КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2020 року м. Київ

Справа №753/12752/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/2089/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В. суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В. секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва постановлену під головуванням судді Лаптєвої Ю.М. 24 липня 2019 року у м. Києві, за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Макарова Олега Вячеславовича, третя особа: ОСОБА_2 про скасування рішення та запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24 липня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено частково.

Накладено арешт на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ТОВ «Кредитні ініціативи».

Заборонено відчужувати та вчиняти будь-які дії пов`язані з відчуженням однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ТОВ «Кредитні ініціативи».

В іншій частині вимог відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, щоневжиття заходів забезпечення позовушляхом накладення арешту, у разі задоволення позовних вимог, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відмовляючи в задоволенні заяви в частині заборони ТОВ «Кредитні ініціативи» здійснювати дії щодо відключення від електромереж, газопостачання, комунікацій квартири, суд першої інстанції виходив з її необґрунтованості та безпідставності.

Не погодилось із вказаним судовим рішенням ТОВ «Кредитні ініціативи», представником подано апеляційну скаргу посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, що постановлена з норм процесуального права. Вказує на те, що заявником не надано жодних доказів на підтвердження наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, в тому числі доказів реальної загрози невиконання рішення суду або утруднення його виконання. Зазначає, що суд першої інстанції задовольняючи заяву про забезпечення позову не з'ясував обставини, які мають значення для справи, застосував заходи забезпечення позову, які не можна визнати співмірними заявленим позовним вимогам. Також вказує на те, що позивачем не зазначено пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

Враховуючи вищевикладене, скаржник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується зворотніми повідомленнями про вручення, причини неявки до суду не повідомили, а тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Макарова Олега Вячеславовича, третя особа: ОСОБА_2 про скасування рішення та запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

У липні 2019 року ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову в якій просила накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити ТОВ «Кредитні ініціативи» відчужувати квартиру та вчиняти дії щодо відключення від електричних мереж, газопостачання, комунікацій вказаної квартири.

Заява мотивована тим, що державний виконавець провів державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , отже ТОВ «Кредитні ініціативи» стало власником квартири та набуло право на відчуження її третім особам, а тому існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду, що може призвести до порушення прав та інтересів позивача. Зазначає, що вказані обставини є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову. Також вказує на те, що факт звернення позивачем до суду із позовом до відповідача про скасування рішення та запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (квартиру) свідчить про наявність спору між сторонами, а тому враховуючи предмет спору, заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та забороною вчиняти дії, є співмірними з заявленими позовними вимогами.

Задовольняючи заяву в частині накладення арешту на квартиру та забороною вчиняти дії щодо відчуження квартири, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття цих заходів забезпечення позову у разі задоволення позовних вимог, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом з тим, суд першої інстанції не вбачав правових підстав для задоволення заяви в частині заборони ТОВ «Кредитні ініціативи» здійснювати дії щодо відключення від електричних мереж, газопостачання, комунікацій вказаної квартири. Ухвала суду в цій частині не оскаржується, а тому перегляду не підлягає.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів, і в повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.ч. 1, 2, 4 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до роз'яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Таким чином, під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулась до суду першої інстанції із вказаним вище позовом, в якому просила скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав приватної власності ТОВ «Кредитні ініціативи» на однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати запис в реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на вказану вище квартиру. Тобто, фактично, предметом спору є право власності на квартиру та його перехід від позивача до відповідача. А отже до вирішення справи по суті, обмеження прав власника, який є відповідачем у справі, є співмірним із заявленими позовними вимогами. Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність забезпечення вказаного позову як шляхом накладення арешту на вказану квартиру, так і забороною вчиняти дії щодо відчуження спірної квартири.

Доводи апеляційної скарги про відсутність пропозицій щодо зустрічного забезпечення, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки в даній справі застосування зустрічного забезпечення було правом суду, а не його обов`язком, в зв`язку із відсутністю передбачених ч.3 ст.154 ЦПК України підстав обов`язкового застосування судом зустрічного забезпечення. Крім того, в заяві про забезпечення позову позивач вказувала на те, що вона не вбачає підстав для застосування заходів зустрічного забезпечення.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що в оскаржуваній ухвалі не зазначено належних доказів та обставин, з якими суд першої інстанції пов`язував необхідність вжиття заходів забезпечення позову, на правильність висновків суду першої інстанції не впливає та не спростовує їх. Крім того, підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Доводи про розгляд заяви без повідомлення учасників справи, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки відповідно до положень ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Таким чином. доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 24 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 16 січня 2020 року.