справа №176/1770/20
провадження №2/176/663/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Волчек Н.Ю.,

з участю секретаря с/з Овчаренко О.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Жовті Води цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

19 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким усунути перешкоди у користуванні квартирою, шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він, є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідач по справі, ОСОБА_2 зареєстрована в квартирі, але фактично у ній не проживає з жовтня 2014 року, витрат по утриманню квартири та сплаті комунальних послуг не несе. Право на проживання відповідач набула у зв`язку з реєстрацією шлюбу, як його дружина, однак з 2014 року вони проживають окремо. 24.03.2020 року шлюб між ними розірвано, особистих речей відповідачки у квартирі немає, фактичне місце її проживання позивачу невідоме.

В зв`язку з цим позивач на підставі норм ст. 405 ЦК України просив визнати відповідачку такою, що втратила право користування спірною квартирою.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2020 року провадження по справі відкрито та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

09 грудня 2020 року судом отримано письмові пояснення від відповідачки, ОСОБА_2 , де остання просить відмовити у задоволенні позову, оскільки зареєстровано у спірній квартирі вона була як дружина власника. Разом із нею у квартирі зареєстрована її малолітня дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Перебуваючи у шлюбі з позивачем вона постійно проживала в квартирі та приймала участь в утриманні даного житла, сплачувала комунальні послуги, несла витрати на ремонт квартири. Вона ніколи не втрачала інтерес до квартири, не відмовлялася від проживання у ній. З позивачем мала домовленість, що дана квартира залишиться нашій спільній дитині - старшому синові. На даний час власного житла вона не має та не маючи працевлаштування у м. Жовті Води, вона змушена була виїхати у м. Миргород Полтавської області, де проживає її рідний брат з родиною та де вона мала підтримку зі сторони близьких їй осіб. З жовтня 2020 року вона винаймає кімнату у гуртожитку, де і проживає з дочкою ОСОБА_3 .

Сторони у судове засідання не з`явились, у письмових заявах (кожен окремо) просили розглядати справу у їх відсутність.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось у відсутність сторін та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних доказів, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст.16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Так, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).

Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд (ст.ст. 150,156 ЖК України).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03 січня 2017 року, виданого відділом приватизації державного житла Фонду комунальної власності м. Жовті Води./а.с. 9/

З відповідачкою по справі він перебував у зареєстрованому шлюбі з 08 грудня 2007 року до 24 березня 2020 року. /а.с.11/

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Із довідки про склад сім`ї, виданої відділом ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Жовтоводської міської ради, вбачається що у квартирі АДРЕСА_1 , окрім позивача, зареєстровані проживаючими відповідачка ОСОБА_2 та малолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Стаття 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 47 Конституції України гарантує право кожному на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ст.64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідач залишила спірну квартиру в пошуках роботи та власного житла не має, сприймає спірну квартиру, як своє житло у якому, до того ж зареєстровані її неповнолітні діти. При цьому, позивач став власником спірної квартири в період їх шлюбу, вважає спірну квартиру сумісною власністю.

За таких підстав, суд не може погодитися з доводами позивача відносно того, що відповідач не проживала у його квартирі без поважних причин.

Повага до права людини на житло закріплена у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини та відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантується кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

При цьому суд зазначає, що у випадку якщо внаслідок розлучення відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язана право на користування чужим майном може бути припинено на підставі ч.2 ст.406 ЦК за позовом власників майна (постанова ВС від 14 серпня 2019 р. №702/101/18).

Проте такі вимоги суду не пред`явлені.

Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позову.

В силу ст. 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню й судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 2,3,19,23,76-89,141,258-268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХIII в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області Н.Ю. Волчек