Справа 206/5889/19
Провадження 2/206/122/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кушнірчук Р.О.,

при секретареві Ільїній І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення коштів -

за участю:

представника позивача - адвоката Семененко Ю.І.,

представника відповідача - ОСОБА_4.,

ВСТАНОВИВ:

22 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживача шляхом розірвання договору споживчого підряду. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11 вересня 2019 року, за місцем проживанням позивача, за адресою: АДРЕСА_1 між позивачем та відповідачем було укладено договір споживчого підряду № GD00490 на виготовлення ПВХ конструкцій на суму 18118 гривень. Того ж дня між позивачем та АТ «А-Банк» було укладено договір споживчого кредиту № АВНОR683 за умовами якого банк повинен був перерахувати на рахунок відповідача грошову суму у розмірі 17099,92 гривень. Однак, ознайомившись більш детально з умовами договору, позивач вирішив відмовитись від нього, оскільки в договорі не зазначено найменування виробу, розміри виробу, відсутня узгодженість щодо фурнітури, не врегульовані питання щодо монтажу придбаного виробу, вартість якого не обумовлена укладеним договором, у тексті договору різняться суми вартості виробу, не визначена відповідальність сторін, а також зазначено неможливість розірвання договору згідно доповнення № 3 до Постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 року № 172, що порушує гарантії прав замовника. 14 вересня 2019 року він звернувся з письмовою заявою до відповідача про розірвання вказаного договору підряду. Надіслати відповідну заяву на адресу виробника ПВХ конструкцій він не зміг, оскільки відповідач не надав інформацію про місцезнаходження виробника. На підставі викладеного, просив суд розірвати договір споживчого підряду, укладений між ним та відповідачем. В подальшому позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої останній просив розірвати договір, укладений між ним та відповідачем, а також стягнути з відповідача на його користь грошові кошті у сумі 18118 гривень, сплачені за вказаним договором, витрати на правничу допомогу та судовий збір на користь держави.

В свою чергу, представником відповідача - ОСОБА_4., було надано суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець та займається діяльністю посередників у торгівлі товарами широкого асортименту. В рамках даної діяльності між відповідачем та ТОВ «Вікна Калашникова» укладено договір про надання товару - метало пластикових конструкцій. Згідно умов вказаного договору, строк постачання товару складає 24 робочих днів з дня надходження на рахунок постачальника грошових коштів в рахунок сплати товару. Оплата товару здійснюється шляхом 100% передоплати, яка перераховується на розрахунковий рахунок постачальника. 11 вересня 2019 року між відповідачем та позивачем було укладено договір по організації робіт з виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкцій за розцінками виконавця. Підписавши вказаний договір, позивач підтвердив, що йому у повному обсязі надано інформацію про товар, умови оплати та доставки. До вказаного договору додаються креслення з розмірами, конфігурацією та найменуванням конструкції, засвідчений підписом замовника. Позивачем було отримано кредит у АТ «А-Банк» для оплати вартості товару за договором. Грошові кошти на рахунок ФОП « ОСОБА_2 » переведено 11 вересня 2019 року, після чого відповідачем одразу було зроблено замовлення заводу-виробнику та перераховано відповідну оплату. Розкрій склопакетів почався 13 вересня 2019 року. Замовлення по спірному договору було відвантажено з заводу та 06 жовтня 2019 року було доставлено позивачу, однак останній відмовився від прийняття конструкцій та викликав поліцію. Дійсно, позивач звертався до відповідача із заявою про розірвання договору, однак станом на 14 вересня 2019 року вже були виконані всі роботи по розкрою конструкцій.

Ухвалою суду від 24 жовтня 2019 року позовну заяву залишено без руху із наданням позивачу строку для усунення недоліків, вказаних в ухвалі суду.

Ухвалою суду від 18 листопада 2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 16 січня 2020 року підготовче засідання закрито та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та суду пояснив, що він є людиною похилого віку, в силу якого має певні вади зору. Договір на виготовлення ПВХ конструкцій він дійсно підписував, однак не читав його. Також зазначив, що вартість виконуваної роботи, що обумовлювалась в усному порядку була значно нижчою аніж та що зазначена у самому договорі. Крім того, підтвердив, що він власноруч ставив свій підпис на кресленнях з індивідуальними замірами ПВХ конструкцій, а також те, що заява від його імені про розірвання договору підряду була написана його невісткою ОСОБА_3 , оскільки написання будь-якого тексту ним самостійно займає дуже багато часу. Просив суд розірвати договір споживчого підряду від 11 вересня 2020 року укладений між ним та відповідачем, а також стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у сумі 18118 гривень.

Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала у повному обсязі та суду пояснила, що позивач є її свекром. Вона зі своїм чоловіком та позивачем звернулись в офіс до відповідача із замовленням на виготовлення дверей. До укладання договору обговорювалось, що двері коштуватимуть 1500 гривень. 11 вересня 2019 року співробітники відповідача приїхали до них до дому виконувати заміри. Позивач в той день знаходився сам дома у нетверезому стані. Вказані працівники відвезли позивача на фірму, де уклали договір на суму 18118 гривень, тобто іншу ніж була обумовлена. 14 вересня 2019 року вона звернулась до відповідача і особисто написала заяву про розірвання договору, однак їй було відмовлено. 06 жовтня 2019 року відповідач доставив замовлення, однак вона відмовилась від його прийняття та викликала поліцію, оскільки вона не є власницею квартири та знаходилась вдома сама. Вважає, що відповідач увів в оману позивача, скористався його нетверезим станом, а тому просила суд задовольнити позовні вимоги позивача, розірвати договір, укладений між позивачем та відповідачем, стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 18118 гривень та судовий збір на користь держави.

Представник позивача у судовому засіданні надала пояснення, аналогічні поясненням представника позивача - ОСОБА_3 . Просила суд задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відповідач ФОП « ОСОБА_2 » у судове засідання не з`явився за невідомими суду причинами, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Представник відповідача - ОСОБА_4 . у судовому засіданні підтримала обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та суду пояснила, що договір було укладено позивачем добровільно, під час укладання він перебував у нормальному стані. Крім того, в день укладання договору ним було також укладено і договір споживчого кредиту. Також, до укладеного договору підряду було зроблено креслення замовлення, на якому стоїть підпис позивача. Заява про розірвання договору була написана особою, яка не є стороною укладеного правочину, тобто не має жодного відношення до даного договору. Крім того, вказана заява була написана в той час, коли замовлення вже було в роботі та виробник вже розкроїв склопакети по індивідуальним замірам. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення позивача, його представників, та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець та здійснює підприємницьку діяльність, що підтверджується копією виписки з державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. (а.с. 43)

11 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір за індивідуальним номером замовлення № GD00490, відповідно до якого позивач замовив виготовлення ПВХ конструкцій за характеристиками вказаними у договорі, на суму 18118 гривень (а.с.9).

Того ж дня, тобто 11 вересня 2019 року, позивач підписав додаток № 1 до договору № GD00490, в якому зазначено, що відповідно до переліку товарів належної якості, що не підлягають обміну (додаток № 3 до Постанови Кабінету Міністрів України віл 19.03.1994 №172) скло, нарізане або розкроєне під розмір визначений покупцем (замовником) не підлягає поверненню. Розірвання договору не допускається. Позивачу в повному обсязі надана інформація про товар, умови оплати та доставки, умови кредитування, відсоткову ставку, сукупну вартість кредиту та вартість з оформлення договору про надання кредиту. Додаток позивачем уважно прочитано та добровільно підписано, без будь - якого примусу, з повним розумінням його змісту (а.с.10).

Крім того, 11 вересня 2019 року на виконання умов договору було виконано індивідуальні заміри замовлених конструкцій та складено відповідне креслення. Заміри виконано у присутності позивача, про що свідчить його підпис безпосередньо на кресленні (а.с. 48)

Також, 11 вересня 2019 року між позивачем та АТ «А-Банк» було укладено договір споживчого кредиту № АВНОR683 на суму 17099,92 гривень, строком на 36 місяців зі сплатою 0,12% річних, згідно умов якого, банк зобов`язався перерахувати на рахунок ФОП ОСОБА_2 кошти за договором AR-00142 та визначено умови погашення заборгованості за договором відповідно до графіку погашення кредиту (а.с.11-14).

Як вбачається з виписки по особовому рахунку ФОП « ОСОБА_2 » НОМЕР_1 , відкритому у АТ «А-Банк», 11 вересня 2019 року банком було перераховано на рахунок відповідача суму у розмірі 16618,00 грн. у якості сплати вартості послуг за договором № 00490 від 11 вересня 2019 року, укладеним з позивачем ОСОБА_1 (а.с.50)

З матеріалів справи також вбачається, що між відповідачем ФОП « ОСОБА_2 » (покупець) та ТОВ «Вікна Калашнікова» (постачальник) укладено договір поставки № 19 від 03 січня 2019 року, згідно умов якого постачальник за попереднім погодженням з покупцем поставляє товар (вікна металопластикові) в термін 24 календарних днів з моменту отримання заявки покупця. Оплата товару здійснюється шляхом 100% передоплати, перерахуванням коштів на розрахунковий рахунок постачальника. (а.с. 44-47)

Також, судом встановлено, що відповідачем, на виконання умов договору, укладеного з позивачем, зроблено відповідне замовлення № 5593 від 13 вересня 2019 року на ТОВ «Вікна Калашнікова» щодо виготовлення ПВХ конструкцій за індивідуальними замірами, що підтверджено сборочним кресленням, розкроєм профілю, розкроєм армування та картою комплектацій (монтажна карта) (а.с.50-53)

В матеріалах справи також міститься заява ОСОБА_1 на адресу ФОП « ОСОБА_2 » про розірвання договору від 11 вересня 2019 року та повернення кредитних коштів АТ «А-Банк» у зв`язку з неплатоспроможністю. Вказана заява датована 14 вересня 2019 року. (а.с. 15)

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено оплатний, двосторонній, консесуальний договір про виконання робіт за винагороду - договір побутового підряду.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст. 837 ЦК України).

Згідно ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема відповідно до частин 1, 3, 5 зазначеної статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

На підставі ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Таким чином, за змістом ч. 1 ст. 229, ч. 1 ст. 230 ЦК України правочин може бути визнано вчиненим під впливом обману у випадку навмисного, цілеспрямованого введення іншої особи в оману стосовно фактів, які впливають на вчинення правочину. Ознакою омани є умисел. Встановлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Судом встановлено, що умови погоджені із замовником і добровільно ним прийняті. Зміст і умова угоди не суперечить вимогам ст. 203 ЦК України. Позивач не був введений в оману щодо умов договору та обставин, що мають істотне значення. Суттєве значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі які, істотно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Позивач не був введений в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Всі умови оплати були обумовлені в договорі і прийняті замовником, про що свідчить його підпис на договорі. Зі всім цим погодився позивач і заперечень з його боку не було. Додатковим підтвердженням цього є також те, що позивач погодив та підписав таблицю замірів, конфігурацію та комплектацію замовлення.

Крім того, після підписання договору споживчого підряду та визначення вартості послуг, позивач звернувся до банківської установи, де за його заявкою було оформлено споживчий кредит у розмірі, достатньому для оплати виконуваних робіт за вказаним договором. Тобто позивач був достовірно обізнаний про вартість послуг, а тому суд не приймає доводи позивача та його представників про те що відповідачем було введено в оману позивача та навмисно завищено ціну, визначену договором.

Після укладення договору виконавцем були проведені роботи по виконанню замовлення, а саме: виїзд майстра, заміри, оформлення заявки заводу виробнику, а також були перераховані на ТОВ «Вікна Калашнікова» кошти на виконання договору, що підтверджується платіжним дорученням №45 від 13 вересня 2019 року (а.с.81).

Так, до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів (ч. 3 ст. 865 ЦПК України)

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі у разі отримання ним грошових коштів.

Разом з тим, відповідно до ч. 6 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» право на відмову від договору про споживчий кредит не застосовується щодо: 1) договорів про споживчий кредит, виконання зобов`язань за якими забезпечено шляхом укладення нотаріально посвідчених договорів (правочинів); 2) споживчих кредитів, наданих на придбання робіт (послуг), виконання яких відбулося до закінчення строку відмови від договору про споживчий кредит, встановленого частиною першою цієї статті.

Як встановлено в судовому засіданні з пояснень представника відповідача ФОП ОСОБА_2 , які підтверджуються копіями технічних документів, замовлення на виготовлення ПВХ конструкцій було здійснено від ФОП ОСОБА_2 на ТОВ «Вікна Калашнікова» 13 вересня 2019 року. Вказане замовлення було негайно відправлено в роботу та було виконано роботу по розкрою склопакетів, а також розпочато роботу по виготовленню металопластикового профілю по розмірам, узгодженим з замовником.

Відповідно додатку № 3 до постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 172 затверджено перелік товарів належної якості не підлягаючих обміну та поверненню. Згідно даного переліку, скло нарізане під розмір, позначений замовником поверненню не підлягає.

З огляду на те, що саме до отримання ФОП ОСОБА_2 відмови позивача від договору споживчого підряду вже було фактично нарізане скло та виконано роботу по розкрою склопакетів за цим замовленням, тому до виниклих спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ч. 6 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування», згідно яких право на відмову від договору про споживчий кредит не застосовується до споживчих кредитів, наданих на придбання робіт (послуг), виконання яких відбулося до закінчення строку відмови від договору про споживчий кредит, встановленого частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

ФОП ОСОБА_2 виконав зобов`язання за договором. Заказ, згідно договору був виготовлений, доставлений та відвантажений. Згідно доповідних записок від 06 жовтня 2019 року доставка замовлення була здійснена у строк, передбачений договором, але позивач відмовився приймати замовлення (а.с.54-55).

Статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, враховуючи те, що відповідач ФОП ОСОБА_2 отримав письмову заяву про відмову від договору 14 вересня 2019 року, тобто вже на момент фактичного виконання робіт по розкрою склопакетів та по виготовленню металопластикового профілю по розмірам, узгодженим з замовником, право на відмову від договору про споживчий кредит не може бути застосовано.

Крім того, в судовому засіданні встановлено та не оспорювалось сторонами, що вказана заява була написана невісткою позивача - ОСОБА_3 , за позивача від його імені. При цьому, остання не є стороною договору та не мала юридичних повноважень на представництво інтересів позивача та написання заяв від його імені.

Суд також не приймає до уваги свідчення представників позивача про те, що на момент укладання договору позивач перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки належних та допустимих доказів, які б підтверджували цю обставину суду не надано, а тому суд розцінює це як спробу позивача уникнути відповідальності та мінімізувати свої грошові зобов`язання за укладеними договорами.

Також, представники позивача зазначали, що нібито попередньо було узгоджено значно меншу вартість послуг та волевиявлення позивача не було вільним і свідомим, але доказів, які б підтверджували, що сторонами попередньо було погоджено меншу вартість та що під час укладання оспорюваного правочину позивача було введено в оману (ст. 230 ЦК України), як це передбачено вимогами ст.ст. 12, 76-81 ЦПК України, позивач не надав.

Крім того, в судовому засіданні беззаперечно було встановлено, що позивач власноручно та добровільно підписав договір за індивідуальним номером замовлення № GD00490 від 11 вересня 2019 року на виготовлення ПВХ конструкцій та кредитний договір, що свідчить про те, що він був ознайомлений з умовами зазначених договорів.

Доводи позивача в частині несправедливості та суперечливості положень оспорюваного договору суд оцінює критично, оскільки вони випливають лише з його особистого суб`єктивного відношення до фактично виниклих правовідносин з відповідачем і зводяться до зацікавленості у мінімізації своїх грошових зобов`язань, як боржника.

При цьому, на час укладання договору позивач був згодний з його умовами та взяв на себе відповідні зобов`язання добровільно, про що поставив відповідний підпис у додатку № 1 до договору, згідно якого підтвердив, що скло, нарізане або розкроєне під розмір визначений покупцем (замовником) не підлягає поверненню, розірвання договору не допускається та йому у повному обсязі надана інформація про умови кредитування, відсоткову ставку, сукупну вартість кредиту та вартість з оформлення договору про надання кредиту.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, а тому вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог про розірвання договору та стягнення грошових коштів відмовити.

Оскільки згідно із ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, суд, відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України, вважає за необхідне віднести судові витрати з розгляду справи за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 76-81, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення коштів - відмовити повністю.

Судові витрати з розгляду справи віднести за рахунок держави.

Повний текст рішення складено 20 січня 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук