ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2020 року м. Чернівці

Справа № 725/6302/19

Провадження № 22-ц/822/125/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Владичана А.І., Височанської Н.К.

секретар - Тодоряк Г.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04 грудня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Макеєва Надія Василівна про визнання договору дарування недійсним та скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, головуючий у І-й інстанції - Вольська-Тонієвич О.В.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 у листопаді 2019 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Макеєва Н.В. про визнання договору дарування недійсним та скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04 грудня 2019 року заяву про забезпечення позову на підставі частини 9 статті 153 ЦПК України повернуто заявнику.

На ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04 грудня 2019 року представник позивача ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та зобов`язати Першотравневий районний суд м. Чернівці розглянути заяву про забезпечення позову по суті.

Вважає, що ухвала суду прийнята з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що подана заява про забезпечення позову не містить обґрунтування щодо необхідності такого забезпечення, а саме: не обґрунтовано, яким чином невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання у подальшому рішення суду у вказаній справі, є безпідставним.

На апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 подала відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

За правилом пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно із частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За частиною 1 статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у частині 13 статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Белле проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Белле проти Франції, § 36; Нун`єш Діаш проти Португалії).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії).

Повертаючи заяву про забезпечення позову заявнику, суд першої інстанції виходив з того, що вона не відповідає вимогам частин 1 статті 151 ЦПК України, а саме заява про забезпечення позову не містить обґрунтування щодо необхідності такого забезпечення, не обґрунтовано яким чином невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання у подальшому рішення суду у вказаній справі. Так, позивач просить суд визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , сторонами якого є відповідачі у справі. При цьому позивач не є власником чи співвласником вказаного майна.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Зміст і форма заяви про забезпечення позову, а також інші вимоги до неї, визначені статтею 151 ЦПК України.

Згідно з положеннями частини 1 даної статті заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, у тому числі, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, предмет і ціну позову, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, інші відомості, необхідні для вирішення питання про забезпечення позову.

При цьому порядок розгляду заяви про забезпечення позову врегульований статтею 153 ЦПК України, зокрема частиною 9 якої визначено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

На обґрунтування заяви зазначав, що оспорюваним договором дарування порушено його право спільної сумісної власності на спірну квартиру та не виключено намагання вчинення будь-яких інших правочинів по відчуженню даного об`єкта нерухомого майна.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції формально підійшов до перевірки відповідності зазначеної заяви вимогам статті 151 ЦПК України, не з`ясував характер спірних правовідносин та предмет позовних вимог.

При цьому, відповідно до частин 3, 4 статті 153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Отже, переконливість наведеного обґрунтування не може бути предметом перевірки суду на стадії прийняття заяви про забезпечення позову і підлягають дослідженню під час вирішення її по суті.

За таких обставин, вказана заява про забезпечення позову могла бути вирішена по суті без застосування наслідків, передбачених частиною 9 статті 153 ЦПК України, оскільки вона не містить недоліків, за яких суд повернув її заявнику.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що висновок суду щодо повернення заяви про забезпечення позову заявнику є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому відповідно до вимог статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04 грудня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: А.І. Владичан

Н.К. Височанська