Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

26 листопада 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді - Бенца К.К.,

при секретарі - Парова І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

06 грудня 2018 року позивач АТ «Комерційний інвестиційний банк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Мотивуючи позовні вимоги вказує на те, що 23 грудня 2015 року між ПАТ «КОМІНВЕСТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту за овердрафтом №02-3/3о-1419, згідно якого відповідач отримала кредит в розмірі 20 000,00 грн. зі сплатою 30% річних з кінцевим терміном повернення 22.12.2016 року.

Свої зобов`язання за договором кредиту позивач виконав повністю, що підтверджується випискою з поточного рахунку відповідача.

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 в порушення умов Договору, а також вимог ст.ст.526, 530, 1048, 1054 ЦК України взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за його користування у розмірі та строки визначені кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим, станом на 04.12.2018 року має заборгованість згідно Договору кредиту за овердафтом №02-3/3о-1419 від 23.12.2015 року в розмірі 56 836,97 грн., з яких: 19 997,19 грн. заборгованість за лімітом овердрафту, 19 278,40 грн. відсотки за користуванням овердрафту, 11 755,08 грн. нараховані штрафні санкції (пеня), 4 636,30 нараховане інфляційне збільшення заборгованості, 1 172,00 грн. 3% річних згідно ст.625 Цивільного кодексу України, яку АТ «Комерційний інвестиційний банк» просило стягнути на його користь із відповідача ОСОБА_1 .

В ході розгляду справи, 28 травня 2019 р. позивач, скориставшись наданими йому правами передбаченими ст. 49 ЦПК України, подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, яку мотивує тим, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання згідно договору та станом, на 28.05.2019 року сума заборгованості по відсоткам збільшилась, оскільки згідно з п.2.2 Договору кредиту відсотки нараховуються виходячи із фактичної заборгованості клієнта перед банком за отримання овердрафтом за фактичну кількість днів користування овердрафтом. Відповідно до п.2.3 договору кредиту відсотки за користування овердрафтом нараховуються щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця. Отже станом на 28.05.2019 року сума заборгованості відповідача перед позивачем збільшилась на 9 281,80 грн., а саме: 4 832,20 грн. заборгованість з нарахованих відсотків, 3 413,73 грн. заборгованість із нарахованої пені, 285,98 грн. заборгованість з нарахованих 3%, 748,89 інфляційне збільшення. Враховуючи вище викладене просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Комерційний інвестиційний банк» заборгованість по договору кредиту за овердрафтом №02-3/3о-1419 від 23.12.2015 року в розмірі 66 120,77 грн.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

22 березня 2019 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі № 308/14069/18 та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В судовому засіданні представник позивача збільшені позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові та заяві про збільшення позовних вимог. В наступне судове засідання після оголошеної в судовому засіданні перерви не зявився, надав 26.11.2020 року через канцелярію суду додаткові пояснення, які обґрунтовано тим, що у відповідності до п.7.1 договору кредиту за №02-3/3о-1419 від 23.12.2015 року визначено, що цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Тобто сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язань і тому позивач має всі законні підстави для нарахування та стягнення відсотків за користування кредитом до повного виконання відповідачем своїх зобов`язань по договору кредиту за овердафтом №02-3/3о-1419 від 23.12.2015 року. Просив суд продовжити розляд справи без позивача.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явилась, хоча про час та місце розгляду справи неодноразово була повідомлена у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6,7 ст. 128 ЦПК України, відзив до суду не надходив.

Відповідач ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, що стверджується зворотним повідомленням, які повернулися на адресу суду з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою» за № НОМЕР_1 , №786.

Зважаючи на викладене, суд розглянув справу у відсутності відповідача, яка була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, докази поважності причин неявки не надала, мала можливість подати відзив на позовну заяву, проте не скористалась наданим їй процесуальним правом.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги, правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, перевіривши їх доводи наявними в справі доказами, надавши їм правову оцінку, суд вважає, що підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, наякі вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власноїініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Судом встановлено, що 23 грудня 2015 року між ПАТ «КОМІНВЕСТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту за овердрафтом №02-3/3о-1419, згідно якого відповідач отримала право скористатись овердрафтом в сумі , що не перевищує встановлений ліміт, який становить 20 000,00 грн. , зі сплатою за користування 30% річних, строком на 12 місяців, з кінцевим терміном повернення по 22.12.2016 року.

Згідно п.1.2. договору кредиту, сторони домовились, що ліміт овердрафту становить 20 000,00 грн.

Відповідно до п.1.3 договору кредиту, за користування овердрафтом клієнт сплачує банку відсотки в розмірі 30% річних.

П.1.5. договору кредиту строк користування овердрафтом встановлюється на 12 місяців, починаючи з 23.12.2015 по 22.09.2016 року, але в будь-якому випадку в межах строку дії платіжної картки.

Згідно п.2.3. договору кредиту, відсотки за користування овердрафтом нараховується щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця.

Згідно п.2.4 договору кредиту, сплата відсотків за користування овердрафтом здійснюється клієнтом до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до п.3.2.2. договору кредиту, відповідач зобов`язалася повністю погасити наявну заборгованість за овердрафтом та відсотками при настанні кінцевого терміну користування овердрафтом, визначеного п.1.5. договору, окрім випадків продовження строку дії договору в порядку п.7.1.1. цього договору.

Як вбачається з договору кредиту за овердрафтом ОСОБА_1 отримала кошти від ПАТ «КОМІНВЕСТБАНК»на умовах строковості, зворотності, забезпеченості, платності.

Отже, встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини, засновані на договорі.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу право користування лімітом на суму 20 000,00грн., що підтверджується випискою за договором, копія якої наявна в матеріалах справи.

Однак, як стверджує позивач, у порушення умов кредитного договору, ОСОБА_1 належним чином не виконала взятих на себе зобов`язань згідно договору, та станом на 28.05.2019 року має заборгованість у сумі 66120,77 грн., а саме: 19 997,19 грн. заборгованість за лімітом овердрафту, 24 110,60 грн. відсотки за користуванням овердрафту, 15 168,81 грн. нараховані штрафні санкції (пеня), 5383,19 грн нараховане інфляційне збільшення заборгованості, 1457,98 грн. 3% річних згідно ст.625 Цивільного кодексу України.

Відповідач не спростував вказаний розрахунок заборгованості, хоча такий процесуальний обов`язок передбачений ст.ст.12,13 ЦПК України.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільногозаконодавства.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов`язання є обов`язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст. ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов`язковість виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до статті 1048 ЦК України (в редакції чинній на момент укладення кредитного договору), позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

В силу приписів ст. 204 ЦК України діє презумпція дійсності правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами було досягнуто домовленості з усіх істотних умов договору шляхом підписання тексту договору укладеного в простій письмовій формі, що відповідає вимогам законодавства.

Кредитний договір був підписаний позичальником власноруч, що підтверджує обізнаність та згоду з його умовами.

Сторони погодили між собою умови договору, відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, про що свідчать їх підписи на договорі.

У відповідності до ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у дого-ворі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Оскільки судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не виконала зобов`язання, передбачені вищезазначеним договором №02-3/3о-1419,від 23.12.2015 року у строк, встановлений цим договором, суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст. 612, ст. 610 ЦК України її слід вважати такою, що прострочила виконання зобов`язання.

Непогашення відповідачем заборгованості перед банком за договором кредиту свідчить про порушення ним його умов, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Статтею 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути пок-ладені судом в основу ухваленого судового рішення (стаття 229 ЦПК України).

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивіль-ного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереcи фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідност. 2 ЦПК України.

Таким чином, відповідач знехтував своїм правом щодо подання суду доказів та можливого доведення перед судом їх переконливості.

Так, як своїх зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 добровільно не виконує належним чином, але як боржник вона не звільняється від відповідальності за неможливість виконання нею грошового зобов`язання, то у позивача виникло право вимагати від боржника сплати заборгованості за кредитом та сплати процентів.

З огляду на викладене позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитом в розмірі 19997,19 грн. підлягають до задоволення.

Стосовно позовних вимог, щодо стягнення процентів за користування кредитом суд зазначає наступне.

Представник позивача вказує, що станом на 28.05.2019 року ОСОБА_1 має заборгованість за договором кредиту №02-3/3о-1419,від 23.12.2015 року в розмірі 66120,77 грн., з яких : заборгованість по відсотках в сумі 24110,60 грн., що стверджується даними розрахунку заборгованості , долученим до матеріалів справи.

Щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики (кредиту) після спливу строку кредитування.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення процентів за кредитним договором , суд враховує правову позицію, яка викладена у пунктах 48-55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, яка полягає в тому, що з дня закінчення строку дії кредитного договору відносини між банком та відповідачем за своєю суттю перейшли з кредитних правовідносин, які передбачають правомірне користування чужими грошовими коштами зі сплатою відповідних процентів визначених у договорі, у відносини незаконного користування чужими грошовими коштами, тобто перейшли в охоронні правовідносини, права та інтереси позивача за якими забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Тобто, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховува-ти передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нара-ховувати проценти за кредитом (див. пункт 54 цієї постанови), то після 22 грудня 2016 року позивач не міг такі проценти нараховувати.

Зважаючи на правові висновки викладені у пунктах 48-55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, на переконання суду позивач неправомірно здійснив нарахування відсотків за користування кредитом після спливу строку кредитування ,а відтак позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми заборгованості за відсотками в розмірі 24110,60 грн. , які нараховані станом на 28.05.2019 року підлягають до часткового задоволення , а саме з відповідача підлягає стягненню заборгованість за відсотками в сумі 3 580,74 гривні.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми заборгованості по пені, суд виходить з наступного.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

З огляду на викладене, збільшені позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають до часткового задоволення, а саме донарахування позивачем пені за період з 06.12.2018 року по 28.05.2019 року на суму 3413,73 грн. вчинені поза межами спеціальної позовної давності, а відтак до стягнення підлягає сума нарахованої пені в розмірі 11755,08 грн. станом на 04.12.2018 року.

Окрім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних втрат станом на 28.05.2019 року в сумі 5383, 19 грн. та 3 % річних станом на 28.05.2019 року в сумі 1457,98 грн.

Так, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України «Про інформацію» є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Враховуючи викладене, cуд, перевіривши розрахунок 3% річних у розмірі 1457,98 грн.

та розрахунок щодо інфляційних втрат у розмірі 5383, 19 грн. , визнає їх арифметично вірними та обґрунтованими, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення 5383, 19 грн.інфляційних втрат та в частині стягнення 1457,98 грн. 3% річних підлягають повному задоволенню.

У відповідності до ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, суд приходить до висновку, що збільшені позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» суми заборгованості підлягають до часткового задоволення, з підстав та мотивів викладених вище

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог .

Як вбачається з матеріалів справи, позивач АТ «Комерційний інвестиційний банк» сплатив судовий збір в розмірі 1 762,00 грн. (за подання позовної заяви).

Предметом позову АТ «Комерційний інвестиційний банк» є стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитом, яка у загальному розмірі складає 66 120,77 грн.

Разом з тим, суд дійшов висновку про обґрунтованість стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у загальному розмірі 42174,18 грн.

За таких обставин, з урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 1123,87 грн. (1762,00 грн. * 42174,18 / 66 120,77).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що із ОСОБА_1 підлягає стягненню сума кредитної заборгованості в розмірі 42174,18 грн., а також сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1123,87 грн., пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12,13,76-89,95,258,259,263-265, 280-284 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь АТ «Комерційний інвестиційний банк» (місце знаходження: 88000, м. Ужгород, вул. Гойди, 10, ) суму боргу за договором кредиту за овердрафтом № 02-3/3о-1419 від 23.12.2015 року станом на 28.05.2019 року в розмірі 42174,18 грн. (сорок дві тисячі сто сімдесят чотири грн. 18 коп.) з яких:

- 19 997,19 грн. заборгованість за лімітом овердрафту;

- 3580,74 грн. відсотки за користування овердрафтом;

- 11755,08 грн. нараховані штрафні санкції (пеня);

- 5383, 19 грн. нараховане інфляційне збільшення заборгованості;

- 1457,98 грн. 3% річних згідно ст.. 625 ЦК України.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь АТ «Комерційний інвестиційний банк» (місце знаходження: 88000, м. Ужгород, вул. Гойди, 10, ) суму сплаченого судового збору у розмірі 1123,87 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п.15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасники справи:

Позивач АТ «Комерційний інвестиційний банк» (місце знаходження: 88000, м. Ужгород, вул. Гойди, 10, );

Відповідач - ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 )

Дата складання повного тексту рішення суду 07.12.2020 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: К.К. Бенца