Справа № 565/1621/19
Провадження № 2/565/204/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2020 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області під головуванням

суддіДемчини Т.Ю.
з участю секретаря судового засіданняКовальчук В.С.,
позивача за первісним позовом - відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,
представника позивача за первісним позовом - відповідача за зустрічним позовом відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей подружжя у твердій грошовій сумі у розмірі 8000,00 грн. щомісячно. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що з 12.10.2006 вона перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу подружжя має трьох дітей, які на даний час не досягли повноліття, останнім часом відносини між подружжям значно погіршувались, що призвело до фактичного припинення шлюбу, спільне господарство не ведеться, відповідач застосовує домашнє насильство, збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Крім того, відповідач не приймає належної участі в утриманні дітей, постійної роботи, інших утриманців не має, має задовільний стан здоров`я.

Відповідач ОСОБА_3 подав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу він визнає, проте не згідний з їх обґрунтуванням, заперечив проти залишення позивачці після розірвання шлюбу шлюбного прізвища, у відзиві на позов просив при розірванні шлюбу дітей сторін залишити проживати з ним, зазначив, що підстави для стягнення з нього аліментів у розмірі 8000,00 грн. щомісячно відсутні, зазначив, що працевлаштований та має середньомісячний дохід у розмірі приблизно 5400,00 грн., не заперечував проти стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі 1000,00 грн. щомісячно на кожну дитину.

Під час розгляду справи відповідач ОСОБА_3 пред`явив до суду зустрічний позов про поділ майна подружжя, у якому просив поділити набуте за час шлюбних відносин майно, визнавши за ним право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , а також визнавши за ним право власності на Ѕ рахунку (вкладу) у банківській установі у розмірі 3000 євро. Вимоги зустрічного позову обґрунтовуються тим, що за час шлюбу ОСОБА_1 відкрито рахунок (вклад) у одній з фінансових установ, на який покладено спільні кошти подружжя в сумі 3000 євро. Крім того, за час шлюбу сторонами придбано вищезазначену квартиру, право приватної власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 . На підставі ст..60 СК України вказане вище майно є спільною власністю його та ОСОБА_1 , і він має право на поділ цього майна, виходячи з рівності часток. Ухвалою суду від 28.10.2019 зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним та об`єднано в одне провадження.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 повністю підтримали вимоги первісного позову та заперечили проти задоволення зустрічного позову. ОСОБА_1 пояснила, що на даний час вона знаходиться у пошуках роботи, перебуває на обліку в центрі зайнятості, крім того, підзаробляє і в середньому має дохід у розмірі 7000,00 грн. на місяць, діти сторін мають незадовільний стан здоров`я, будь-яких вкладів у банківських установах вона не має, а квартира, право власності на Ѕ частину якої ОСОБА_3 бажає визнати, хоча і набута нею за час шлюбу, проте за її особисті кошти, а тому є її особистою приватною власністю. Ці кошти, як пояснила позивачка за первісним позовом, вона збирала з одноразової допомоги при народженні дітей, частину коштів позичала та в подальшому повертала позики. Представник позивача ОСОБА_2 висловила міркування про наявність підстав для задоволення первісного позову в повному обсязі та їх відсутність для задоволення зустрічного позову, оскільки докази спільності набуття права власності на квартиру АДРЕСА_1 , у справі відсутні, і дана квартира є особистою власністю ОСОБА_1 , про що зазначено у договорі її купівлі-продажу.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги первісного позову визнав частково, не заперечував проти розірвання шлюбу між сторонами, вимогу про стягнення з нього аліментів визнав частково з обґрунтувань, зазначених у відзиві на позов. Вимоги свого зустрічного позову він підтримав в повному обсязі та пояснив, що квартиру було придбано за зароблені ним на заробітках кошти, а також кошти, отримані ним від продажу належної йому на праві приватної власності малосімейної квартири. Він пояснив, що йому відомо про наявність оформленого на ім`я ОСОБА_1 депозиту, проте у якій саме фінансовій установі він оформлений, ОСОБА_3 невідомо.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення первісного та зустрічного позовів. При цьому суд встановив та врахував наступне.

В судовому засіданні встановлено, що сторони з 12 жовтня 2006 року перебувають у шлюбі, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , видане 12.10.2006 відділом РАЦС Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області.

Від шлюбу подружжя має дітей - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 04.06.2007 відділом РАЦС Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області, дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 04.11.2010 відділом РАЦС Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області, а також сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим 14.08.2015 відділом ДРАЦС реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області.

Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Оскільки позивач просить позов задовольнити, розірвавши шлюб, вказує на неможливість його збереження, а відповідач позовні вимоги у цій частині визнає, суд прийшов до висновку, що шлюб необхідно розірвати, оскільки його збереження суперечить інтересам сторін.

При цьому підстави для вирішення питання про визначення місця проживання неповнолітніх дітей сторін з батьком у суду відсутні, з огляду на положення ч.1 ст.13 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, оскільки таку вимогу у зустрічному позові ОСОБА_3 не заявляє.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Позивач бажає стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд бере до уваги вік дітей, враховує стан їх здоров`я, зокрема, бере до уваги наявність у дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_6 ювенільного ідіоматичного сколіозу, а у ОСОБА_5 - хронічного тубулоiнтерстиціального нефриту та нервово-м`язову дисфункцію сечового міхура, що підтверджено довідками медичного закладу від 30.10.2019, відсутність документально підтверджених відомостей про незадовільний стан здоров`я сторін, враховує розмір заробітку ОСОБА_3 , який згідно з довідкою ТОВ «Атомремонт» № 386/730 від 07.11.2019 за повний відпрацьований місяць роботи у жовтні 2019 року склав 7560,00 грн., відсутність у сторін інших утриманців, що встановлено з їх пояснень в судовому засіданні. Суд також бере до уваги, що на момент вирішення справи розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років складає 1779,00 грн., а для дитини віком від 6 до 18 років - 2218,00 грн. Суд враховує, що мати дітей ОСОБА_1 також зобов`язана брати участь у матеріальному забезпеченні дітей та має таку можливість, оскільки, як встановлено з її пояснень, щомісячно отримує дохід.

Виходячи із засади рівності обов`язків подружжя по утриманню дітей, а також беручи до уваги обраний позивачкою за первісним позовом спосіб стягнення аліментів та вищенаведені обставини, суд прийшов до висновку про необхідність і достатність визначення аліментів на утримання неповнолітніх дітей сторін, що підлягатимуть стягненню з їх батька, у твердій грошовій сумі у розмірі 3750,00 грн. щомісячно.

Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Вирішуючи вимоги зустрічного позову, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У підтвердження набуття подружжям ОСОБА_3 за час шлюбу грошових коштів, які зберігаються на депозитному рахунку у банківській установі, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 будь-яких доказів не подавав, відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 такі обставини оспорюються. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про недоведеність ОСОБА_3 наявності у сторін депозитних рахунків та розміщених на них коштів, а тому вважає, що у задоволенні вимоги зустрічного позову про їх поділ слід відмовити.

Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 16.06.2017, посвідченого приватним нотаріусом Кузнецовського міського нотаріального округу Сусь Л.У., ОСОБА_1 придбала шляхом купівлі-продажу квартиру загальною площею 45,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , прийнявши її у приватну особисту власність та сплативши за неї грошову суму у розмірі 100000,00 грн. (п.п.1, 5 договору купівлі-продажу).

Пунктом 10 вищезазначеного договору передбачено, що покупець ОСОБА_1 купує квартиру за свої особисті кошти та квартира набуває статусу майна, що перебуває у її приватній особистій власності, що підтверджено заявою її чоловіка ОСОБА_3 , справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Кузнецовського міського нотаріального округу Сусь Л.У. 16.06.2017 за реєстровим № 1564.

Право власності ОСОБА_1 за вищезазначений об`єкт, набуте на підставі договору купівлі-продажу, було зареєстроване у передбаченому законодавством порядку, про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 897954474 від 16.06.2017.

В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 підтвердив подання під час укладення ОСОБА_1 як покупцем договору купівлі-продажу спірної квартири заяви у підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_1 купує квартиру за свої особисті кошти та остання набуває статусу приватної особистої власності ОСОБА_1 Одночасно ОСОБА_3 під час розгляду справи заперечує наведену у цій заяві інформацію та стверджує, що квартира придбана за їх спільні кошти, у тому числі зароблені ним особисто, а також кошти від продажу ним іншої квартири, яка перебувала у його приватній особистій власності. У підтвердження таких обставин суду подано копію договору купівлі-продажу кімнати від 15.07.2016, посвідченого приватним нотаріусом Кузнецовського міського нотаріального округу Сусь Л.У., згідно з яким ОСОБА_3 здійснив відчуження шляхом продажу кімнати загальною площею 11,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та належала йому на праві приватної особистої власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 29.10.2015 виконавчим комітетом Кузнецовської міської ради на підставі розпорядження органу приватизації. Як вбачається із змісту вказаного договору купівлі-продажу, продаж вчинено за 24776,66 грн.

Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у ст.57 СК України. Так, відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України, майно, набуте дружиною, чоловіком за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Конструкція норми ст.60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована, і один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2018 (справа № 235/9895/15-ц), від 05.04.2018 (справа № 404/1515/16-ц) та підтверджена постановою Великої Палати Верховного Суду у справі № 372/504/17 від 21.11.2018.

Зазначення у договорі купівлі-продажу від 16.06.2017, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , придбана за особисті кошти ОСОБА_1 та є її приватною особистою власністю, на думку суду, вищезазначеної правової презумпції не спростовує. Із змісту договору купівлі-продажу вбачається, що твердження у п.10 про набуття квартирою статусу майна, що перебуває у приватній особистій власності ОСОБА_1 основане на визнанні на момент укладення договору таких обставин її чоловіком ОСОБА_3 . При цьому відповідність дійсності зазначених у заяві ОСОБА_3 від 16.06.2017 обставин про придбання квартири за особисті кошти ОСОБА_1 при укладенні правочину ніким не перевірялась. Нотаріус, засвідчивши справжність підпису особи у цій заяві, підтвердив її складення саме ОСОБА_3 , що останній і не оспорює. Таким чином, наданий договір купівлі-продажу квартири від 16.06.2017 свідчить про те, що 16.06.2017 перед його укладенням ОСОБА_3 стверджував про її придбання за особисті кошти дружини, проте на час звернення до суду із зустрічним позовом та в судовому засіданні стверджує про придбання даного об`єкту за спільні кошти подружжя, при цьому пояснює, що наведені ним у заяві від 16.06.2017 обставини не відповідають дійсності та зазначені ним на прохання ОСОБА_1 .

Отже, виходячи з правової презумпції спільності майна, набутого подружжям під час шлюбу, суд приходить до висновку, що обов`язок доказування, що спірна квартира придбана за особисті кошти ОСОБА_1 та є об`єктом права її особистої власності, покладається на ОСОБА_1 , яка заперечує її належність до спільного майна подружжя.

Разом з тим, будь-яких доказів у підтвердження вищезазначеної обставини, крім копії договору купівлі-продажу квартири від 16.06.2017, ОСОБА_1 суду не подано та про їх існування не зазначено. З огляду на оспорення такої обставини позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 , подання ним у спростування такої обставини договору купівлі-продажу власної кімнати від 15.07.2016, неподання будь-яких доказів окремого проживання сторін станом на момент укладення обох правочинів, ведення ними окремого господарства чи наявності у них окремих бюджетів, суд прийшов до висновку про недоведеність відповідачкою за зустрічним позовом тієї обставини, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , право приватної власності на яку за нею зареєстроване, що була придбана за час шлюбу подружжя ОСОБА_3 , є її приватною особистою власністю. За таких обставин суд вважає, що вказана квартира є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Наявність підстав для відступлення від засад рівності часток сторін у праві власності на спільне майно сторонами не доведено. За таких обставин суд, враховуючи обраний ОСОБА_3 спосіб захисту свого цивільного права, прийшов до висновку про те, що за кожною із сторін слід визнати право власності на 1/2 її частину.

Судові витрати слід присудити пропорційно до задоволеної частини первісного та зустрічного позовів.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.24, 57, 60, 69, 70, 110-112, 180-184, 191 СК України, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 82, 258-259, 263-265, 430 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Первісний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_5 ) та ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_6 ), який зареєстрований 12 жовтня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області, актовий запис №320 - розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити позивачу за первісним позовом шлюбне прізвище „ ОСОБА_1 ".

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3750 (три тисячі сімсот п`ятдесят) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 13 вересня 2019 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати квартиру загальною площею 45,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Виділити ідеальні частки у праві власності на квартиру загальною площею 45,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що є у спільній сумісній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , у розмірі по Ѕ (одній другій).

Визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ (одну другу) ідеальну частку квартири загальною площею 45,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ (одну другу) ідеальну частку квартири загальною площею 45,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої вимоги зустрічного позову відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати за первісним позовом у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати за зустрічним позовом у розмірі 500 (п`ятсот) грн. 00 коп.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Повне судове рішення складене 20 січня 2020 року.

Головуючий суддя: Т.Ю.Демчина