СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/1396/20
Провадження № 2/306/615/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2020 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді Ганчак Л.Ф.

за участю секретаря Пайда Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації : АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання невідоме, ІПН НОМЕР_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_2 .

Позов мотивує тим, що є власником житлового будинку АДРЕСА_2 . Окрім неї, у згаданому житловому будинку значиться зареєстрованим відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 1984 року. На даний час у провадженні Свалявського районного суду перебуває позов позивача про розірвання шлюбі з ОСОБА_2 (справа №306/1411/20). Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 . У 2013 році відповідач ОСОБА_2 виїхав на заробітки і з цього часу додому не повертався, місце його знаходження невідоме. Реєстрація відповідача у згаданому будинку позбавляє її повноцінно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, вона не має можливості оформити субсидії, а тому просить позов задовольнити.

Позивач у судове засідання не зявилася, надала суду заяви про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в підготовче судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не подав.

За викладених обставин, суд провів розгляд справи на підставі наявних в ній доказів, в порядку, передбаченому ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до наступного висновку.

Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово ч.1 ст.29 ЦК України.

Ст.47 Конституції України визначає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_2 , що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 20.12.2011р. та витягом про державну реєстрацію прав КУП Свалявське РБТІ №:32679731 від 26.12.2011року, реєстраційний номер: 35577048 (а.с.7,8). У згаданому житловому будинку значиться зареєстрованим відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується ксерокопією будинкової книги (а.с.9-10), з яким позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з 1984 року (а.с.6).

Також встановлено, що позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 (справа №306/1411/20), про що свідчить ухвала про відкриття провадження у справі (а.с.15-а-15б) .

Інформацією сільського голови с. Стройне Свалявського району за №267/02-06 від 16.10.2020року стверджується, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.9).

Відповідно до Акту про фактичне проживання особи, складеного комісією Стройненської сільської ради від 24.09.2020року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 , однак більше шести років за вказаною адресою не проживає, місце його проживання (перебування) нікому не відоме (а.с.11).

Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З набуттям позивачем по даній справі права власності на будинок, останній має право на власний розсуд розпоряджатися своєю власністю, в тому числі і щодо вирішення питань стосовно можливості проживання в будинку інших осіб.

Згідно ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі …судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Окрім того, суд керується нормами міжнародного законодавства, які регулюють дану сферу правовідносин, п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла.

В судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє підтвердження, так як наявна реєстрація відповідача фактично перешкоджає позивачам в реалізації їх прав як власників вищевказаного жилого приміщення і враховуючи, що відповідач фактично не проживають у даному помешканні, позов є обгрунтованим та його слід задовольнити.

Суд не стягує судовий збір з відповідача на користь позивача, в зв`язку з незаявленням позивачем такої вимоги.

Керуючись ст. ст. 12, 18, 76, 81, 128, 133, 134, 137, 200, 206, 223, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 15, 29, 317, 319, 386, 391, 405 ЦК України, ст.41 Конституції України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації : АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання невідоме, ІПН НОМЕР_2 ) таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його винесення до Закарпатського апеляційного суду через Свалявський районний суд.

ГОЛОВУЮЧИЙ - СУДДЯ Л.Ф.Ганчак

08.12.2020 року