провадження № 22-ц/824/218/2020 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Суханової Є.М.,
з участю секретаря Мариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - Волощуком Володимиром Вікторовичем на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 02 серпня 2019 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «АСКА» про стягнення матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

11.07.2019 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява представника ОСОБА_1 про забезпечення позову, де останній просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну відповідачу ОСОБА_3 , квартиру 1 секції А будинку АДРЕСА_2 . Заяву про забезпечення позову вмотивовано тим, що відповідач є власником вказаного житла та на даний час виставив її на продаж з метою уникнення відповідальності по відшкодуванню заподіяної позивачу шкоди внаслідок ДТП. Відтак, на даний час існує ймовірність відчуження належної позивачу квартири та ускладнення, у зв`язку з цим, виконання рішення суду в разі задоволення позову, а тому просив заяву задовольнити.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 серпня 2019 року у задоволенні заяви представника позивача - адвоката Волощука В.В. від 11.07.2019 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «АСКА» про стягнення матеріальної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 , через представника - Волощука В.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, не з`ясування всіх фактичних обставин справи, просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити заяву.

При цьому, апелянт посилається на те, що судом не мотивовано та не наведено жодних об`єктивних сумнівів, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що шкода дійсно існує, яка не повернена позивачу. Відповідачем розміщено оголошення про продаж його майна. Апелянт вважає, що незастосування даного заходу, може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу. Однак відзив до суду не надійшов.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що запропонований розмір забезпечення зобов`язання не співмірний розміру заподіяної шкоди. Докази відчуження квартири належним чином не обґрунтовують ризик її продажу та унеможливлення виконання рішення суду за рахунок іншого майна відповідача 1, а матеріали заяви та справи взагалі не містять доказів існування зареєстрованого права власності на пошкоджений внаслідок протиправних дій відповідача 1 транспортний засіб. Позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову за запропоновим позивачем способом може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду саме у вказаній позовній заяві.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1,2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчинення певних дій.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогам.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахування співвідношення прав, про захист яких просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, постановляючи ухвалу, суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, повністю дотримався вимог ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, положень постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" та прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази того, що невжиття заходів забезпечення позову, саме способом про який ставить питання заявник, якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду позивачем не надано. ОСОБА_1 та його представником - ОСОБА_3 не наведено обґрунтованих мотивів про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у даній цивільній справі.

Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів належності квартири відповідачу 1, ОСОБА_3 , а сама квартира не є предметом даного спору.

Колегія суддів, критично оцінює доводи апелянта про те, що відповідач може продати належне йому майно, що утруднить виконання рішення суду, оскільки вказане є лише припущенням, не підтверджується належними та допустимими доказами та не є підставою для задоволення заяви.

Одночасно, колегія суддів враховує також, те, що відповідно до поданої роздруківки з сайту продажу нерухомості, на яку посилається позивач, вартість квартири виставленої на продаж 7 600 000 грн., що значно перевищує розмір шкоди, який є предметом розгляду у даній справі, а саме: 390 859, 20 грн., а тому, такий спосіб забезпечення не може вважатися співмірним із заявленими позовними вимогами.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального та матеріального права при його постановленні, зокрема, ст. 149-153 ЦПК України, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і спростовуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданупредставником - Волощуком Володимиром Вікторовичем залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 02 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.В. Лівінський

Є.М. Суханова