КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2020 року

м. Київ

справа № 361/7130/19

провадження № 22-ц/824/2174/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Костецької М.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Броварської міської нотаріальної контори Київської області про усунення перешкод для одержання свідоцтва про право на спадщину за законом шляхом зняття заборони відчуження будинку, відновлення становища шляхом виключення з реєстру заборон запису про обтяження, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області про зняття заборони на відчуження нерухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 Внаслідок її смерті відкрилась спадщина, яку як спадкоємець за законом прийняла позивач та одержала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0816 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, позивач не може реалізувати своє право на одержання свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок АДРЕСА_1 , що розташований за указаною вище адресою, оскільки існує обтяження прав на цей будинок.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області про усунення перешкод шляхом зняття заборони відчуження будинку, про відновлення становища шляхом виключення з реєстру заборон запису про обтяження.

Не погоджуючись із указаною ухвалою, ОСОБА_1 звернулась до суду апеляційною з скаргою, в якій просила оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно того, що відповідач є державним реєстратором, а відтак суб`єктом владних повноважень, тому спір є адміністративним.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 підтримали викладені у апеляційній скарзі доводи, просили апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представник відповідача Броварської міської нотаріальної контори Київської області в судове засідання не з`явився, однак 26 грудня 2019 року до Київського апеляційного суду від завідувача нотаріальної контори Журавської В.В. надійшло клопотання про розгляд справи без участі представників відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив із того, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки відповідач є суб`єктом владних повноважень, який із позивачем не перебуває у приватноправових відносинах, а який діяв при виконанні делегованих йому повноважень у публічно-правовій сфері, - тим самим позивач визначив природу даного спору, який між даними суб`єктами виник не у сфері цивільних (приватноправових) відносин, а у сфері адміністративних (публічно-правових) відносин, що підпадає під юрисдикцію адміністративних судів і має розглядатись в порядку, встановленому КАСУ.

Однак, апеляційний суд не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 125 Конституції України визначено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини 1 статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної юрисдикції справ апеляційний суд виходить із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Під цивільною юрисдикцією розуміють компетенцію загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Разом з тим, завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч.1 ст.2 КАС України).

Згідно з п.1 ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене приватне право шляхом оскарження управлінських дій суб`єктів владних повноважень.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 805/4506/16-а, від 27 червня 2018 року у справі № 815/6945/16.

З матеріалів справи убачається, що звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 указувала про помилковість накладення заборони на відчуження нерухомого майна, а саме будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у забезпечення грошових зобов`язань ОСОБА_4 , який не є власником указаного будинку.

Отже, спір виник з приводу порушення права власності позивача на нерухоме майно, а саме будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та направлений на перевірку законності підстав накладення заборони на відчуження нерухомого майна, щодо якого позивач звернувся до державного нотаріуса про вчинення нотаріальних дій. Вимоги до державного нотаріуса мають розглядатися у порядку цивільного судочинства, оскільки вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав є похідними від спору щодо такого майна, як передбачено у частині першій статті 19 ЦПК України.

Такої ж правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові № 755/10947/17 від 30 січня 2019 року.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства, зокрема господарського, коли спір пов`язаний із належністю майна не фізичній, а юридичній особі.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачем у справі має бути боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року№2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження).

Як убачається із позовної заяви, ОСОБА_1 звертаючись до суду із даним позовом указала відповідачем лише Броварську міську Державну нотаріальну контору Київської області і не указала особу, в інтересах якої накладено арешт.

Однак, не зазначення у позові належного відповідача не є підставою для висновку, що такий позов слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, відповідно до статті 367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню, з направленням справи для вирішення питання про відкриття провадження до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,379,381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2019 року скасувати, справу направити для вирішення питання про відкриття провадження до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба