УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

16 січня 2020 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Леньо С. І., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до старшого державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Онисько Софії Василівни про зняття арешту,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про зняття арешту з його банківського рахунку, накладеного старшим державним виконавцем Личаківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області Онисько С.В. в межах виконавчого провадження про стягнення з позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Розглянувши матеріали заяви, вважаю, що слід відмовити у відкритті провадження у справі виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У частині першій статті 1 ЦК України указано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Під час розгляду цивільної справи № 658/715/16-ц (постанова від 22.08.2018р.) Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок, згідно якого роз`яснила, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Під час розгляду іншої справи № 760/14437/18 (постанова від 29.05.2019р.) Велика Палата Верховного Суду висловилась про те, що право на звернення за правилами цивільного судочинства зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця пов`язане з наявністю судового рішення, ухваленого згідно з ЦПК України, та його примусовим виконанням відповідним органом.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач будучи боржником у виконавчому провадженні оскаржує дії державного виконавця, пов`язані з накладенням арешту на його майно. При цьому, саме виконавче провадження, в межах якого оскаржуються вказані дії відкрито на підставі рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23.10.2015р. про стягнення з позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Характер таких правовідносин свідчить про те, що вказана справа не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства в порядку позовного провадження, а підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, який передбачено Розділом VII ЦПК України, тобто шляхом подання відповідної скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України, така скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Таким чином, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, а підлягає розгляду в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, з врахуванянм положень ч. 9 ст. 10 ЦПК України вважаю, що у відкритті провадження у справі належить відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст. ст. 2, 19, 186, 260 ЦПК України, -

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до старшого державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Онисько Софії Василівни про зняття арешту.

Роз`яснити позивачу, що розгляд таких справ проводиться в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, який передбачено Розділом VII ЦПК України шляхом подання до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції, відповідної скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця.

Ухвала судді набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.ст. 354, 355, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.