У Х В А Л А

15 січня 2020 року

м. Харків

Справа № 641/1451/17

Провадження № 22-ц/818/1060/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І. В., Колтунової А. І.,

у порядку вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2019 року в складі судді Колодяжної І.М. у цивільній справі за позовом приватного акціонерного товариства страхова компанія «Теком» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз», ОСОБА_3 , про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування,

встановив:

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_4 СК до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ПрАТ «Європейський страховий союз», ОСОБА_3 , про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в порядку суброгації задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь «Теком» суму виплаченого страхового відшкодування в порядку суброгації у розмірі 14461,13 грн та судовий збір.

12 грудня 2019 року на зазначене судове рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року визнано наведені ОСОБА_1 причини пропуску строку для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2019 року неповажними. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, надано скаржнику строк протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків апеляційної скарги: подання до суду заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження з посиланням на інші обґрунтовані підстави для поновлення строку та подання відповідних доказів на їх підтвердження. Роз`яснено, що у разі невиконання у встановлений строк вищевказаних вимог у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено в порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення копію ухвали Харківського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_1 отримано 30 грудня 2019 року.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху судом встановлено, що оскаржуване рішення ухвалено судом 17 жовтня 2019 року, повний текст якого складено 21 жовтня 2019 року. Останній день подачі апеляційної скарги - 20 листопада 2019 року. Апеляційна скарга подана ОСОБА_1 з пропуском строку на апеляційне оскарження, а саме - 12 грудня 2019 року. В обґрунтування заявленого клопотання ОСОБА_1 посилався на те, що судом рішення йому не направлялось, рішення суду отримав через канцелярію суду 02 грудня 2019 року. При цьому, як вбачається з довідкового листа до справи (т.3) представником ОСОБА_5 копію рішення отримано 30 жовтня 2019 року. Апеляційна скарга не містить обґрунтувань, що саме перешкоджало відповідачу звернутись до суду з апеляційною скаргою протягом 30 днів з дати отримання його представником копії рішення (з 30 жовтня 2019 року). Останній день звернення до суду з апеляційною скаргою з дати отримання копії рішення сплинув 29 листопада 2019 року, а апеляційна скарга подана 12 грудня 2019 року. Жодних посилань з приводу пропуску строку на апеляційне оскарження після отримання його представником повного тексту судового рішення (30 жовтня 2019 року) заява не містить.

10 січня 2020 року ОСОБА_1 подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, яку повторно обґрунтовував тим, що судове рішення отримав через канцелярію суду 02 грудня 2019 року. У зазначеній заяві також посилається на те, що судом на його адресу не скорочений, не повний текст рішення суду не направлялось, він не був присутній під час проголошення судового рішення, оскільки судові повідомлення про виклик до суду на його адресу не надходили, приймання рішення про оскарження є тільки його правом, а не обов`язком його представника.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

ЦПК України у частині 1 статті 2 закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Застосування передбачених цією нормою правил залежить від виду процесуального строку. У разі, коли процесуальна дія не вчинена у межах строку, встановленого законом, суд може поновити його, якщо строк пропущено з причин, визнаних судом поважними.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Разом з тим, особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК України повинна навести і подати докази на підтвердження того, що вона пропустила строк на апеляційне оскарження з поважних причин.

Рішеннями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини й у справах «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany).

Дотримання строків оскарження судового рішення є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Перелік поважності причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Проте, ОСОБА_1 у поданій після залишення апеляційної скарги без руху заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження не зазначив які заходи вжито ним, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження та що саме перешкоджало ОСОБА_1 ознайомитись з повним текстом рішення суду, отриманим його представником 30 жовтня 2019 року.

Згідно довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сарапас Н.Б. 27 квітня 2017 року, ОСОБА_1 уповноважив адвоката Юшко Т.Г. та Юшко ОСОБА_6 . вести його справи в усіх судових установах, з усіма правами наданими відповідачу, зокрема: брати участь у судовому розгляді справи, подавати скарги на постанови (рішення, ухвали) суду, розписуватись в документах , необхідних для виконання повноважень за цією довіреністю.

Як вбачається з матеріалів справи, представники ОСОБА_1 ОСОБА_5 , ОСОБА_7 представляли інтереси ОСОБА_1 в суді першої інстанції та брали участь у судовому засіданні 17 жовтня 2019 року, з довідкового листа до справи (т.3) вбачається, що представником ОСОБА_5 копію рішення отримано 30 жовтня 2019 року в приміщенні суду.

Згідно з ч. 1 ст. 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 7 ст. 272 ЦПК України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє.

Таким чином, посилання ОСОБА_1 щодо необхідності відрахунку строку на апеляційне оскарження з дати вручення саме йому копії оскаржуваного судового рішення є необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, зазначені у заяві доводи скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження не можуть бути визнані судом як поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Відповідно до частин 3, 4 статті 357 ЦПК України, апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 357, п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 357, 358 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2019 року по цивільній справі за позовом приватного акціонерного товариства страхова компанія «Теком» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз», ОСОБА_3 , про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту підписання суддями і протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя - І.О. Бровченко

Судді : І.В. Бурлака

А.І. Колтунова