Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/8703/19
Провадження № 2/711/128/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2020 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Скляренко В.М.,

при секретарі Слабко Ю.М.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Перетятько В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Черкаське обласне підприємство автобусних станцій», третя особа: профспілковий комітет Приватного акціонерного товариства «Черкаське обласне підприємство автобусних станцій» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Приватного акціонерного товариства «Черкаське обласне підприємство автобусних станцій», третя особа: профспілковий комітет Приватного акціонерного товариства «Черкаське обласне підприємство автобусних станцій» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову позивач вказує, що він 2002 року працював на різних посадах в ПрАТ «Черкаське ОПАС», а 04.10.2019 року був звільнений з посади заступника директора товариства за ініціативою роботодавця за п. 1 ст. 40 КЗпП, з зв`язку зі скороченням штату.

Вважаю наказ № 168-к від 04.10.2019 року про його (позивача) звільнення з посади заступника директора ПрАТ «Черкаське ОПАС» у зв`язку із скороченням штату працівників незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Так, наказом ПрАТ «Черкаське ОПАС» №48к від 01.05.2017 року він був переведений на посаду заступника директора і працював на цій посаді до моменту звільнення.

З часу прийняття його на роботу він сумлінно виконував свої обов`язки на різних посадах в товаристві і за 17 років роботи в товаристві не допустив жодного порушення трудової дисципліни, однак починаючи з початку 2019 року, з невідомих йому причин керівник підприємства ОСОБА_4 почав упереджено ставитись до нього, пропонував звільнитися із роботи за власним бажанням, а після його відмови сказав, що звільнить його (позивача) по статті. В подальшому відносно нього (позивача) було видано кілька наказів про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, а 17.07.2019 року його було ознайомлено з наказом про скорочення штату працівників, з яким він був не згідний, оскільки ніяких змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників не відбувалось. Навпаки до видання цього наказу наприкінці 2018 року була прийнята на роботу, як 1-й заступник директора ОСОБА_5 . Крім того, після видання наказу №158 від 17.07.2019 року приймались на роботу нові працівники.

Таким чином на підприємстві законних підстав для скорочення чисельності або штату працівників не було.

Згідно п 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Вказує, що адміністрація підприємства при його (позивача) звільненні не виконала вимог трудового законодавства про зайнятість населення (ст.49-4 КЗпП України), яким передбачено, що ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення.

Також вказує, що адміністрація товариства в порушення вимог ст. 49-4 КЗпП України про порядок вивільнення працівників, не запропонувала йому іншу роботу на підприємстві. Одночасно в порушення вимог цієї ж статті не було враховано його переважне право на залишення на роботі.

Приймаючи рішення про його звільнення адміністрація підприємства не врахувала вимоги ст. 42 КЗпП України про його переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, оскільки він являється учасником бойових дій та інвалідом війни і відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» користується пільгами в тому числі і трудовими.

Крім того адміністрація товариства, всупереч вимог закону не взяла до уваги те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорії І) і відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має переважне право залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі при ліквідації, реорганізації або перепрофілюванні підприємства, установи, організації, скороченні чисельності або штату працівників, а також на працевлаштування.

А тому, просить: визнати незаконним та скасувати наказ №168-к від 04.10.2019 року про його ОСОБА_3 звільнення з посади заступника директора Приватного акціонерного товариства «Черкаське обласне підприємство автобусний станцій» та поновити його на попередній роботі; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Черкаське обласне підприємство автобусних станцій» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.10.2019 року до дня поновлення на попередній роботі.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.11.2019 року відкрито провадження по справі і призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін.

03.12.2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву ОСОБА_3 , в якому останній просить відмовити в задоволенні позову, в зв`язку з його безпідставністю. При цьому просить врахувати, що в силу п. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір дот закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 ст. 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення або чисельності працівників), але прийняти на себе повноваження власника і вирішувати доречність або недоречність скорочення чисельності або штату працівників, суд все ж таки не може.

Вказує, що доводи позивача про те, що фактично не відбулося змін в організації виробництва і праві, є необгрунтованими та безпідставними, оскільки такий факт (зокрема факт скорочення штату працівників) підтверджується наступними доказами: протоколом №01-07/19 від 01.07.2019 року наглядової ради ПрАТ «Черкаське обласне підприємство автобусних станцій», яким було рекомендовано ввести в дію сучасну, ефективну організаційну структуру товариства; наказом №153 від 02.07.2019 року «Про введення в дію організаційної структури ПрАТ «Черкаси ОПАС», із наступними змінами внесеними наказом №173 від 13.08.2019 року, згідно п. 1 якого затверджується та вводиться в дію з 05.10.2019 року нова організаційна структура ПрАТ «Черкаси ОПАС».

Також вказує, що відповідачем 03.07.2019 року було направлено до профспілкового комітету подання про скорочення чисельності штату працівників та введення в дію нової організаційної структури підприємства, яке розроблене на виконання вимог ч. 2 ст. 49-4 КЗпП України, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Відповідачем завчасно (03.07.2019 року), не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень (05.10.2019 року) надано профспілці інформацію щодо майбутніх змін в організаційній структурі підприємства, перелік посад, що підлягають скороченню та техніко - економічне обґрунтування оптимізації структури підприємства. Первинною профспілковою організацією згідно протоколу №14 від 10.07.2019 року надано згоду щодо скорочення штатної чисельності та введення в дію нової організаційної структури підприємства з 05.10.2019 року.

Наказом № 158 від 17.07.2019 року «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення штату» визначено скорочення з 04.10.2019 року посад із виключенням їх зі штатного розпису товариства. Посада заступника директора в кількості 1 од., яку займав позивач, вказана у п. 1 даного наказу. Позивач особисто був ознайомлений із даним наказом, про що він зазначив в своїй позовній заяві.

Наказом №160 від 22.07.2019 року «Про попередження про заплановане звільнення у зв`язку зі скороченням штату» зобов`язано інспектора з кадрів підготувати письмові повідомлення про наступне вивільнення працівників, вручити працівникам, які підлягають звільненню, повідомлення про наступне вивільнення у строк до 25.07.2019 року, а у випадку, якщо на протязі двох місяців з моменту повідомлення працівників, у товаристві з`являться вакансії, то запропонувати їм роботу на цих посадах. В п. 1.1 вказаного наказу серед багатьох інших працівників зазначений і позивач.

22.07.2019 року позивачу під особистий підпис вручено повідомлення №1 про заплановане вивільнення. Даним Повідомленням позивач попереджався про звільнення його з посади заступника директора з 04.10.2019 року та одночасно йому пропонувалося переведення на посаду механіка АС Іркліїв. З повідомленням про заплановане вивільнення та пропозицією на переведення на посаду механіка АС Іркліїв позивач ознайомився 22.07.2019 року без будь-яких зауважень та заперечень, тим самим, погодившись із запропонованим переведенням.

04.10.2019 року позивач відмовився від переведення на запропоновану раніше вакантну посаду механіка АС Іркліїв, в тому числі і від написання заяви про переведення на зазначену посаду. Дана відмова зафіксована актом від 04.10.2019 року в присутності працівників товариства.

У зв`язку з відмовою від переведення на запропоновану раніше вакантну посаду позивач наказом №168-К від 04.10.2019 року був звільнений з посади заступника директора, у зв`язку зі скороченням штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП України), з виплатою вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку.

Позивач надав добровільну згоду на звільнення за п. 1. ст. 40 КЗпП України, про що свідчить особистий підпис позивача на наказі № 168-К від 04.10.2019 року без будь-яких заперечень та зауважень.

Також вказує, що у період з 22.07.2019 року по 04.10.2019 року позивач не заявляв та не надавав жодних відомостей про свою не згоду із переведенням на посаду механіка АС Іракліїв, в зв`язку з цим не планувалось проведення звільнення позивача та, в свою чергу, не запитувалась згода профспілки на звільнення позивача, у відповідності до вимог ст. 43 КЗпП України. А посилання в наказі № 168-К від 04.10.2019 року на згоду профспілкового комітету є помилковими.

Також просить врахувати, що встановивши, що позивач всупереч наданій добровільній згоді на звільнення, оскаржив до суду наказ №168-К від 04.10.2019 року про його звільнення, відповідач запитав згоду первинної профспілкової організації на звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України в процесі підготовки справи до розгляду в суді та отримав відповідну згоду. За таких підстав, вважає, що відповідач мав законні підстави для звільнення позивача.

Доводи Позивача про порушення вимог ст. 492 КЗпП про порядок вивільнення працівників, а саме не запропонування іншої роботи на підприємстві не відповідають дійсності, оскільки 22.07.2019 року у повідомленні про заплановане звільнення №1 позивачу пропонувалася робота на підприємстві посада механіка АС Іркліїв. Станом на 22.07.2019 року на підприємстві вакантними посадами були: касир квитковий Монастирищенської АС, диспетчер АС Сміла; прибиральник Тальне АС, прибиральник Умань АС; контролер перонний Черкаської АС-1, а з 05 жовтня посада механіка АС Іркліїв. З урахуванням освіти позивача (загальна середня професійно-технічного училища за професією тракториста-машиніста широкого профілю з умінням виконувати роботи слюсаря-ремонтника і водія автомобіля, з кваліфікацією тракторист-машиніст третього класу) та з урахуванням висновку МСЕК про умови та характер праці, яку може виконувати позивач (протипоказані зн. фізичні навантаження; зн. психо-емоційні навантаження, ступінь втрати працездатності - 80%), позивачу була запропонована посада механіка АС Іракліїв, яка не вимагає значних фізичних та психо-емоційних навантажень.

З дня попередження про вивільнення позивача - 22.07.2019 року до дня розірвання трудового договору - 04.10.2019 року на підприємстві з`являлися декілька вакантних посад (касир квитковий, прибиральник території, начальник юридичного відділу, диспетчер та ін.), але дані посади не відповідали кваліфікації, освіті, фізичній спроможності позивача, та ним не була надана відмова від запропонованої йому посади механіка АС Іркліїв, тому ці посади позивачу не пропонувалися.

Доводи позивача щодо неврахування при звільненні його переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників також є безпідставними, оскільки в силу ст. 42 КЗпП України, переважне право й перевага в залишенні на роботі враховуються за наявності у роботодавця працівників, які займають таку саму посаду, або виконують таку ж роботу, що й вивільнюваний, а не будь-яких інших. У тому ж разі, коли певну посаду займала одна особа й ця посада скорочується, зазначене переважне право чи перевага не можуть бути реалізовані. В даному ж випадку, скороченню підлягала посада заступника директора, яку і займав позивач.

Щодо посилання позивача на посаду першого заступника директора, то просить врахувати, що дана посада є не однорідною із посадою заступника директора. Кваліфікаційні вимоги до посади першого заступника є значно вищими.

А тому, з урахуванням вказаних доводів просить відмовити позивачу в задоволенні його позову про скасування наказу №168-к від 04.10.2019 року, поновлення його на роботі та стягненні на його користь середнього заробітку за час вимушеного з 04.10.2019 року і до дня поновлення на посаді.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 -Х. адвокат Коваль О.Є. позовні вимоги ОСОБА_3 підтримав та просив їх задовольнити, визнати незаконним та скасувати наказ №168-к від 04.10.2019 року про звільнення ОСОБА_3 з посади заступника директора Приватного акціонерного товариства «Черкаське обласне підприємство автобусний станцій» та поновити його на попередній роботі; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Черкаське обласне підприємство автобусних станцій» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.10.2019 року по день його поновлення на посаді заступника директора Приватного акціонерного товариства «Черкаське обласне підприємство автобусний станцій».

В судовому засіданні представник відповідача ПрАТ «Черкаське обласне підприємство автобусний станцій» - Тесля О.М. просила відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні представник третьої особи профспілкового комітету ПрАТ «Черкаське обласне підприємство автобусних станцій» Перетятько В.Г. заперечувала проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , представника третьої особи Перетятько В.Г., дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Статтею 233 КЗпП України передбачена можливість працівника звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, у справах про звільнення-в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядав спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_3 з 2002 року працював на різних посадах в ПрАТ «Черкаське ОПАС», яке є правонаступником ВАТ «Черкаське ОПАС», а 01.05.2017 року на посаді заступника директора вказаного підприємства, що стверджується даними трудової книжки позивача (а.с. 8-9).

Наказом ПрАТ «Черкаське ОПАС» №168-к від 04.10.2019 року ОСОБА_3 був звільнений з посади заступника директора ПрАТ «Черкаське ОПАС» на підставі п. 1 статті 40 КЗпП України, в зв`язку із скороченням штату працівників (а. 5).

Не погоджуючись із таким звільненням позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить поновити його на попередній посаді, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботі незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться роз`яснення, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що розірвання трудового договору з працівником має супроводжуватися наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених КЗпП України, а також дотриманням установлених вимог при вивільненні працівника (попередження за 2 місяці про наступне вивільнення, врахування переважного права на залишення на роботі, наявність скорочення чисельності або штату працівників, змін в організації виробництва і праці тощо). Ці норми кореспондуються з конституційним правом громадянина на захист від незаконного звільнення (ст. 43 Конституції України).

В судовому засіданні встановлено, що на засіданні Наглядової ради Приватного акціонерного товариства «Черкаське обласне підприємство автобусних станцій», яке відбулося 01.07.2019 року з питання аналізу діяльності структурних підрозділів товариства, було ухвалено рішення, яким рекомендовано врахувати висновки проведеного аналізу діяльності структурних підрозділів Товариства та рекомендовано в.о. директора ОСОБА_6 у встановленому законом порядку розробити, затвердити та ввести в дію сучасну, ефективну організаційну структур Товариства, яка б забезпечувала раціональний розподіл обов`язків між працівниками та оптимізацією організаційно-управлінської діяльності структурних підрозділів. Вказане стверджується протоколом засідання Наглядової ради №01-07/19 від 01.07.2029 року (а.с. 35).

Наказом ПрАТ «Черкаське обласне підприємство автобусних станцій» №153 від 02.07.2029 року за підписом в.о. директора ПрАТ «Черкаське обласне підприємство автобусних станцій» ОСОБА_6 затверджено та введено в дію з 05.10.2019 року нову організаційну структуру ПрАТ «Черкаське ОПАС», згідно якої відбулися наступні зміни у структурних підрозділах автостанціях ПрАТ «Черкаське ОПАС», а саме:

- створюється Черкаський кущ, до складу якого підпорядковуються автобусні станції: Черкаська АС-1, Черкаська АС-2, Черкаська АС-3, Іркліївська АС, Чигиринська АС;

- створюється Уманський кущ, до складу якого підпорядковуються автобусні станції: Уманська АС, Христинівська АС, Тальнівська АС, Маньківська АС, Монастирищенська АС, Монастирищенська автобусна каса;

- створюється Смілянський кущ, до складу якого підпорядковуються автобусні станції: Смілянська АС, Смілянська АС-3, Кам`янська АС;

- створюється Звенигородський кущ, до складу якого підпорядковуються автобусні станції: Звенигородська АС, Ватутінська АС, Катеринропільська АС;

- створюється Городищенський кущ, до складу якого підпорядковуються автобусні станції: Гродищенська АС та Корсунь-Шевченківська АС.

Даним наказом залишені без змін такі структурні підрозділи як Жашківська АС, Лисянська АС та Шполянська АС (а.с. 40).

В подальшому відповідачем було направлено відповідне подання та отримано згоду первинної профспілкової організації ПрАТ «Черкаське ОПАС» на скорочення штатної чисельності та введення в дію нової організаційної структури підприємства з 05.10.2019 року, що стверджується протоколом №14 спільного засідання адміністрації та первинної профспілкової організації ПрАТ «Черкаське ОПАС» від 10.07.2019 року (а.с. 44).

Наказом ПрАТ «Черкаське ОПАС» №158 від 17.07.2019 року у зв`язку зі зміною структури товариства та згідно наказу №153 від 02.07.2019 року, скорочено з 04.10.2019 року та виключено зі штатного розпису товариства ряд посад, в тому числі і посаду заступника директора товариства (а.с. 45-48).

18.07.2019 року затверджено штатний розпис працівників «Черкаське ОПАС», який вводиться з 05.10.2019 року, саме штат у кількості 190,25 одиниць, в якому вже не передбачено посади заступника директора ПрАТ «Черкаське ОПАС» (а.с. 60-61).

Наказом ПрАТ «Черкаське ОПАС» №160 від 22.07.2019 року «Про попередження про заплановане звільнення у зв`язку зі скорочення штату», за підписом директора ПрАТ «Черкаське ОПАС» Гончарова В.М., на виконання наказу №158 від 17.07.2019 року було доручено інспектору з кадрів Блаєр Л.А. підготувати письмове повідомлення про наступне вивільнення працівників, в тому числі і заступника директора ОСОБА_3 . Дане повідомлення вручити працівникам, які підлягають звільненню, в строк до 25.07.2019 року. Даним наказом також передбачено, що у випадку, якщо на протязі двох місяців з моменту повідомлення працівників про наступне вивільнення, у товаристві з`являться вакансії, то запропонувати їм роботу на цих посадах (а.с. 49).

Відповідне повідомлення №1 від 22.07.2019 року про заплановане вивільнення позивачу ОСОБА_3 було вручено 22.07.2019 року. Даним повідомленням останнього було попереджено про його звільнення з посади заступника директора ПрАТ «Черкаське ОПАС» з 04.10.2019 року в зв`язку зі скороченням штату працівників ПрАТ «Черкаське ОПАС», на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Одночасно ОСОБА_3 було запропоновано переведення на посаду механіка АС Іркліїв з посадовим окладом 4180 грн. та роз`яснено, що він вправі розірвати трудовий договір і до закінчення двомісячного терміну з дня вручення даного повідомлення. В даному повідомленні позивач своїм підписом підтвердив, що він зауважень та заперечень немає (а.с. 52).

В подальшому позивач ОСОБА_3 відмовився від переведення на запропоновану йому раніше вакантну посаду механіка АС Іркліїв, в тому числі і від написання заяви на переведення на зазначену посаду. Вказане стверджується відповідним актом від 04.10.2019 року (а.с. 63). Дана обставина про відмову позивача від переведення на посаду механіка АС Іркліїв не заперечувалася і представником позивача в судовому засіданні.

В зв`язку з відмовою позивача від переведення на запропоновану йому посаду, останнього наказом ПрАТ «Черкаське ОПАС» №168-к від 04.10.2029 року було звільнено з посади заступника директора ПрАТ «Черкаське ОПАС» з 04.10.2019 року у зв`язку зі скороченням штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП України), з виплатою вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку (а.с. 64).

Оскільки позивач ОСОБА_3 у період з 22.07.2019 року по 04.10.2019 року не заявляв та не надавав жодних відомостей про свою не згоду із переведенням на посаду механіка АС Іракліїв, відповідно відповідачем і не планувалось звільнення позивача з роботи, а відповідно і не запитувалася на це згода профспілкового комітету.

Також в судовому засіданні встановлено, що вже після звернення позивача до суду з даним позовом відповідач звернувся із відповідним поданням до профспілкового комітету ПрАТ «Черкаське ОПАС» про надання згоди на звільнення ОСОБА_3 в зв`язку із скороченням штату, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України.

На спільному засіданні адміністрації та первинної профспілкової організації ПрАТ «Черкаське ОПАС», яке відбулося 29.11.2019 року, була надана згода на звільнення ОСОБА_3 з посади заступника директора згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вказане стверджується відповідним протоколом № 25 від 29.11.2019 року (а.с. 98-99).

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року (справа № 336/5828/16) при звільненні члена профспілкової організації без отримання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (стаття 43 КЗпП України), так і при звільненні члена виборного профспілкового органу без отримання попередньої згоди виборного органу, членом якого він є, а також вищого виборного органу цієї профспілки (стаття 252 КЗпП), суд має зупинити провадження по справі та запитати відповідний орган щодо згоди на звільнення. Відсутність такого рішення на час звільнення працівника сама по собі не є безумовною підставою для його поновлення на роботі, оскільки така згода або незгода на звільнення може бути витребувана судом при вирішенні трудового спору.

В п. 15 Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду.

Виходячи із наведеного, відповідачем ПрАТ «Черкаське ОПАС» при звільненні позивача було дотримано вимог чинного законодавства щодо отримання на це згоди виборного органу первинної профспілкової організації.

Також в судовому засіданні встановлено, що в ПрАТ «Черкаське ОПАС» дійсно мала місце зміна в організації виробництва і праці, зокрема скорочення штату працівників, у зв`язку із введенням нової організаційної структури підприємства, внаслідок чого структурні підрозділи - автостанції згруповані (укрупненні), зі скороченням штатних посад.

Відповідачем відповідно до вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст. 49-4 КЗпП України, завчасно, а саме 03.07.2019 року було направлено до профспілкового комітету відповідне подання про скорочення чисельності штату працівників, та введення в дію нової організаційної структури підприємства, із запланованим звільненням працівників до 05.10.2019 року на що була отримана згода профспілки, як на скорочення штатної численності та введення в дію нової організаційної структури підприємства з 05.10.2019 року (протокол № 14 від 10.07.2019 року, ас. 44), так і на звільнення ОСОБА_3 з посади заступника директора ПрАТ «Черкаське ОПАС» (протокол №25 від 29.11.2019 року, ас. 98-99).

Позивачу ОСОБА_3 , як це передбачено ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, а також із врахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду роботи та наявних на той час вакантних посад, було запропоновано іншу роботу, а саме переведення на посаду механіка АС Іркліїв. При цьому, позивач ОСОБА_3 будь-яких заперечень чи зауважень на той час не мав, що дає підстави вважати, що він погодився із запропонованим переведенням. Однак в подальшому від такого переведення відмовився.

Згідно правової позиції Верховного суду України у справі від 01.04.2015 року № 6-40цс15, власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

А тому з урахуванням викладеного, суд вважає безпідставними доводи позивача про порушення відповідачем вимог ст. 49-2 КЗпП про порядок вивільнення працівників, а саме не запропонування іншої роботи на підприємстві, яка б відповідала його кваліфікації.

Щодо доводів позивача про порушення відповідачем вимог ст. 42 КЗпП України, суд вважає їх також безпідставними, оскільки відповідачем була запропонована позивачу ОСОБА_3 інша робота (посада механіка АС Іркліїв), від якої він відмовився лише 04.10.2019 року (тобто на час запланованого переведення). До того ж, переважне право й перевага в залишенні на роботі діють за наявності у роботодавця працівників, які займають таку саму посаду або виконують таку ж роботу, що й вивільнюваний, а не будь-яких інших. В даному випадку підлягала скороченню лише одна посада заступника директора ПрАТ «Черкаське ОПАС», яку займав позивач, тому переважне право чи перевага і не могли бути реалізовані.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 09.08.2019 року (справа № 753/5149/17), відповідно до яких, за змістом статті 42 КЗпП України переважне право й перевага в залишенні на роботі діють за наявності у роботодавця працівників, які займають таку саму посаду або виконують таку ж роботу, що й вивільнюваний, а не будь яких інших. У тому ж разі, коли певну посаду займала одна особа й ця посада скорочується, зазначене переважне право чи перевага не можуть бути реалізовані.

Щодо доводів позивача про те, що в ПрАТ «Черкаське ОПАС» не відбувалося змін в організації виробництва і праці та скорочення чисельності або штату працівників, оскільки відповідачем наприкінці 2018 року була введена посада першого заступника директора ПрАТ «Черкаське ОПАС», на яку було прийнято ОСОБА_5 , а в подальшому була скорочена посада заступника директора ПрАТ «Черкаське ОПАС», яку займав він (позивач), суд вважає їх безпідставними з наведених вище причин. При цьому суд також враховує, що рішення щодо скорочення чисельності штату працівників та введення в дію нової організаційної структури ПрАТ «Черкаське ОПАС», є чинними і ніким не оскаржувалися.

До того ж, введення посади першого заступника директора ПрАТ «Черкаське ОПАС», на яку було прийнято ОСОБА_5 відбувалося в 2018 році, тобто ще до прийняття рішення про прийняття рішення про затвердження та введення в дію сучасної, ефективної організаційної структури ПрАТ «Черкаське ОПАС» зі скороченням чисельності штату працівників. Тому вказана обставина не впливає на правовідносини, які склалися між позивачем та відповідачем.

А тому, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ПрАТ «Черкаське обласне підприємство автобусних станцій» в частині визнання наказу №168-к від 04.10.2019 року про звільнення незаконним та поновлення його на роботі.

Разом з тим, враховуючи що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від позовних вимог про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення позивача на роботі, в задоволенні яких суд відмовив, тому відповідно і підстав для їх задоволення немає.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про оплату праці», ст.ст. 21, п. 1 ст. 40, ст.ст. 42, 49-2, 233, 235, 492 КЗпП України, ст.ст. 4, 12, 13, 80, 81, 82, 89, 95, 141, 264-265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Черкаське обласне підприємство автобусних станцій», третя особа: профспілковий комітет Приватного акціонерного товариства «Черкаське обласне підприємство автобусних станцій» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Головуючий: В.М. Скляренко