Справа № 715/1581/20
Провадження № 2/715/468/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року смт. Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Цуренка В.А.

секретаря судового засідання Оршевська С.М.

за участю представника позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що в провадженні Глибоцького районного суду Чернівецької області знаходиться цивільна справа 2/715/370/20 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

З відповідачем позивачка перебуває у шлюбі, зареєстрованому 24 липня 1998 року виконкомом Волоківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, під актовим записом № 16.

На даний час, між ними виник спір щодо розподілу спільного майна подружжя, тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом.

У 2008 році сторонами спільно було придбано транспортний засіб марки «Mitsubishi Outlander», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Оскільки їхні відносини з відповідачем ґрунтувалися на принципі взаємної довіри, у неї ОСОБА_4 були відсутні підстави для заперечень проти оформлення права власності на автомобіль на ім`я чоловіка.

Вказаний транспортний засіб, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто її - ОСОБА_4 та її чоловіка ОСОБА_2 .

На сьогоднішній день ОСОБА_2 відмовляється в добровільному порядку визначити частки у спільному майні у зв`язку із фактичним не визнанням її права на вказане майно. До того ж, після її звернення до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, відповідач вивіз з їхнього помешкання зазначений вище транспортний засіб та переховує його.

Тому просить суд, ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частку автомобіля марки «Mitsubishi Outlander», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

В судове засідання позивачка ОСОБА_4 не з`явилася однак її представник, адвокат Колесник Володимир Олександрович в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, в своїхпоясненнях підтвердив факти, викладені в позові та просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник, адвокат Боднарюк Георгій Васильович в судовому засіданні вимоги позову визнали повністю та не заперечували щодо задоволення позову. Також просили суд скасувати заходи забезпечення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як вбачається із змісту ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що в провадженні Глибоцького районного суду Чернівецької області знаходиться цивільна справа 2/715/370/20 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

З відповідачем позивачка перебуває у шлюбі, зареєстрованому 24 липня 1998 року виконкомом Волоківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, під актовим записом № 16.

У 2008 році сторонами спільно було придбано транспортний засіб марки «Mitsubishi Outlander», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , що визнається сторонами.

За таких обставин вказаний транспортний засіб, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Також, як визначено ч.1 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї , то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці, та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Так, згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що «...зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Статтею 392 цього ж Кодексу передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ч.2 ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Верховний Суд України 04 квітня 2011 року при розгляді справи № 3- 18гс11 ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 Цивільного кодексу власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними».

Така ж правова позиція розтлумачена і в пункті 37 Постанови Вищою спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5.

Таким чином, якщо титульним власником спільного майна є лише один співвласник, а право власності іншого співвласника майна не підтверджене документально, або навіть не визнається чи заперечується, то на підставі норм ст. 392 Цивільного кодексу України та приведеної вище правової позиції Верховного Суду України зацікавлена особа може в судовому порядку захистити своє суб`єктивно непідтверджене, невизнане, порушене чи оспорюване право власності на частку в спільному майні, оскільки з певних причин договір про визначення часток в нотаріальному порядку не може бути укладений.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє обґрунтування при розгляді справи.

Вирішуючи доводи відповідача та його представника про необхідність скасування заходів забезпечення позову, суд вважає, що на даній стадії процесу, заходи забезпечення позову не можуть бути скасовані, оскільки позовні вимоги задоволенні повністю.

На підставі викладеного, ст. ст. 319, 328, 331, 744 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63, 68, 70 СК України,керуючись ст.ст. 4-13, 19, 76-81, 89, 206, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_4 задовольнити повністю.

Поділити спільне майно подружжя та визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , мешканкою АДРЕСА_1 , право власності на 1/2 частини автомобіля марки «Mitsubishi Outlander», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Повний текст судового рішення виготовлено 10 грудня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

Суддя: