Постанова

Іменем України

02 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 206/1579/18

провадження № 61-16814св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

третя особа - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2018 року у складі судді Сухорукова А. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 серпня 2019 року у складі колегії суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила стягнути з відповідача на її користь три проценти річних у розмірі 4 340,30 грн, інфляційні втрати у сумі 20 607, 60 грн, 17 361, 20 грн упущеної вигоди та 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначала, що 30 квітня 2015 року вона уклала з Публічним акціонерним товариство «Банк Михайлівський» (далі - ПАТ «Банк Михайлівський») договір банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» № 980-027-000001334, згідно якого банк за ініціативою клієнта відкрив на її ім`я поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривні для зберігання грошей клієнта і здійснює його розрахунково-касове обслуговування за допомогою платіжних інструментів

28 квітня 2016 року вона уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» (далі - ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр») договір №980-027-000230695 «Суперкапітал» (Новий) (з виплатою процентів щомісячно), згідно умов якого передала товариству у власність грошові кошти в розмірі 85 865 грн в порядку та на строк, передбачені цим договором, а товариство зобов`язалося повернути їй грошові кошти та виплатити проценти у безготівковій формі на її рахунок, відкритий в ПАТ «Банк Михайлівський».

12 липня 2016 року Національний банк України прийняв рішення № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» та розпочата процедура ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський».

У вересні 2016 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» надіслала на її адресу повідомлення про нікчемність правочину №13157/1, яким повідомлено, що переказ коштів (транзакція), здійснений ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19 травня 2016 року в сумі 85 865 грн з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором №980-027-000230695 від 28 квітня 2016 року» на рахунок № НОМЕР_1 , та в сумі 1 266,84 грн з призначенням платежу «Оплата процентів по договору №980-027-000230695 від 28 квітня 2016 року» на рахунок № НОМЕР_2 , що належать їй, є нікчемними, право власності на грошові кошти у неї не виникло, а отже вчинення нею будь-яких дій по розпорядженню коштами, що належать ПАТ «Банк Михайлівський» також є нікчемним.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року, яка набрала законної сили, визнано протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невключення її до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, і зобов`язано включити її до цього переліку. На виконання рішення суду її включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та 26 лютого 2018 року вона отримала свої кошти.

Проте належні їй грошові кошти незаконно утримувались Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у період з 21 червня 2016 року (21 день з дня початку процедури виведення банку з ринку) до 26 лютого 2018 року, тому з відповідача на її користь підлягає стягненню три проценти річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України, упущена вигода на підставі статей 22, 611 ЦК України та інфляційні втрати.

Крім того, з відповідача підлягає стягненню 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди, оскільки внаслідок порушення (неналежного виконання) відповідачем зобов`язання з виплати гарантованої законом суми відшкодування за вкладом в неплатоспроможному банку, вона була змушена протягом тривалого часу вести з відповідачем виснажливе претензійне листування, внаслідок чого їй була заподіяна немайнова (моральна) шкода.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 три відсотки річних у розмірі 4 340, 30 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000 грн, 23 грн витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач виконав свої зобов`язання щодо виплати позивачу банківського депозиту лише 26 лютого 2018 року.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора має сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом.

Як вбачається зі змісту укладеного договору, до нього не були включені положення про розмір відсотків за несвоєчасне виконання зобов`язання, отже вимога позивача про стягнення з відповідача трьох відсотків річних обґрунтована й підлягає задоволенню.

Вимоги про стягнення інфляційних втрат задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до пунктів 1, 3 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку.

Позов у частині відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, а також моральної шкоди задоволенню не підлягає у зв`язку з недоведеністю таких вимог.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 серпня 2019 року рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2018 року скасовано, ухвалене нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду мотивована тим, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року було зобов`язано уповноважену особу внести дані щодо позивачки до переліку (реєстру) як вкладника ПАТ «Банк Михайлівський», яка має право на відшкодування коштів за рахунок фонду. Постанова набрала законної сили 21 грудня 2017 року, тобто з цього моменту у фонду виникло зобов`язання щодо внесення даних до реєстру відшкодувань вкладникам для здійснення виплат щодо позивача.

З матеріалів справи вбачається, що з позовом до суду ОСОБА_1 звернулась у березні 2018 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що права ОСОБА_1 відповідач жодним чином не порушив, тому відсутні підстави для застосування відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2018 року і постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 серпня 2019 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування касаційної скарги зазначала, що суди неповно з'ясували обставини справи, не дослідили і не надали належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, не сприяли повному, об'єктивному і неупередженому розгляду справи.

Станом на день запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» на її рахунку залишок коштів склав 85 865 грн, які гарантувались та підлягали виплаті в порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Неодноразові звернення щодо отримання передбаченого законом гарантованого відшкодування за вкладом залишилися безрезультатними. Банк протягом всього періоду дії адміністрації Фонду в ПАТ «Банк Михайлівський» відмовляв у виплаті відшкодування з мотивів відсутності даних про неї та її вклади (рахунки) в ПАТ «Банк Михайлівський» в базі даних банку та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Також ОСОБА_1 звернулася до суду з клопотанням про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, в обґрунтування якого зазначала, що ця справа має виключну правову проблему, яка полягає у неправильному застосуванні судами норм матеріального і процесуального права щодо спорів між вкладниками, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» щодо стягнення трьох процентів річних, інфляційних витрат, відшкодування упущеної вигоди та моральної шкоди.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду не розглянув жодної подібної справи, тому розгляд цієї справи має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали з Самарського районного суду м. Дніпропетровська.

08 жовтня 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 12 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб направив відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IXустановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 30 квітня 2015 року ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський» уклали договір банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» № 980-027-000001334, за умовами якого банк за ініціативою клієнта відкрив на його ім`я поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривні для зберігання грошей і здійснює його розрахунково-касове обслуговування за допомогою платіжних інструментів.

28 квітня 2016 року ОСОБА_1 та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» уклали договір № 980-027-000230695 «Суперкапітал» (Новий) (з виплатою процентів щомісячно), згідно умов якого ОСОБА_1 передала товариству у власність грошові кошти в розмірі, порядку та на строк, передбачені цим договором, а ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» зобов`язалося повернути кошти позивачу та виплатити проценти в порядку та на умовах, встановлених цим договором.

Відповідно до статті 1 зазначеного договору товариство прийняло від ОСОБА_1 у власність 85 865 грн на строк не більше 181 дня по 26 жовтня 2016 року зі сплатою 33, 54 % річних за користування коштами.

ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» зобов`язалося сплатити на користь ОСОБА_1 проценти та повернути грошові кошти у безготівковій формі на її рахунки № НОМЕР_2 і № НОМЕР_1 відповідно, відкриті в ПАТ «Банк «Михайлівський».

Того ж дня, 28 квітня 2016 року позивач перерахувала на розрахунковий рахунок ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» згідно договору № 980-027-000230695 суму грошових коштів в розмірі 85 865 грн.

На підставі рішення Національного банку України від 23 травня 2016 року №14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23 травня 2016 року № 812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» призначено Ірклієнка Ю. П.

13 червня 2016 року виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 991, відповідно до якого продовжено строки тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» з 23 червня 2016 року до 22 липня 2016 року включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12 липня 2016 року № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12 липня 2016 року № 1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації з 13 липня 2016 року до 12 липня 2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» Ірклієнку Ю. П.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 1702 від 01 вересня 2016 року змінено уповноважену особу Фонду та всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» делеговано Волкову О. Ю. з 05 вересня 2016 року.

У вересні 2016 року уповноваженою особою надіслані на адресу позивача: повідомлення про нікчемність правочину № 13157/1, яким повідомлено, що перекази коштів (транзакція), здійснені ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19 травня 2016 року в сумі 85 865 грн з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором № 980-027-000230695 від 28 квітня 2016 року» на рахунок № НОМЕР_1 , та в сумі 1 266,84 грн з призначенням платежу «Оплата процентів по договору № 980-027-000230695 від 28 квітня 2016 року» на рахунок № НОМЕР_2 , що належать ОСОБА_1 , є нікчемними; лист № 13157, яким повідомлено, що ОСОБА_1 не включена до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року, яка набрала законної сили, адміністративний позов ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова О. Ю. про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Волкова О. Ю. щодо невключення ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова О. Ю. включити ОСОБА_1 із сумою 85 865 грн до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_1 для внесення даних позивача до загального реєстру вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду.

Цією постановою встановлено, що грошові кошти у розмірі 85 865 грн, які надійшли від ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на поточні рахунки ОСОБА_1 , є вкладом. Вказані кошти зберігаються на банківському рахунку у ПАТ «Банк Михайлівський», тому банк, перераховуючи кошти та приймаючи їх на зберігання, взяв на себе певні зобов`язання, зокрема з повернення таких коштів у визначений термін. Відповідно до умов договору банк зберігає гроші клієнта і здійснює розрахунково-касове обслуговування його рахунку за допомогою платіжних інструментів відповідно до вимог чинного законодавства України.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року позивача було включено до переліку фізичних осіб, кошти яких підлягають виплаті.

26 лютого 2018 року ОСОБА_1 виплачено 85 865 грн у відділенні ПАТ «ПУМБ», що не оспорюється сторонами.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 цього Кодексу).

З аналізу наведених процесуальних норм випливає, що до адміністративної юрисдикції належить справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Водночас визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом № 4452-VI.

Цим спеціальним Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків..

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до статті 3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно з частиною першою статті 4 вказаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Для цього Фонд наділено відповідними функціями, визначеними частиною другою статті 4 Закону № 4452- VI, серед яких, зокрема: ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у строки, визначені цим Законом; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників.

На підставі частин першої та другої статті 6 цього Закону в межах своїх функцій та повноважень Фонд здійснює нормативне регулювання системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд приймає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.

Відповідно до частин першої та другої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн. Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

У разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на день початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку (частина шоста статті 26 Закону № 4452-VI).

Відповідно до частини першої статті 54 Закону № 4452-VI рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Гарантії Фонду є гарантіями держави, передбаченими Законом № 4452-VI.

Для виконання Фондом відповідних зобов`язань можуть залучатися державні кошти. Тому рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодувань сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження щодо виведення з ринку неплатоспроможних банків.

Правовідносини між Фондом і вкладником, який претендує на отримання гарантованого державою відшкодування за рахунок коштів Фонду в межах граничної суми, складаються без участі банку-боржника та мають управлінський характер. У цих правовідносинах Фонд виконує управлінські функції щодо гарантованої державою виплати відшкодування за банківським вкладом у межах граничного розміру за рахунок коштів Фонду незалежно від перебігу процедури ліквідації банку (продажу його майна), а тому у вказаних відносинах у фізичних осіб виникають майнові вимоги не до банку-боржника, що ліквідується, а до держави Україна в особі Фонду.

У цій справі позивач просила стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у межах встановленого законом граничного розміру відшкодування три проценти річних у розмірі 4 340, 30 грн, інфляційні втрати у сумі 20 607, 60 грн, упущену вигоду у розмірі 17 361, 20 грн, а також 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи викладене, спір щодо права фізичної особи на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду у сумі, що не перевищує 200 000,00 грн (якщо адміністративна рада Фонду згідно з пунктом 17 частини першої статті 9 Закону № 4452-VI не прийняла рішення про збільшення граничної суми такого відшкодування), є публічно-правовим і пов`язаний з виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати суми гарантованого відшкодування та застосування відповідальності за несвоєчасне виконання такої виплати. А тому такий спір є публічно-правовим та має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є похідними від основних вимог та за правилами частини п`ятої статті 21 КАС України підлягають розгляду адміністративним судом.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 761/10730/18 (провадження № 14-116цс19), від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16 (провадження № 11-126апп18), від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/16 (провадження № 11-409апп18), від 06 червня 2018 року у справі № 727/8505/15-ц (провадження № 14-180цс18), від 23 січня 2019 року у справі № 285/489/18-ц (провадження № 14-470цс18), від 10 квітня 2019 року справі № 761/10730/18 (провадження № 14-116цс19), 13 листопада 2019 року у справі № 761/2987/18 (провадження № 14-285цс19), від 15 січня 2020 року у справі № 334/452/18 (провадження № 14-527цс19).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частинами першою та другою статті 414 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Оскільки суди попередніх інстанцій не встановили правову природу спірних правовідносин, що виникли між сторонами, у зв`язку з чим порушили норми цивільного процесуального законодавства щодо визначення предметної юрисдикції справи та розглянули в порядку цивільного судочинства справу, яка підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду

Положенням частини шостої статті 403 ЦПК України визначено, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції, крім випадків, якщо:1) учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції; 2) учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах; 3) Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної чи суб`єктної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.

Оскільки Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово викладала у своїх постановах висновок у подібних правовідносинах щодо вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення трьох процентів річних, інфляційний втрат, упущеної вигоди та відшкодування моральної шкоди в межах граничного розміру відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду слід відмовити.

Керуючись статтями 255, 400, 403, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 серпня 2019 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про стягнення трьох відсотків річних, інфляційних втрат, упущеної вигоди, моральної шкоди закрити.

Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд справи за її позовом віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення вона може звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Ю. Тітов

СуддіВ. С. Жданова В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко В. А. Стрільчук