ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5031/19 Номер провадження 22-ц/814/58/20Головуючий у 1-й інстанції Материнко М.О. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Триголова В.М.,

Суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників процесу апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Електромотор-побут» Приватного акціонерного товариства «Електромотор»

на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 17 вересня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Електромотор», Дочірнього підприємства «Електромотор-побут» Приватного акціонерного товариства «Електромотор», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання рішення правління незаконним та скасування рішення, визнання договору частково недійсним

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ "Електромотор", ДП "Електромотор-побут" ПАТ "Електромотор" про визнання рішення правління незаконним та скасування рішення, визнання договору частково недійсним.

Посилався на те, що він на законних підставах був вселений, прописаний та проживав у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 . Кімната у гуртожитку була надана йому для проживання у зв`язку із тим, що він працював на ПАТ «Електромотор». У зв`язку із проживанням у гуртожитку з ним був підписаний договір про тимчасове користування житловою кімнатою від 20.04.2016 року. У подальшому, 20.05.2019 року йому стало відомо, що його намагаються виселити з гуртожитку. Так, 13.05.2019 року рішенням засідання правління ПрАТ «Електромотор» прийнятим на засіданні правління ПрАТ «Електромотор» 13.05.2019 року, оформленим Протоколом № 5, було вирішено, у зв`язку із звільненням з роботи ОСОБА_1 та закінченням терміну дії договору про тимчасове проживання у гуртожитку, звільнити займану ним кімнату та знятись з реєстрації за вказаною адресою, кімнату передати балансоутримувачу, а у подальшому передати у користування іншій особі. У подальшому, 13.05.2019 року на сумісному засіданні правління ПрАТ «Електромотор», профспілкового комітету та керівництва ДП «Електромотор-побут» 13.05.2019 року, було прийнято рішення про зазначені вище обставини, оформлене Постановою № 9 від 13.05.2019 року. Позивач зазначав, що не був запрошений на вказані засідання, та не був присутній під час прийняття вищевказаних рішень. Позивач вказував, що, в силу вимог ст. 125, 132 ЖК України, оскільки він пропрацював на підприємстві більше десяти років і звільнився за згодою сторін, він не може бути виселений без надання іншого житлового приміщення.

У позові ОСОБА_1 просив визнати незаконним та скасувати рішення, прийняте на засіданні правління ПрАТ «Електромотор» 13.05.2019 року, оформлене Протоколом № 5 засідання правління ПрАТ «Електромотор» від 13.05.2019 року; визнати незаконним та скасувати рішення, прийняте на сумісному засіданні правління ПрАТ «Електромотор», профспілкового комітету та керівництва ДП «Електромотор-побут» 13.05.2019 року, оформлене Постановою № 9 від 13.05.2019 року. Також просив визнати недійсними пункти 3.1, 3.5, 6.1.6, 9.1 договору про тимчасове користування житловою кімнатою в гуртожитку від 20.04.2016 року, укладеного між ДП «Електромотор-побут» та ОСОБА_1 ; стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 17 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Електромотор», Дочірнього підприємства «Електромотор-Побут» Приватного акціонерного товариства «Електромотор», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання рішення правління незаконним та скасування рішення, визнання договору частково недійсним - задоволено в повному обсязі.

Визнано незаконним та скасовано рішення прийняте на засіданні правління Приватного акціонерного товариства «Електромотор» 13.05.2019 року, оформлене Протоколом № 5 засідання правління Приватного акціонерного товариства «Електромотор» від 13.05.2019 року.

Визнано незаконним та скасовано рішення прийняте на сумісному засіданні правління Приватного акціонерного товариства «Електромотор», профспілкового комітету та керівництва Дочірнього підприємства «Електромотор-побут» 13.05.2019 року, оформлене Постановою № 9 від 13.05.2019 року.

Визнано недійсними пункти 3.1, 3.5, 6.1.6, 9.1 договору про тимчасове користування житловою кімнатою в гуртожитку від 20.04.2016 року, укладеного між Дочірнім підприємством «Електромотор-побут» та ОСОБА_1 .

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Електромотор» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 152, 60 грн.

Стягнуто з Дочірнього підприємства «Електромотор-Побут» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 152, 60 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Електромотор» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3500,00 грн.

Стягнуто з Дочірнього підприємства «Електромотор-Побут» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3 500,00 грн.

З рішенням не погодилось ДП «Електромотор-Побут», яке, посилаючись на необґрунтованість рішення місцевого суду, порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, подало на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення про повну відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що судом першої інстанції не було враховано під час розгляду справи, що гуртожиток АДРЕСА_2 переданий до комунальної власності міста, однак, КП «ЖЕО №2» та Полтавська міська рада до участі у справі залучені не були.

Також вказує, що з моменту підписання договору про тимчасове користування кімнатою у 2016 році, ОСОБА_1 не оспорював умови договору, а тому скаржник вважає, що позивачем пропущений трирічний строк позовної давності для звернення із позовом до суду.

Не погоджується ДП «Електромотор-Побут» з висновками суду про те, що позивач працював на підприємстві протягом більше 10 років, оскільки періоди його роботи складають між собою три різних проміжки часу, а тому стаж не є безперервним.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 17 вересня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

ОСОБА_1 не погоджується з доводами скаржника про відсутність у нього десятирічного робочого стажу в розумінні ст. 125 КЗпП України, оскільки такий стаж, який враховується при застосуванні вказаної статті, може і перериватися.

Також зауважує у відзиві, що відповідачем під час розгляду справи у суді першої інстанції питання про застосування строків позовної давності до його вимоги не порушувалось. Щодо незалучення до участі у справі Полтавської міської ради, позивач зазначив, що відповідачі не зверталися до суду із відповідними клопотаннями про залучення співвідповідача або заміну неналежного відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України судове рішення підлягає апеляційному перегляду тільки в частині вимог про визнання рішення правління незаконним та скасування рішення, визнання договору частково недійсним, тобто в межах поданої відповідачем апеляційної скарги, в іншій частині щодо стягнення судових витрат, Октябрського районного суду м.Полтави від 17 вересня 2019 року не переглядається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачу ОСОБА_1 у зв`язку із працевлаштуванням у ПАТ «Електромотор», що підтверджується записом у трудовій книжці, на підставі ордеру № 53 від 18.04.2016 року, виданого на підставі протоколу № 2 засідання правління «Електромотор» від 03.03.2016 року, надано право на вселення до кімнати гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .

Ордер отримано ОСОБА_1 20.04.2016 року, про що наявний підпис останнього у формі ордеру.

Також, встановлено, що 20.04.2016 року між ДП «Електромотор-Побут» ПАТ «Електромотор» та ОСОБА_1 було укладено договір про тимчасове користування житловою кімнатою позивачем.

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору, а саме п. 3.1, передбачено, що договір є строковим, строком дії договору вважається час фактичної роботи працівника на ПАТ «Електромотор».

Відповідно до п. 3.5 договору, договір вважається розірваним з моменту розірвання трудових відносин.

Відповідно до п. 6.1.6 договору у випадку розірвання трудових відносин з будь-яких підстав та виселення з кімнати, працівник зобов`язаний у триденний термін вжити всіх необхідних заходів, спрямованих на зняття з реєстрації місця проживання.

Відповідно до п. 9.1 договору, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до моменту повного виконання сторонами зобов`язань, але не довше ніж трудові відносини між сторонами, а в частині фінансових зобов`язань - до повного виконання.

Таким чином, судом вірно встановлено, що позивач на законних підставах був вселений, у подальшому прописаний у гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 звільнений з роботи наказом № 85 від 10.05.2019 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін.

Згідно із записами трудової книжки ОСОБА_1 , останній відпрацював на ПАТ «Електромотор» наступні періоди:

з 03.09.2007 по 01.10.2010 р.

з 08.11.2011 по 14.12.2011 р.

з 23.01.2012 по 10.05.2019 р.

Тобто, загальний строк роботи позивача на товаристві «Електромотор» становить більше 10 років.

Також, судом встановлено, що 13.05.2019 року рішенням засідання правління ПрАТ «Електромотор», прийнятим на засіданні правління ПрАТ «Електромотор» 13.05.2019 року, оформленим Протоколом № 5, було вирішено:

1. У зв`язку зі звільненням з підприємства та закінчення терміну дії договору від 20.04.2016 р. про тимчасове користування житловою кімнатою в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , колишньому працівникові ПрАТ «Електромотор» ОСОБА_1 звільнити кімнату НОМЕР_2 з 10.05.2019 р. в триденний термін та знятися з місця реєстрації проживання в органі Державної міграційної служби в Полтавській області. Кімнату НОМЕР_2 повернути балансоутримувачу ДП «Електромотор-побут» ПрАТ «Електромотор».

2. Виділити мешканці кім. НОМЕР_1 ОСОБА_2 з сім`єю, кімнату НОМЕР_2, як додаткову житлову площу для проживання, у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 .

13.05.2019 року на сумісному засіданні правління ПрАТ «Електромотор», профспілкового комітету та керівництва ДП «Електромотор-побут» прийнята Постанова № 9 від 13.05.2019 р., відповідно до якої вирішено:

1. Колишньому працівникові заводу ПрАТ «Електромотор» ОСОБА_1 звільнити кімнату НОМЕР_2, так як закінчився (10.05.2019 р.) термін дії договору від 20.04.2016 р. між ДП «Електромотор-побут» та гр. ОСОБА_1 про тимчасове користування житловою кімнатою в гуртожитку по АДРЕСА_2 , в 3-денний термін та знятися з реєстрації проживання в органі Державної міграційної служби в Полтавській області протягом 10 днів.

2. Виділити мешканці кім. НОМЕР_1 ОСОБА_2 з сім`єю додаткову житлову площу (кім. НОМЕР_2) у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач не був присутній під час прийняття вказаних рішень.

Частиною 1 статті 127, ст. ст. 128, 129 Житлового кодексу УРСР передбачено, що для проживання робітників, службовців, а також інших громадян у період роботи можуть використовуватись гуртожитки. Жила площа у гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної громадської або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету на підставі якого адміністрація підприємства видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану житлову площу.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до положень ст. 132 ЖК України сезонні, тимчасові працівники і особи, які працювали за строковим трудовим договором і які припинили роботу, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організації, які поселилися в гуртожиток в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилою приміщення у разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. Надаване громадянам у зв`язку з виселенням з гуртожитку інше жиле приміщення має відповідати вимогам, передбаченим частиною другою статті 114 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 125 ЖК України без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено, зокрема осіб, які пропрацювали па підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_1 працював на підприємстві більше 10 років, вселився у гуртожиток з дотриманням усіх вимог житлового законодавства, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що законних підстав для виселення позивача із займаного приміщення немає та оскаржувані рішення відповідачів стосовно покладення обов`язку на позивача звільнити кімнату у гуртожитку без надання іншого житлового приміщення є незаконними та підлягають скасуванню.

При цьому, доводи апеляційної скарги ДП «Електромотор-побут» не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до положень п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» особи, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм жиле приміщення, не менше 10 років, користуються такою пільгою і в тому разі, коли цей стаж переривався.

Конституцією України гарантоване право кожного на житло та принцип того, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (ст. 47 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину с недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається із тексту договору про тимчасове користування житловою кімнатою в гуртожитку від 20.04.2016 р., його умови, закріплені у п.3.1, 3.5. 6.1.6, 9.1 не відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 47 Конституції України, ст. ст. 125, 132 ЖУ України. За таких обставин, суд першої інстанції також вірно задовольнив вимоги ОСОБА_1 про визнання цих умов договору недійсними.

Посилання ДП «Електромотор-побут» у апеляційній скарзі на пропуск позивачем строку позовної давності на увагу не заслуговують, оскільки у суді першої інстанції відповідачі питання про застосування строків позовної давності не порушували, місцевим судом воно не вирішувалось. Окрім того, про порушення своїх прав ОСОБА_1 дізнався під час прийняття відповідачами рішення про покладення на нього обов`язку виселитися із займаного житлового приміщення та відповідно застосування до нього окремих умов договору.

Неспроможними є також доводи щодо передання гуртожитку на баланс міської ради, оскільки будь-яких доказів на підтвердження переходу даного майна до комунальної власності м.Полтави, відповідачами надано не було, окрім того, заяв чи клопотань про залучення до участі у справі Полтавської міської ради чи інших відповідальних осіб, сторонами не заявлялось.

За вказаних обставин, колегія судів приходить до переконання, що рішення суду ухвалено з дотриманням вимог закону, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Електромотор-побут» Приватного акціонерного товариства «Електромотор»- залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 17 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: В.М. Триголов

СУДДІ: А.І. Дорош

О.А. Лобов