ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/114/20 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Бершадська Г. В., Костів О. З.,

з участю секретаря - Іванюта О.М.

та сторін - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому за засіданні цивільну справу №607/17222/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 2 жовтня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

В січня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу між нею та відповідачем ОСОБА_1 та визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 06 серпня 2016 року між нею та відповідачем зареєстрований шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка - ОСОБА_4 . Їх із відповідачем сімейне життя не склалося через повну відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, розходженням поглядів на сімейні цінності та ведення спільного господарства, між ними виникали постійні сварки. На даний час вони проживають окремо, не підтримують сімейних стосунків та не ведуть спільного господарства. Також, зазначає, що неповнолітня дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом із нею та перебуває на її повному матеріальному утриманні, вона забезпечує дитину усім необхідним. На підставі вищевказаного просить шлюб розірвати, та визначити місце проживання дитини з нею. Також просить стягнути із відповідача 2000 гривень понесених нею витрат на правову допомогу.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 2 жовтня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 06 серпня 2016 року у Тернопільському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №32.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1536,80 (одну тисячу п`ятсот тридцять шість) гривень копійок судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2000 (дві тисячі) гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині визначення місця проживання дитини із матір`ю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у цій частині. В обгрунтування вимог посилається на порушення судом норм матеріального права. Вказує на те, що суд вийшов за межі позовних вимог та самостійно всупереч змісту позовної заяви та матеріалам справи визначив адресу місця проживання дитини у АДРЕСА_1 . Також зазначає, що пишучи заяву про визнання позову, він погодився із тим, що донька буде проживати з ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення Тернопільського міськрайонного суду від 2 жовтня 2019 року залишити без змін. Вказує на те, що на момент подачі позову та розгляду справи в суді першої інстанції вона керувалась тим, що тимчасово проживає із малолітньою донькою у АДРЕСА_2 , що підтверджується відомостями довідки, виданої Миролюбівською сільської ради. Суд правильно вказав законно зареєстроване місце проживання дитини АДРЕСА_1 , оскільки вона та малолітня дитина ОСОБА_4 зареєстровані за вказаною адресою. Посилання відповідача ОСОБА_1 на те, що квартира є непридатною для проживання не може братись до уваги, оскільки це тимчасове явище. Вважає, що зазначення судом місця проживання дитини з матір`ю за місцем їх реєстрації є вірним.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просить рішення суду змінити визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) розом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 .згідно висновку органу опіки та піклування від 16 листопада 2020 року.

В судовому засіданні ОСОБА_2 просить рішення суду змінити визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) разом з нею за адресою: АДРЕСА_2 , згідно висновку органу опіки та піклування від 16 листопада 2020 року.

Судова колегія, заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 оскаржує рішення лише в частині визначення місця проживання дитини із матір`ю, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість даного рішення лише в цій частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється згідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 вступили у зареєстрований шлюб 06 серпня 2016 року, про що складено актовий запис №32 Тернопільського районного відділу державної реєстрації аків цивільного стану Головного територіального управління юстиції Тернопільської області та 09 липня 2019 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, повторно видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дочка ОСОБА_4 , про що складено актовий запис №466 Тернопільська міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, яким 2 березня 2017 року видане свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 .

Згідно довідки № 4228, виданої 08 липня 2019 року Управлінням соціальної політики Тернопільської міської ради, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні соціальної політики і отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини, розмір якої за період з травня 2018 року по червень 2019 року складає 12040 гривень.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_4 , 2017 року народження проживають без реєстрації в АДРЕСА_2 , що стверджується довідкою №631, виданою 10 липня 2019 року виконкомом Миролюбівської сільської ради Тернопільського району, Тернопільської області.

Позивач ОСОБА_2 з 13 лютого 2019 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Добровільної спільної згоди щодо визначення місця проживання малолітньої дитини сторони не досягли.

За змістом частини 6 статті 56 ЦПК України органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне.

Згідно частин 4-6 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

В матеріалах справи відсутній висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору у цій справі і суд вирішив спір без наявності висновоку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини, що є порушенням норм права.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року зупинено провадження по справі №607/17222/19 до надання органом опіки та піклування Тернопільської міської ради Тернопільському апеляційному суду письмового висновку щодо визначення місця проживання дитини.

16 листопада 2020 року Тернопільською міською радою надіслано до Тернопільського апеляційного суду висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Аналіз наведених норм права, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із суб`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Згідно висновку органу опіки і піклування від 11.11.2020 року. Рекомендовано місце проживання дитини ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до пункту 71 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

Висновок органу опіки і піклування від 11.11.2020 року. відображає вказано вище інформацію, а тому апеляційний суд бере його до уваги.

З урахуванням обставин справи, висновку органів опіки і піклувння віку дитини, те що позивачкою створено сприятливі умови для проживання дитини за адресою АДРЕСА_2 , її гармонійного психологічного розвитку для забезпечення прав та інтересів дитини, колегія суддів приходить до висновку про те, що місце проживання малолітньої дитини, має бути визначено разом із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже визначаючи місце проживання дитини з матір`ю, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд апеляційної інстанції при вирішенні спору надає першочергове значення саме найкращим інтересам дитини.

Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

Оскільки суд першої інстанції вирішив спір без наявності висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини колегія суддів приходить до висновку про зміну рішення суду відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України в частині визначення місця проживання дитини .

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 , апеляційний

суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 2 жовтня 2019 року змінити в частині визначення місця проживання дитини.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 грудня 2020 року.

Головуюча : Г.М. Шевчук

Судді: О.З. Костів

Г.В. Бершадська