ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/7154/19 Номер провадження 22-ц/814/2578/20Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Нестеренко Анни Володимирівни

на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 вересня 2020 року, постановлену суддею Кривич Ж. О., повний текст ухвали складено 29 вересня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

25 вересня 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Нестеренко А.В. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 вересня 2020 року клопотання представника відповідача - адвоката Гольдінова Ю.Л. - задоволено.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідно ст.ст. 26, 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» надання правової допомоги адвокатом без укладення договору в письмовій формі, зокрема лише на підставі довіреності, не допускається, окрім випадків, передбачених ч.2 ст. 27 цього Закону. Зазначений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду сформований у постанові від 06 листопада 2019 року у справі № 817/66/16, тому згідно п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України існують підстави для залишення позову без розгляду.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Нестеренко А. В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за обставин даної справи, залишення без розгляду поданої до суду 25.09.2019 року позовної заяви ОСОБА_1 майже через рік після її подання до суду та після того, як вона прийнята судом до розгляду, було відкрито провадження у справі та були проведенні судові засідання, а вся судова кореспонденція надсилалась адвокату Нестеренко А. В., як повноважному представнику позивача ОСОБА_1 , і жоден документ не надсилався особисто позивачу ОСОБА_1 , має ознаки надмірного формалізму та занадто суворого тлумачення процесуальної норми та є непропорційним обмеженням права позивача ОСОБА_1 на доступ до суду. Вважає, що видана на її ім`я довіреність на представництво інтересів ОСОБА_1 , копія якої наявна в матеріалах справи, є належним документом про надання повноважень на ведення справи в суді. Відтак, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для закриття провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 257 ЦПК України. Крім того зазначає, що є безпідставним посилання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Гольдінова Ю. Л. на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 06.11.2019 р. у справі № 817/66/16, на який посилається суд першої інстанції в обґрунтування оскаржуваної ухвали, оскільки фактичні обставини справ є різними.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 просить її залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 вересня 2019 року адвокат Нестеренко А. В. на підставі довіреності від 01.08.2019 року звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

До позовної заяви було надано копію довіреності від 01.08.2019 року №31АБ1487233, якою ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_4 представляти її інтереси в установах, підприємствах, і організаціях України, незалежно від форм власності щодо вирішення питань, пов`язаних з отриманням на її ім`я реєстраційного номера облікової картки платника податків, оформлення спадкових прав після померлого ОСОБА_5 , отримання свідоцтва про право на спадщину та реєстрації права власності (а.с. 4), а також було надано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю на ім`я ОСОБА_4 № 1135, видане 04 січня 2012 року на підставі рішення Полтавської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 04 січня 2012 року №1 (а.с. 6).

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 вересня 2019 року відкрито провадження у справі, призначено проведення підготовчого судового засідання на 11.10.2019 р. (а.с 28).

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 лютого 2020 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 07.04.2020 р. (а.с. 152).

Залишаючи цивільну справу без розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку, що надання правової допомоги адвокатом без укладення договору в письмовій формі, зокрема лише на підставі довіреності, не допускається, окрім випадків, передбачених ч. 2 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», тому, на підставі ч. 2 ст. 257 ЦПК України, цивільну справи залишено без розгляду, оскільки позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Конституцією України проголошено, що утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі (ч. 1 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При цьому, частина 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» регламентує вичерпні випадки вчинення договору про надання правової допомоги усно, а саме: надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2019 у справі № 817/66/16, застосованій судом до спірних правовідносин зазначила, що укладення договору про надання правової допомоги слід вважати професійним обов`язком адвоката, передбаченим законом. Водночас, судом першої інстанції не було враховано, що в означеній справі судами досліджувалось питання законності притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності, зокрема, у зв`язку з неналежним виконанням, покладених на нього обов`язків та наданням правової допомоги без укладення договору в письмовій формі.

Колегія суддів вважає, що застосування висновків викладених у вказаній постанові до спірних правовідносин є помилковим, оскільки обставини у справі №817/66/16 і даної справи не є подібними.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами (ч. 3 ст. 244 ЦК України). Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не встановлює вимог до довіреності, виданої на підтвердження повноважень адвоката. Підстави і порядок припинення представництва за довіреністю визначаються ЦК України. Закон не вимагає від довірителя перевидавати довіреність у зв`язку з набуттям його представником статусу адвоката.

У питанні допуску особи до участі у справі через свого представника, який діє на підставі довіреності, важливим є, щоб особа, яка здійснює представництво у суді, була адвокатом, право якого на заняття адвокатською діяльністю не було зупинено чи припинено на момент звернення до суду. Довіреність у такому випадку є документом, який визначає межі наданих представникові прав та перелік дій, які він може вчиняти для виконання наданого йому доручення. Адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді (ст. 400-1 Кримінального кодексу України).

Положенням ч. 5 ст. 4 ЦПК України, яка гарантує право на судовий захист, передбачено, що жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.

З врахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що додана до позовної заяви довіреність від 01.08.2019 року №31АБ1487233, якою ОСОБА_1 уповноважила, зокрема ОСОБА_4 представляти її інтереси, статус якої як адвоката підтверджено свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю № 1135, видане 04 січня 2012 року, є достатніми документами у розмінні ч. 4 ст. 62 ЦПК України, які підтверджують право ОСОБА_1 на звернення до суду з позовною заявою через свого представника ОСОБА_4 .

Недотримання адвокатом вимог чинного законодавства щодо здійснення адвокатської діяльності та здійснення представництва без укладення договору про надання правової допомоги в письмовій формі може породжувати деяку невизначеність в обсязі цивільних прав та обов`язків адвоката та його клієнта, однак, сам факт невиконання адвокатом обов`язку з укладення договору про надання правової допомоги в письмовій формі не може свідчити про відсутність у нього повноважень на вчинення процесуальних дій від імені довірителя, що підтверджується довіреністю в порядку ч. 4 ст. 62 Цивільного процесуального кодексу України. Вимог про надання письмового договору на підтвердження представництва адвоката у суді чинним ЦПК України не передбачено.

З врахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо підписання позовної заяви особою, яка не мала права її підписувати.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог. Надмірний формалізм у вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04.12.1995 у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.

У рішенні від 13.01.2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28.10.1998 у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 вказаної Конвенції.

Згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України№2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» якщо порушення правил статей 119, 120 ЦПК виявлені при розгляді справи, вони усуваються в ході судового розгляду або настають наслідки, передбачені пунктом 8 частини першої статті 207 ЦПК.

Згідно п. 6 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно п. 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасування, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п. 6, 379 ч.1 п. 4, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Нестеренко Анни Володимирівни - задовольнити.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 вересня 2020 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2020 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов