Ухвала

10 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 742/1125/18

провадження № 61-17953ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усик Г. І.

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 березня 2020 року, додаткове рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 липня 2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою приватною власністю та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати особистою власністю позивача грошові кошти, а саме: 3 730,00 дол. США, що знаходилися на депозитному рахунку № НОМЕР_1 відкритому в Акціонерному товаристві Комерційного банку «ПриватБанк» (далі -АТ КБ «ПриватБанк»), відповідно до договору від 30 січня 2016 року № SAMDNWFD300; 41 602,00 грн, що були перераховані ОСОБА_1 з метою придбання житлового будинку та проведення в ньому ремонтних робіт у період з 29 квітня 2015 року по 30 липня 2016 року з власної зарплатної картки військовослужбовця у АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 на зарплатну картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , яка належить ОСОБА_2 ; 68 250,00 грн, що були перераховані ОСОБА_1 у період з 29 квітня 2015 року по 30 липня 2016 року з власної зарплатної картки у Акціонерному товаристві «Ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк») № НОМЕР_4 на зарплатну картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , яка належить ОСОБА_2 ; стягнути з відповідачки на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 3 730,00 дол. США, що еквівалентно 100 635,40 грн (по курсу Національного банку України станом на 27 березня 2019 року) та 109 852,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що до укладення сторонами шлюбу, починаючи з 29 квітня 2015 року, ОСОБА_1 перераховано ОСОБА_2 власних коштів - 48 200,00 грн з картки АТ «Ощадбанк» та 25 402,00 грн з картки АТ КБ «ПриватБанк». 19 грудня 2015 року сторони зареєстрували шлюб. У період шлюбу позивач перерахував відповідачці власних коштів - 20 050,00 грн з картки АТ «Ощадбанк» та 16 200,00 грн з картки АТ КБ «ПриватБанк», разом 36 250,00 грн. Останній переказ відбувся 30 липня 2016 року.

Вказані кошти позивач вважав особистою приватною власністю. Частина коштів - 3 730,00 дол. США були зняті ОСОБА_2 з депозиту, який ОСОБА_1 фактично відкрив до реєстрації шлюбу. ОСОБА_1 мав намір використати ці кошти на придбання та ремонт частини домоволодіння, проте відповідачка використала кошти на власний розсуд.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 березня 2020 року позов задоволено частково. Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_1 грошові кошти, а саме 3 730 дол. США, що знаходилися на депозитному рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ «Приватбанк» на підставі договору № SAMDNWFD300 від 30 січня 2016 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 3 730 дол. США, що еквівалентно 100 635,40 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 020,68 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення грошових коштів, перерахованих за період з 29 квітня 2015 року по 19 грудня 2015 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що особисті грошові кошти, які позивач перераховував відповідачці із своїх банківських карток до укладення шлюбу, не підлягають стягненню з відповідача, оскільки такі перерахування носили добровільний характер, а відносини між сторонами не носили характеру сімейних, як і не доведено, що після укладення шлюбу 19 грудня 2015 року, кошти, що перераховував позивач своїй дружині були використані відповідачем для особистих потреб, а не для потреб родини.

Додатковим рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 липня 2020 року стягнуто з ОСОБА_2 пропорційно до задоволених вимог на користь ОСОБА_1 2 736,00 грн в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 736,00 грн, виходив з того, що стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 5 700,00 грн підлягають задоволенню пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 березня 2020 року та додаткове рішення цього ж суду від 13 липня 2020 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, викладеними у рішенні та додатковому рішенні, зокрема зазначив, що судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

ОСОБА_1 у листопаді 2020 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 березня 2020 року, додаткове рішення цього ж суду від 13 липня 2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року у вищевказаній справі, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову апеляційного суду скасувати повністю, рішення суду першої інстанції змінити, в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його вимоги повністю, додаткове рішення суду першої інстанції змінити в частині зменшення витрат на правову допомогу та винести в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги повністю.

Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі складає 3 730,00 дол. США, що еквівалентно 100 635,40 грн по курсу Національного банку України станом на 27 березня 2019 року, та 109 852,00 грн, яка у сумі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00 грн х 250 = 525 500,00 грн), а тому судові рішення, відповідно до вимог ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Підстави для висновку про те, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, і що справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, відсутні.

Доводи касаційної скарги в основному зводяться до непогодження зі встановленими обставинами справи та переоцінки доказів, що у свою чергу не є питанням права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню.

Верховним Судом перевірено, чи мають місце підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких касаційне провадження у малозначній справі підлягає відкриттю, зокрема, з урахуванням обставин, на які посилався заявник в касаційній скарзі, та зазначених підстав не встановлено.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 березня 2020 року, додаткове рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 липня 2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою приватною власністю та стягнення коштів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик