на АДРЕСА_1 .

Не дочекавшись отримання висновку комісії Генічеської міської ради Херсонської області, ОСОБА_1 подав документи до Комунального підприємства Херсонської обласної ради «Херсонське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП ХОР «Херсонське БТІ»), яким зареєстровано за ним право власності на земельну ділянку, площею 0,0682 га, кадастровий номер :01:001:0647.

З огляду на викладене ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку та ОСОБА_2 просили суд:

- визнати недійсним та скасувати рішення Генічеської міської ради Херсонської області від 28 жовтня 2014 року № 1049 «Про передачу ОСОБА_1 земельної ділянки безоплатно у власність площею 0,0682 га, кадастровий номер :01:001:0647 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 »;

- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0682 га, кадастровий номер :01:001:0647, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ;

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0682 га, кадастровий номер :01:001:0647, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , здійснену КП ХОР «Херсонське БТІ» з записом про право (у державному реєстрі прав) від 01 лютого 2018 року № 24670122;

- вирішити питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 20 липня 2018 року у складі судді Венглєвської Н. Б. у задоволенні позову ПАТ «Дельта банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що земельна ділянка, яка підлягала приватизації ОСОБА_1 , була оформлена належним чином, суміжні землекористувачі погодили її межі, тому позовні вимоги про визнання недійсним та скасування рішення Генічеської міської ради Херсонської області від 28 жовтня 2014 року № 1049, державної реєстрації земельної ділянки та права власності на земельну ділянку є безпідставними. З урахуванням того, що земельна ділянка була сформована 21 липня 2014 року, а рішення про її передачу ОСОБА_1 безоплатно у власність прийнято 28 жовтня 2014 року, суд вважав необхідним застосувати строк позовної давності стосовно вимог про визнання рішення Генічеської міської ради Херсонської області від 28 жовтня 2014 року № 1049 недійсним, на застосуванні якого наполягав відповідач ОСОБА_1 .

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Херсонського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Генічеського районного суду Херсонської області скасовано, ухвалено у справі нове рішення.

Позов ПАТ «Дельта банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним та скасовано рішення Генічеської міської ради Херсонської області від 28 жовтня 2014 року № 1049 «Про передачу ОСОБА_1 земельної ділянки безоплатно у власність площею 0,0682 га, кадастровий номер :01:001:0647 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 ».

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0682 га, кадастровий номер :01:001:0647, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 .

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0682 га, кадастровий номер :01:001:0647, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , здійснену КП ХОР «Херсонське БТІ» з записом про право (у державному реєстрі прав) від 01 лютого 2018 року № 24670122.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідно до частини другої статті 120 ЗК України та частини першої статті 377 ЦК України на підставі рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 12 травня 2015 року від ОСОБА_4 до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право власності на житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1 , та право користування земельною ділянкою площею 505 кв. м, які набув ОСОБА_2 як переможець електронних торгів від 01 грудня 2017 року.

ОСОБА_1 не погодив збільшення меж своєї земельної ділянки з суміжним землекористувачем ОСОБА_4 , фактично змінивши площу земельної ділянки, що перебувала у його користуванні, з 484 кв. м до 682 кв. м та її конфігурацію з «Г»-подібної форми на «І»-подібну. А тому прийняття Генічеською міською радою Херсонської області рішення від 28 жовтня 2014 року № 1049 «Про передачу ОСОБА_1 земельної ділянки безоплатно у власність площею 0,0682 га, кадастровий номер :01:001:0647, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 » є незаконним.

Позивачі звернулись до суду у межах строку, встановленого статтею 257 ЦК України. Державну реєстрацію права власності на майно ОСОБА_4 відповідно до рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 12 травня 2015 року за ПАТ «Дельта Банк» було здійснено 04 липня 2016 року.

Переможцем електронних торгів щодо реалізації іпотечного майна ОСОБА_2 став 01 грудня 2017 року, а про порушення своїх прав, як землекористувача, банк і ОСОБА_2 дізналися при виготовленні технічних документів із землеустрою 31 січня 2018 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у січні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просив суд скасувати постанову Херсонського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року та закрити провадження у справі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що в оскаржуваній постанові апеляційний суд не зазначив, які норми матеріального права помилково застосував суд першої інстанції та які норми процесуального права були порушені судом під час розгляду справи.

Апеляційний суд помилково застосував до спірних правовідносин положення частини четвертої статті 6 Закону України «Про іпотеку», частини п`ятої статті 116 та статей 140, 141-149 ЗК України.

Також необґрунтованим, на переконання заявника, є висновок апеляційного суду про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин позовної давності.

Крім того, враховуючи предмет спору та суб`єктивний склад осіб, а також те, що у даному випадку має місце оскарження владного, управлінського рішення, яке не випливає з договірних правовідносин, то цю справу необхідно розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Інші учасники справи відзиви на касаційну скаргу до суду не надавали.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 березня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Херсонського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року, витребувано справу № 653/927/18 із Генічеського районного суду Херсонської області.

Ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 12 травня 2015 року у справі № 653/13/15-ц у рахунок виконання основного зобов`язання ОСОБА_5 щодо погашення заборгованості за кредитним договором від 02 квітня 2008 року № 0 та додаткової угоди від 27 лютого 2009 року № 1 у розмірі 995 003,61 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки, який належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, а саме: житловий будинок літ. «А», сіни літ. «а1», тераса літ. «а2», сіни літ. «а», сарай літ. «Б», споруди 1 та 2, загальною площею 100,2 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на житловий будинок літ. «А», сіни літ «а1», тераса літ. «а2», сіни літ. «а», сарай літ. «Б», споруди 1 та 2, загальною площею 100,2 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколу електронних торгів № UA-EA-2017-11-20-000103-c 01 грудня 2017 року ОСОБА_2 придбав у ПАТ «Дельта Банк» житловий будинок, загальною площею 100,2 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 16).

20 грудня 2017 року між ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» і ОСОБА_2 було укладено попередній договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого сторони зобов`язуються у строк до 12 червня 2018 року укласти договір купівлі-продажу житлового будинку, загальною площею 100,2 кв. м, житловою площею 58,4 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 17).

Відповідно до підпункту 1.3.1 попереднього договору купівлі-продажу сторони домовилися, що обов`язковою умовою для укладення основного договору купівлі-продажу є замовлення та отримання продавцем у встановленому законодавством України порядку документації із землеустрою та витягу з Державного земельного кадастру стосовно земельної ділянки, приблизною площею 505 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 17).

05 січня 2018 року ПАТ «Дельта Банк» з метою реалізації ОСОБА_2 умов попереднього договору надало йому довіреність (а. с. 11).

Рішенням Генічеської міської ради Херсонської області від 28 жовтня 2014 року № 1049 ОСОБА_1 передано безоплатно у власність земельну ділянку, площею 0,0682 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер: :01:001:0647, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, із земель житлової та громадської забудови Генічеської міської ради (а. с. 39).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13 грудня 2017 року № 1 квітня 2008 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено запис про обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, належне ОСОБА_4 на підставі договору іпотеки від 02 квітня 2008 року, а саме: на житловий будинок загальною площею 100,2 кв. м, житловою площею 58,4 кв. м. Площа земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 - 505 кв. м (а. с. 18-19).

12 травня 2008 року до Державного реєстру іпотек внесено запис про державну реєстрацію іпотек, іпотекодавець ОСОБА_4 , іпотекодержатель ПАТ «Дельта Банк» (а. с. 18 зворот).

Встановлено, що ОСОБА_1 набув право власності на житловий будинок, ставши переможцем прилюдних торгів, згідно з протоколом від 14 травня 2003 року № 402, свідоцтва на право власності на підставі акта про проведення прилюдних торгів на 3/5 частини домобудівлі та житлового будинку незавершеного будівництва, що знаходиться на АДРЕСА_2 , які раніше належали ОСОБА_6 (а. с. 88, 89).

Вказані документи не містять інформації щодо розміру земельної ділянки, на якій розташовано придбане відповідачем майно.

Згідно з рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 07 липня 2000 року визначено порядок користування земельною ділянкою, розташованою у АДРЕСА_2 між співвласниками ОСОБА_7 (2/5 частки) і ОСОБА_6 (3/5 частки), у користування кожному виділено земельну ділянку площею 464 кв. м та 20 кв. м земельної ділянки залишено у загальному користуванні співвласників (а. с. 163, 164).

07 травня 2014 року за участю представника Херсонської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» землекористувача ОСОБА_1 та представника Генічеської міської ради було складено акт прийому-передачі межових знаків на зберігання (а. с. 35).

Цим актом описані межі земельної ділянки у АДРЕСА_2 , що знаходиться у користуванні ОСОБА_1 , площею 0,0682 га, згідно з існуючою забудовою та технічними матеріалами БТІ, з долученням абрису земельної ділянки. У акті зазначено, що межові знаки не встановлювалися за бажанням користувача земельної ділянки, межові споруди та поворотні точки земельної ділянки показані на місцевості та пред`явлені на зберігання ОСОБА_1 ; власники (користувачі) суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявили (а. с. 35).

У березні 2014 року ОСОБА_1 замовив проектно-вишукувальні роботи, пов`язані з розробкою технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (а. с. 113), до якої долучив свідоцтво про право власності на нерухоме майно, акт прийому-передачі межових знаків від 07 травня 2014 року і технічний паспорт на житловий будинок, розташований у АДРЕСА_2 , складений 12 лютого 2014 року (а. с. 108-125).

За наслідками виготовлення 21 липня 2014 року технічної документації із землеустрою земельній ділянці у АДРЕСА_2 , площею 0,0682 га, присвоєно кадастровий номер :01:001:0647 (а. с.108) та внесено до Державного земельного кадастру відомості про земельну ділянку (а. с. 90).

12 вересня 2014 року ОСОБА_1 подав до Генічеської міської ради заяву про передачу земельної ділянки площею 0,0682 га у АДРЕСА_2 у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, долучивши копію витягу із Державного земельного кадастру, копію акта прийому-передачі межових знаків (а. с. 34).

Рішенням Генічеської міської ради від 28 жовтня 2014 року № 1049 ОСОБА_1 передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,0682 га у АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:001:0647, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а. с. 39).

01 лютого 2018 року КП ХОР «Херсонське БТІ» зареєструвало за ОСОБА_1 право власності на вказану земельну ділянку (а. с. 40).

31 січня 2018 року при обмірах земельної ділянки та геодезичній зйомці на АДРЕСА_1 з метою виготовлення технічних документів із землеустрою на замовлення ПАТ «Дельта Банк» в особі представника ОСОБА_2 інженером-землевпорядником ОСОБА_3 встановлено факт накладення земельних ділянок, розташованих у АДРЕСА_2 на АДРЕСА_3 , зменшення розміру земельної ділянки на 132 кв. м на АДРЕСА_3 за рахунок суміжного користувача у АДРЕСА_2 та зміну конфігурації земельної ділянки на АДРЕСА_1 , про що складено відповідні схеми (а. с. 41-42).

Актом обстеження земельних ділянок від 01 лютого 2018 року на АДРЕСА_3 та у АДРЕСА_2 комісією виконавчого комітету Генічеської міської ради встановлено порушення майнових прав ПАТ «Дельта Банк» на земельну ділянку на АДРЕСА_3 з боку суміжної земельної ділянки у АДРЕСА_2 , належної ОСОБА_1 (а. с. 44).

Незаконність рішення Генічеської міської ради від 28 жовтня 2014 року №1049, що оскаржується позивачами, визнав представник міської ради у суді першої інстанції.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі - у редакції, чинній до набрання чинності Законом України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ») передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, колегія суддів вважає, що постанова апеляційного суду не відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку та ОСОБА_2 зазначали, що оскаржуване рішення Генічеської міської ради від 28 жовтня 2014 року № 1049 про передачу ОСОБА_1 земельної ділянки безоплатно у власність, площею 0,0682 га, кадастровий номер :01:001:0647, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 , є незаконним, оскільки порушує права ПАТ «Дельта Банк» як власника іпотечного майна, яке розташоване на цій ділянці, та як законного користувача цієї земельної ділянки.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачі посилались на наявність рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 12 травня 2015 року у справі № 653/13/15-ц, яким за ПАТ «Дельта Банк» визнано право власності на житловий будинок літ. «А», сіни літ. «а1», терасу літ. «а2», сіни літ. «а», сарай літ. «Б», споруди 1 та 2, загальною площею 100,2 кв. м, що розташовані на земельній ділянці 505 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішуючи вказаний спір, апеляційний суд встановив, що відповідно до частини четвертої статті 6 Закону України «Про іпотеку», частини другої статті 120 ЗК України та частини першої статті 377 ЦК України до ПАТ «Дельта Банк» від ОСОБА_4 на підставі рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 12 травня 2015 року разом з правом власності на житловий будинок, розташований на АДРЕСА_1 , перейшло також право користування земельною ділянкою, площею 505 кв. м, які, у подальшому набув ОСОБА_2 як переможець електронних торгів від 01 грудня 2017 року.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками апеляційного суду з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 120 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У разі набуття права власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), який розташований на землях державної або комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи, та необхідності поділу земельної ділянки площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених статтею 121 ЗК України (крім випадків, коли формування земельної ділянки в такому розмірі є неможливим) (абзац третій частини шостої статті 120 ЗК України).

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

При цьому під час застосування положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України судам слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула право власності на будівлю чи споруду, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Такі правові висновки викладені Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16 та інших.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) не встановлено правових підстав для відступу від наведених висновків.

Згідно з підпунктом «ґ» пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 01 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК України 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі статтею 377 ЦК України, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК України Законом України від 27 квітня 2007 року № 997-V і згідно зі статтею 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 01 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК України і статті 120 ЗК України в редакції Закону України № 1702-VІ від 05 листопада 2009 року.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини у сфері іпотеки, є Закон України від 05 червня 2003 № 898-ІV «Про іпотеку».

Згідно зі статтею 1, частиною першою статті 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки є об`єкти нерухомого майна та об`єкти, які прирівнюються до таких цим законом. До них чинним законодавством, зокрема, віднесено земельні ділянки; будівлі; споруди; підприємство як майновий комплекс; житлові будинки; квартири; дачі; садові будинки; гаражі; об`єкт незавершеного будівництва, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно в майбутньому; право оренди чи користування нерухомим майном, яке надає орендарю чи користувачу право будувати, володіти та відчужувати об`єкт нерухомого майна.

Об`єкти нерухомого майна можуть бути предметом іпотеки лише за таких умов:

майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація;

нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення;

воно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим законом.

Відповідно до частини четвертої статті 6 Закону України «Про іпотеку» якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Якщо ця земельна ділянка належить іншій особі та була передана іпотекодавцю в оренду (користування), після звернення стягнення на будівлі (споруди) їх новий власник набуває права і обов`язки, які мав іпотекодавець за правочином, яким встановлено умови оренди цієї земельної ділянки (користування нею).

З метою встановлення обставин того, чи було порушено право позивачів у цій справі, необхідно виходити з наявності та обсягу у них дійсних прав, які пов`язані з укладенням між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_4 договору іпотеки.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 12 травня 2015 року у справі № 653/13/15-ц встановлено, що 02 квітня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСибБанк») та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №0. Відповідно до умов договору АКІБ «УкрСибБанк» надало ОСОБА_5 кредит для споживчих цілей у сумі 47 000,00 доларів США, а останній зобов`язався повернути його не пізніше 02 квітня 2015 року та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 13,40% річних.

На забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором від 02 квітня 2008 року №0 між АКІБ «УкрСибБанк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки від 02 квітня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Кравцовим К. О. та зареєстрований в реєстрі за № 1255, відповідно до умов якого, ОСОБА_4 виступила майновим поручителем позичальника ОСОБА_5 та передала АКІБ «УкрСиббанк» в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить їй на праві приватної власності.

08 грудня 2011 року між правонаступником АКІБ «УкрСибБанк», ПАТ «УкрСиббанк», та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» передано (відступлено) ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорам, у тому числі і за договором іпотеки від 02 квітня 2008 року.

Цим же рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 12 травня 2015 року у справі № 653/13/15-ц у рахунок виконання основного зобов`язання ОСОБА_5 щодо погашення заборгованості за кредитним договором від 02 квітня 2008 року № 0 та додаткової угоди від 27 лютого 2009 року № 1 у розмірі 995 003,61 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки, який належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, а саме: житловий будинок літ. «А», сіни літ. «а1», тераса літ. «а2», сіни літ. «а», сарай літ. «Б», споруди 1 та 2, загальною площею 100,2 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ «Дельта Банк» предмета іпотеки у власність та визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на житловий будинок літ. «А», сіни літ. «а1», тераса літ. «а2», сіни літ. «а», сарай літ «Б», споруди 1 та 2, загальною площею 100,2 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, зі змісту указаного судового рішення відомо, що предметом іпотеки АКІБ «УкрСибБанк» та ОСОБА_4 визначили лише житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Земельна ділянка, на якій знаходиться цей житловий будинок, не належала ОСОБА_4 на праві власності.

За таких обставин правильне застосування до спірних правовідносин частини четвертої статті 6 Закону України «Про іпотеку», частини другої статті 120 ЗК України та частини першої статті 377 ЦК України передбачає попереднє з`ясування правомірності та підстав користування іпотекодавцем цією ділянкою.

Встановлення зазначених обставин є необхідним також для вирішення питання про розмір та межі спірної земельної ділянки, а також про обсяг прав, наявних у ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 щодо цієї земельної ділянки на момент звернення до суду з позовом у цій справі.

Щодо позовної давності, то колегія суддів зазначає, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Водночас, колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що цю справу необхідно розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин

Тобто спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Правовідносини, які склались між учасниками цієї справи, стосуються оскарження позивачами законності рішення щодо безоплатної передачі ОСОБА_1 земельної ділянки комунальної власності для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Тобто оскаржуване рішення міської ради стосується приватних (майнових, матеріальних) прав позивачів, а владні управлінські дії та рішення органу місцевого самоврядування не є предметом дослідження у цій справі.

Оскільки спірні правовідносини мають ознаки приватноправового характеру, тому підлягають захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових, а саме у порядку цивільного судочинства.

Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 30 травня 2018 року у справі № 127/16433/17, від 11 вересня 2019 року у справі № 520/12022/17 та інших.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, збирати нові докази та давати їм оцінку, розгляд справи апеляційним судом проведено неповно, то справу необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 415 ЦПК України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги приймає постанову відповідно до правил, встановлених статтею 35 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з особливостями, зазначеними у статті 416 цього Кодексу.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Херсонського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Ю. В. Черняк