справа № 362/4294/18 головуючий у суді І інстанції Кравченко Л.М.
провадження № 22-ц/824/469/2020 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Суханової Є.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Міністерство оборони України про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувсь до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Міністерство оборони України про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Свої вимоги мотивував тим, що 27.12.2017 р. відбулось зіткнення його автомобіля марки Рено д.н.з. НОМЕР_2 з автомобілем УАЗ д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 , власником зазначеного автомобіля є в/ч НОМЕР_1 . Постановою суду від 15.03.2018 р. ОСОБА_2 , визнано винним у вчиненні вказаної ДТП. Внаслідок зіткнення автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, вартість яких оцінена в 151 656,79 грн., 100 000 грн. з яких позивачу відшкодувало МТСБУ. Позивач вважає, що внаслідок даного ДТП він зазнав збитків, частина з яких є невідшкодованою, і має відшкодовуватись власником зазначеного автомобіля - в/ч НОМЕР_1 , тому просив суд стягнути з відповідача 51 656,79 грн. матеріальної шкоди та 704,80 грн. судового збору.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 серпня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Міністерство оборони України про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. При цьому зазначає, що військова частина НОМЕР_1 не є юридичною особою у розумінні цивільного законодавства та Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань». Стаття 1172 ЦК України розповсюджується лише на юридичних осіб, якою не є Військова частина НОМЕР_1 . Позивач надає усі необхідні докази, на відсутність яких у рішенні посилається суд першої інстанції. Відсутність у законодавстві нормативно закріпленого статусу військової частини не позбавляє права позивача на отримання відшкодування завданої шкоди на підставі ст. 1187 ЦК України, для застосування судом якої позивачем були наданні усі необхідні докази.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження сторонам було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

03 грудня 2019 року до суду надійшов відзив військової частини НОМЕР_1 , поданий представником Гнілуш С.І., згідно якого відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що військова частина є юридичною особою та надає довідку з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України № 607/12. На підставі рішення Київського окружного адміністративного суду № 810/3047/18 від 13 вересня 2018 року запис про військову частину в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було скасовано, оскільки відомості про військову частину містять державну таємницю. Вважає, що апелянт всупереч вимогам п.3 ст. 367 ЦПК України не довів в апеляційній скарзі, що долучені до скарги нові докази неможливо було подати до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, тому, дані докази не повинні прийматись до розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки, в даній справі ціна позову становить 51 656,79 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів щодо перебування водія автомобіля УАЗ д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_2 у трудових відносинах з відповідачем в/ч НОМЕР_1 , що є безумовною підставою для застосування положень ч.1 ст.1172 ЦК України та недоведено, що саме відповідач є особою, відповідальною за завдану при ДТП шкоду.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегією суддів встановлено, що згідно постанови Голосіївського районного суду м. Києва № 752/659/18 від 15.03.2018 р., ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Зазначеною постановою встановлено, що 27.12.2017 р. о 11-00 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Уаз» д.н.з. НОМЕР_3 , за адресою м. Київ пр-т Голосіївський, 104, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Рено» д.н.з. НОМЕР_2 , який зіткнувся з автомобілем «Нісан» д.н.з. НОМЕР_4 , що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.п.13.1 ПДР України (а.с.11-12).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Власником пошкодженого автомобіля «Рено» д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_1 (а.с. 39).

Як вбачається з звіту №28/12-тз від 28.12.2017 р., вартість матеріального збитку, завданого КТЗ в результаті пошкодження транспортного засобу Renault Fluence д.н.з. НОМЕР_2 , становить 151 656,70 грн. (а.с.14-18).

Згідно повідомлення МТСБУ від 11.07.2018 р., прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 шкоди в розмірі 100 000 грн. (а.с.13).

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем пред`явлена вимога щодо стягнення невідшкодованої частини збитків, завданих йому внаслідок ДТП - до відповідача в/ч НОМЕР_1 , - з посиланням на ч.2 ст. 1187 ЦК України та ст. 5 ЗУ «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» щодо виконання чи невиконання договірних зобов`язань.

Транспортний засіб - автомобіль марки УАЗ д.н.з. НОМЕР_3 належить військовій частині НОМЕР_1 та є військовим майном (а.с.48).

Відповідно до наданої апелянтом відповіді на адвокатський запит № 93 від 09.10.2019 року та витягу із наказу № 268 від 16.11.2017 року ОСОБА_2 27.12.2017 року о 11.00 год. Проходив військову службу у військові частині НОМЕР_1 та перебував під час виконання своїх службових обов`язків (а.с. 97-100).

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч.1 ст.1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Натомість, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч.1 ст.1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи автомобіль марки УАЗ д.н.з. НОМЕР_3 належить військовій частині НОМЕР_1 та є військовим майном, а тому, остання є відповідальною за шкоду, на підставі ч.1 ст.1191 ЦК України. В той же час, оскільки ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП до нього може бути пред`явлено право зворотної вимоги (регресу) в розмірі виплаченого відшкодування.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц; від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц; від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц).
Згідно з частиною четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, відповідно до положення ч. 5 ст. 12 ЦПК України, яка покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, в порушення ст.ст. 263, 264 ЦПК України, не встановив фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не з`ясував належним чином правовідносини, які виникли між сторонами та не визначився вірно із суб`єктним складом сторін.

Так, суд першої інстанції в порушення ч. 5 ст. 12 ЦПК України, не роз`яснив позивачу, його права та обов`язки, зокрема, на залучення до участі в справі водія транспортного засобу УАЗ д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_2 (винуватця ДТП), а вирішив спір про права, інтереси та обов`язки осіб, що не були залучені до участі в справі.

Оскільки, на стадії апеляційного розгляду, відповідно до ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд не наділений повноваженнями щодо залучення інших осіб до участі у розгляді справи, вказані недоліки не можуть бути усунуті при розгляді справи апеляційним судом, а відтак, і з`ясування обставин, що мають значення для справи є неможливим.

Якщо ж справа, у якій судом першої інстанції не вирішено питання про залучення усіх належних сторін, без участі яких її вирішення є неможливим, перебуває на розгляді у суді апеляційної інстанції, апеляційний суд відмовляє у позові з цих підстав. При цьому обґрунтованість позовних вимог не перевіряється.

Таким чином, встановивши неможливість розгляду справи без залучення до її участі особи, апеляційний суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, що не позбавляє позивача права на звернення із відповідними вимогами до суду.

За таких обставин, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки суд першої інстанції, з врахуванням позовних вимог, встановлених обставин справи, наявних у справі доказів та положень ст.ст. 51-54 ЦПК України, зобов`язаний був роз`яснити позивачу його права та обов`язки щодо необхідності залучення до участі у справі водія ОСОБА_2 .

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм процесуального права, а саме, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з інших підстав.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 серпня 2019 року скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: Є.М. Суханова

С.В. Лівінський