Справа №461/5867/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2020 року м.Львів.

Галицький районний суд міста Львова

у складі:

головуючого судді Юрківа О.Р.,

за участю:

секретаря судового засідання Цибулько О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» (65020, м. Одеса, вул. Базарна, 104, ) про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, стягнення компенсації за відрив від звичайних занять,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, стягнення компенсації за відрив від звичайних занять. В обґрунтування позову покликається на те, що Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2012 року у цивільній справі № 1522/6783/12 за позовом ОСОБА_1 , до КС «Перше кредитне товариство» про стягнення суми депозитних вкладів, відсотків, інше та моральної шкоди, позов задоволено. Стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 суму внеску та відсотки по ньому за депозитним договором №ЛВ - 1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року та договору №ЛВ -220/0041/08/989 від 19.09.2008 року, з урахуванням додаткового договору №1 від 21.07.2009 року у розмірі 9507, 57 грн. 10.05.2020 року рішення суду набрало законної сили, 21.06.2012 року було виданий виконавчий лист №1522/9783/12, який був скерований на виконання до відділу ДВС Приморського районного управління юстиції у м. Одеси. У Другому Приморському відділі ДВС у м. Одеса ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження №55267625 за виконавчим листом №1522/9783/12. Відповідно до п.4.1.Договору №ЛВ -1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року, та договору №ЛВ- 20/0041/08/986 від 19.09.2008 року про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок «Сторони несуть відповідальність за порушення умов цього договору, згідно чинного законодавства України». Заборгованість по депозитних рахунках становить 9507, 57 грн., відповідно до рішення суду. Розрахунок пені за несвоєчасне виконання договорів про повернення депозитних вкладів та нарахованих на нього процентів, згідно облікової ставки НБУ. За період з 01.08.2019 року по 31.0-8.2019 року, тобто за 31 день, облікова ставка НБУ - 17,0%, подвійна облікова ставка становить - 34%, 9507, 57х34%, 3232, 57х31 =100 209,67.Отже, сума пені за серпень становить 100 209,67 грн. Позивач зазначає, що компенсація за відрив від звичайних занять обчислюється прропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» установлено мімінмальну заробітку плату з 1 січня: у місячному розмірі:- 4723 грн., у погодинному розмірі - 28, 31 грн. Таким чином, позивач стверджує, що ним було витрачено п`ятнадцять днів на підготовку, написання та подачу позовної заяви. Отже, компенсація за відрив від звичайних занять, за підготовку, написання та подання позовної заяви за п`ятнадцять днів становить 2 362, 50 грн., від розміру манімальної заробітної плати. У зв`язку із зазначеним, просить стягнути з КС «Перше кредитне товариство» пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з 01.08.2019 року по 31.08.2019 року включно у розмірі 100 209,67 грн., стягнути з відповідача на користь позивача витрати у виді компенсації за відрив від звичайних занять у розмірі 2 361, 50 грн.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 30.07.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

18.09.2020 року представником відповідача КС «Перше кредитне товариство» подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що за договором №ЛВ -20/0041/08/986 від 19.12.2008 року про залучення внеску /вкладу/ члена кредитної спілки на депозитний рахунок/внесок/ були отримані грошові кошти у сумі 100 грн. строком на 12 місяців, тобто строком повернення 19 вересня 2009 року із сплатою 21% річних за користування коштами (з урахування додаткового договору від 21.07.2009 року №1, укладеним у зв`язку з поповненням внеску ОСОБА_1 на суму 6900 грн., за договором №ЛВ-1/0120/09/1551 від 21.09.2008 року про залучення внеску/вкладу/ були отримані грошові кошти у сумі 5 555 грн., строком на 13 місяців, тобто строком повернення 21.10.2010 року зі сплатою 24% річних за користування коштами. У зв`язку із невиконанням КС «Перше кредитне товариство» зобов`язань перед ОСОБА_1 , за вказаними договорами, заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2012 року у справі №1522/6783/12, було стягнуто на користь ОСОБА_1 суму внеску та відсотки по ньому за депозитним договором №ЛВ -20/0041/08/986 від 19.09.2008 року, з урахуванням додаткового договору №1 від 21.07.2009 року в розмірі 9507,57 грн., суму витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120, 00 грн. На виконання рішення суду, видано виконавчий лист №2/1522/678/12 від 21.06.2012 року. Постановою Одеського апеляційного суду від 21.01.2020 року у справі №522/817/18 вказаний виконавчий лист було визнано таким, що не підлягає виконанню. Постановою Одеського апеляційного суду від 21.01.2020 року встановлено, що зобов`язання КС «Перше кредитне товариство» перед ОСОБА_1 , що виникли на підставі вказаних депозитних договорів є припиненими. Датою припинення вказаних зобов`язань є дата набрання законної сили ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.10.2016 року у справі №7/17-2087-2011(про затвердження мирової угоди, припинення провадження у справі про банкрутство), а саме 05 квітня 2016 року. Таким чином зобов`язання КС «Перше кредитне товариство» перед ОСОБА_1 , з приводу виконання яких виник спір у справі - є припиненими. Представник відповідача зазначає, що розрахунок пені, вказаний позивачем є незаконним, оскільки ним нараховано подвійний розмір облікової ставки НБУ у розмірі 36 % денних, а не річних, як це передбачено нормами чинного законодавства. Крім того, представник відповідача вказує, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані норми ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», оскільки обов`язковим визначенням розміру пені «за згодою сторін», а подвійна облікова ставка НБУ є граничною межею, яку сторони не можуть перевищити цією згодою. Положення, наданих позивачем до справи депозитних договорів не містять умов щодо погодження їх сторонами суми пені за прострочення повернення КС «Перше кредитне товариство» суми депозитних вкладів та нарахованих процентів. У зв`язку із чим, просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. Надав заяву, в якій зазначив, що справу просить розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача КС «Перше кредитне товариство» у судове засідання не прибув, хоча повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились.

Дослідивши надані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд встановив, що заочним рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2012 року позовні вимоги ОСОБА_1 до КС «Перше кредитне товариство» задоволено частково. Стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 суму внеску та відсотки по ньому за депозитним договором №ЛВ-1/0120/091551 від 21.09.2009 року та договором №ЛВ -20/0041/08/986 від 19.09.2008 року, з урахуванням додаткового договору №1 від 21.07.2009 року в розмірі 9 507, 57 грн. Стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 суму витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120,00 грн. Стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 в дохід держави суму судового збору у розмірі 95, 07 грн.

На виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2012 року, видано виконавчий лист №2/1522/6783/12 від 21.06.2012 року.

Постановою Одеського апеляційного суду від 21.01.2020 року апеляційну скаргу КС «Перше кредитне товариство» задоволено. Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 08.02.2019 року, в частині відмови кредитній спілці «Перше кредитне товариство» у задоволенні заяви про визнання таким, що не підлягають виконанню виконавчі листи, видані Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з кредитної спілки коштів на користь ОСОБА_1 . Заяву КС «Перше кредитне товариство» про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню відносно стягувача ОСОБА_1 - задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №2/1522/6783/12 від 21.06.2012 року про стягнення з КС «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 коштів в розмірі 9 627,27 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.04.2016 року затверджено мирову угоду, укладено між Комітетом Кредиторів КС «Перше кредитне товариство» в особі голови комітету кредиторів ОСОБА_2 та боржником в особі керуючого санацією - арбітражного керуючого Дворніченко О.О., на підставі протоколу засідання комітету кредиторів від 15.02.2016 року. Припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою господарського суду від 31.05.2011 року. Провадження у справі №7/17-2087-2011 про банкрутство КС «Перше кредитне товариство» - припинено.

Крім того, 05 квітня 2016 року у даній справі Господарським судом Одеської області затверджено мирову угоду між кредитною спілкою та комітетом її кредиторів, пунктом 5.2. якої визначено, що виконавчі провадження на користь будь - кого з кредиторів, вимоги якого охоплюються цією угодою, за постановою державного виконавця повинні бути закінчені протягом одного місяця.

Пунктом 8 вказаної ухвали від 05 квітня 2016 року передбачено, що «вимоги конкурсних кредиторів відповідно до ч.2 ст.14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі-Закон №2343-XII від 14 травня 1992 року), що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає».

Відповідно до Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року (в редакції чинній на час порушення справи про банкрутство КС «ПКТ») конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, а поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Апеляційним судом встановлено, що до відповідно до ухвали Господарського суду Одеської області стягував, згідно з абз.25 ч.1ст.1 Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року (в редакції чинній на час порушення справи про банкрутство КС«ПКТ») погашені вимоги кредиторів - задоволені вимоги кредитора, вимоги, щодо яких досягнуто згоди про припинення, у тому числі заміну зобов`язання або припинення зобов`язання іншим чином, а також інші вимоги, які відповідно до цього Закону вважаються погашеними.

Апеляційним судом, серед іншого встановлено, що згідно п.1.1 договору №ЛВ-20/0041/09/986 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 21 вересня 2009 року, укладеного між КС«ПКТ» та ОСОБА_1 , дата повернення внеску-19 вересня 2009 року.

Відповідно до ч.5 ст.1 ст.31 Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року (в редакції чинній на час порушення справи про банкрутство КС«ПКТ») вимоги, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, не розглядаються та вважаються погашеними.

Згідно ч.15 ст.11 Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року (в редакції чинній на час порушення справи про банкрутство КС «ПКТ») після опублікування оголошення про порушення справи про банкрутство в офіційному друкованому органі всі кредитори незалежно від настання строку виконання зобов`язань мають право подавати заяви з грошовими вимогами до боржника згідно зі ст.14 цього Закону.

Відповідно до ч.1ст.14 Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року (в редакції чинній на час порушення справи про банкрутство КС«ПКТ») конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування оголошення про порушення справи про банкрутство зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Згідно ч.2 ст.14 Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року (в редакції чинній на час порушення справи про банкрутство КС«ПКТ») вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Відповідно до абз.5 ч.1 ст.38 Закону № 2343 з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута.

Оголошення про порушення провадження по справі про банкрутство КС«ПКТ» було опубліковано в газеті «Урядовий кур`єр» від 12 липня 2011 року №124, про що зазначено в ухвалі Господарського суду Одеської області від 05 квітня 2016 року. ОСОБА_1 не заявляв вимоги про визнання їх конкурсними кредиторами.

Частинами 1,2 ст.432 ЦПК України визначено, що суд, який видав виконавчий документ, за заявою боржника визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Щодо позовних вимог про стягнення судових витрат у виді компенсації за відрив від звичайних занять, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 138 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, виходячи з назви та норми статті 138 ЦПК України, компенсації підлягають лише ті витрати за відрив від звичайних сторони у справі занять, що пов`язані з явкою до суду.

Позивачем не надано доказів про участь в судових засіданнях, ним не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про відрив від звичайних занять у зв`язку зі зверненням до суду. Відтак, відсутні відомості, які б могли бути взяті судом до уваги при визначенні суми наведеної компенсації. Крім того, при поданні даного позову позивач судовий збір не сплачував, з причин того, що звільнений від його сплати на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Тому, позов в частині стягнення судових витрат у виді компенсації за відрив від звичайних занять у розмірі 2 361,50 грн. задоволенню не підлягає.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, суд вважає доведеним, що оскільки виконавчий лист №2/1522/6783/12 від 21.06.2012 року про стягнення з КС «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 коштів в розмірі 9 627,27 грн. визнано таким, що не підлягає виконанню а відтак, позовна заява не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Крім того, представник відповідача КС «Перше кредитне товариство» звернувся до суду із клопотанням про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правову допомогу у сумі 3 000 грн.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Відповідно до пунктів 1, 5, 6статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; захист - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні захисту прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Однак, матеріали справи не містять укладеного договору про надання правової (правничої) допомоги, акту приймання виконаних робіт і наданих послуг за договором про надання правової, товарного чеку за надані послуги. Таким чином, у задоволенні клопотання про стягнення на користь КС «Перше кредитне товариство» витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 164, 263- 265, 273,274, 279 ЦПК України, ст. ст. 3, 4, 16, 526,611, 1048 ЦК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, стягнення компенсації за відрив від звичайних занять - відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Повний текст рішення складено 30.11.2020 року.

Суддя Юрків О.Р.