П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2020 року м. Київ

Справа № 22-12957 Головуючий у 1-й інстанції: Волошин В. О.

Унікальний № 761/20415/14-ц Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

Невідомої Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекс Навігатор» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекс Навігатор» про визнання кредитного договору недійсним,-

у с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» пред`явив в суд позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 49.4/88/05-Z від 04 серпня 2005 року у сумі 78 565 грн 38 коп.; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 70,70 кв. м, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 ; стягнути пропорційно з відповідачів витрати по сплаті судового збору у розмірі 785 грн 65 коп. (т. 1, а. с. 2-5).

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 04 серпня 2005 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (з урахуванням змін та доповнень внесеними додатковими угодами та договорами до нього), відповідно до п. 1.1 якого відповідачу був наданий кредит в сумі 35 000 доларів США.

04 серпня 2005 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір № 33/88/Z/Z-05 на забезпечення прийнятих на себе вказаним договором зобов`язань за рахунок зазначеного вище предмету іпотеки.

Однак, відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, щомісячні платежі за договором і в термін, встановлений договором, не здійснюються, заборгованість не повертається.

Укладанням правочинів, зокрема підписанням кредитного договору відповідачі підтвердили, що умови цих договорів їм відомі та зрозумілі, з Правилами, Правилами страхування та Програмою страхування та Тарифами банку та страхової компанії ознайомлені, їх приймають та погоджуються. Крім цього укладанням додаткових угод № 1 - № 5 позивач та відповідачі добровільно внесли відповідні зміни до кредитного договору, а додатковими угодами № 1 - № 3 - до іпотечного договору.

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк» про визнання кредитного договору недійсним, в якому просив визнати кредитний договір, укладений між ним та ПАТ «Дельта Банк», недійним (т. 1, а. с. 153-157).

В обґрунтування зустрічних вимог вказував, що умови надання кредиту в іноземній валюті без отримання індивідуальної банківської ліцензії є протизаконними, а отже укладений кредитний договір є недійсним з моменту укладення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2019 року у зв`язку з смертю відповідача ОСОБА_3 в якості його правонаступників до справи було залучено його сина - ОСОБА_1 та дружину померлого - ОСОБА_2 , які 23 березня 2018 року, звернулися до Третьої Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та відповідно її прийняли.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 вересня 2019 року до участі у справі у якостіправонаступника ПАТ «Дельта Банк» було залученого нового кредитора ТОВ «Лекс Навігатор», у зв`язку з віднесенням ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних та його ліквідацією (виведенням з ринку) і укладенням 21 лютого 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Лекс Навігатор» за результатами проведених уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відкритих торгів (аукціону) договору № 1179/К купівлі-продажу майнових прав за кредитним договором та договору відступлення права вимоги за іпотечним договором.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року позов ТОВ «Лекс Навігатор» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором; звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Лекс Навігатор» суму заборгованості за кредитним договором № 49.4/88/05-Z від 04 серпня 2005 року, яка станом на 12 травня 2014 року становить 6 776 доларів 48 центів США, що є еквівалентом на зазначену дату 78 565 грн 38 коп.; судовий збір у розмірі 785 грн 65 коп.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 49.4/88/05-Z від 04 серпня 2005 року, яка станом на 12 травня 2014 року становить 6 776 доларів 48 центів США, що є еквівалентом на зазначену дату 78 565 грн 38 коп., суд звернув стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 33/88/Z/Z-05 від 04 серпня 2005 року, а саме, на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 70,70 кв. м., шляхом продажу на прилюдних торгах, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі по 121 грн 80 коп. з кожного.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ТОВ «Лекс Навігатор» про визнання кредитного договору недійсним залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду в частині вирішення первісного позову, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати (т. 3, а. с. 79-83).

Отже відповідно до змісту апеляційної скарги, рішення в частині вирішення зустрічних вимог про визнання договору недійсним ОСОБА_4 не оскаржується, а тому у апеляційному порядку в цій частині не перевіряється.

Відзиву на апеляційну скаргу у визначений судом строк не надходило. Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги отримані уповноваженою особою ТОВ «Лекс Навігатор» 20 жовтня 2020 року (т.3, а.с.107).

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити та рішення в оскарженій частині скасувати з огляду на наступне.

При розгляді справи районним судом були встановлені наступні обставини.

Відповідно до умов укладеного кредитного договору, ОСОБА_1 був наданий ВАТ «Кредитпромбанк» (правонаступником якого був ПАТ «Дельта Банк») кредит в сумі 35 000 доларів США, з забезпеченням прийнятих на себе вказаним договором зобов`язань за рахунок зазначеного предмету іпотеки а саме: квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 70,70 кв. м.

04 серпня 2005 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 (правонаступниками якого є спадкоємці за законом першої черги: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ), в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед банком по кредитному договору на суму кредитних коштів, укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_3 передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 70,70 кв. м.

Згідно з наданих до суду позивачем вимоги, заяви, розрахунку заборгованості за кредитним договором та підтверджуючих документів станом на момент ліквідації банку та проведення електронних торгів (аукціону) - 21 лютого 2019 року дійсний розмір заборгованості відповідачів перед позивачем становить 358 294 грн 05 коп. та складається з: суми заборгованості за кредитом: 6 252 доларів 74 центів США, еквівалент 169 371 грн 49 коп., суми заборгованості за відсотками: 2 616 грн 16 доларів США, еквівалент 70 865 грн 40 коп., пені: 61 173 грн 28 коп.; штрафу за порушення умов договору: 56 883 грн 88 коп.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Лекс Навігатор» про стягнення заборгованості за кредитним договором районний суд виходив із того, що позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, а отже з нього на користь кредитора підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 6 776 доларів 48 центів США, що є еквівалентом на 12 травня 2014 року - 78 565 грн 38 коп. Ураховуючи те, що районним судом встановлено невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, суд дійшов висновку, що вимога первісного позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах, у межах процедури виконавчого провадження є обґрунтованою.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги апеляційний суд виходить з наступного.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених ст. 12 вказаного Закону.

У даному випадку матеріали справи свідчать, що на підтвердження розміру заборгованості позивачем було надано довідку від 12 травня 2014 року, відповідно до якої розмір заборгованості по кредитному договору № 8_49.4/88/05-Z.USD станом на 12 травня 2014 року складає: 6 776 доларів США 48 центів, що згідно курсу НБУ складає 78 565 грн 38 коп. В тому числі тіло кредиту - 6 252 доларів США 74 центів, що в еквіваленті складає 72 493 грн 22 коп., відсотки 523 долари США 74 центи, що в еквіваленті складає 6 072 грн 15 коп., комісія за ведення кредиту - 0 грн. З них прострочена заборгованість по кредитному договору № 8_49.4/88/05-Z.USD станом на 12 травня 2014 року складається з тіла кредиту 6 252 доларів США 74 центи, що в еквіваленті складає 72 493 грн 22 коп., відсотків 498 доларів США 14 центів, що в еквіваленті складає 5 775 грн 35 коп., комісії - 0 грн. Загальна заборгованість станом на 12 травня 2014 року складає: 78 565 грн 38 коп. (т. 1, а. с. 40).

Розрахунку заборгованості ОСОБА_1 позивач суду не надав, а тому перевірити, за який конкретно період часу протягом строку дії договору вона утворилась, не виявляється можливим.

Разом з тим, із вказаної вище довідки убачається, що заборгованість по процентам за користування кредитними коштами нарахована станом на 12 травня 2014 року.

Водночас, відповідно до змісту п. 3.1 Кредитного договору позичальник зобов`язується забезпечити повернення одержаної суми кредитів згідно з умовами цього договору не пізніше 04 серпня 2010 року на рахунок, вказаний у п. 1.2 цього договору, шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку (т.1, а. с. 6).

Згідно з п. 3.2 Кредитного договору № 49.4/88/05-Z позичальник зобов`язується сплачувати Банку нараховані проценти за користування кредитами до 10-го числа кожного календарного місяця включно, а також 04 серпня 2010 року або в день повного дострокового погашення кредитів шляхом внесення готівки у касу Банку або безготівкового перерахування зі свого поточного рахунку. Датою сплати заборгованості за процентами є день зарахування коштів на рахунок, вказаний у п. 1.4 цього договору.

При перевірці розміру заборгованості суд першої інстанції не прийняв до уваги, що після спливу строку дії договору, припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пенею.

Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318 цс 18, відповідно до якого право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок викладений також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

Отже правові підстави для стягнення процентів за користування кредитом, нарахованих після закінчення строку кредитування, відсутні.

Крім того, відповідно до п. 3.6 вищевказаного договору позичальник зобов`язується погашати заборгованість за цим Договором у такій черговості: 1) погашення простроченої заборгованості за процентами за користування кредитами, 2) погашення простроченої заборгованості за кредитами, 3) погашення строкової заборгованості за нарахованими процентами, 4) погашення строкової заборгованості за кредитами, 5) погашення заборгованості за пенею, а також штрафами, передбаченими цим Договором.

Ураховуючи вищенаведену домовленість сторін щодо черговості погашення заборгованості, всі сплачені ОСОБА_1 на погашення заборгованості кошти у період з 05 серпня 2010 року до 12 травня 2014 року (дата, на яку нарахована заборгованість, що заявлена до стягнення) першочергово відносилися на погашення простроченої заборгованості за процентами за користування кредитами, хоча в означений період Банк не вправі був нараховувати такі проценти.

Відсутність розгорнутого розрахунку щодо розміру заборгованості із розбивкою по періодам та видам платежів унеможливлює здійснення апеляційним судом перевірки та відповідного коригування із зарахуванням сум, що були сплачені на погашення процентів, нарахованих у період з 05 серпня 2010 року до 12 травня 2014 року, в рахунок погашення суми кредиту.

Згідно ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

Оскільки, як вже зазначено вище, позивачем не надано детального розрахунку заборгованості за кредитним договором № 49.4/88/05-Z, що позбавляє суд можливості перевірити розрахунок, здійснити відповідні коригування та встановити реальний розмір заборгованості ОСОБА_1 , позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором не можуть вважатися доведеними.

З огляду на таке апеляційний суд доходить висновку, що правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором відсутні. Тому вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості також не підлягають задоволенню.

За правилами ч. 1 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку щодо наявності правових підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення районного суду в частині вирішення первісних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року в частині вирішення первісних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекс Навігатор» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома