ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/59/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/4945/19 Категорія: 301030300 Мельник І. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року м. Черкаси:

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Храпко В.Д.
секретар Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги сторін на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 29.10.2019 (ухвалене об 11 год. 21 хв. у залі судових засідань Соснівського районного суду, повний текст складено 02.11.2019, суддя в суді першої інстанції Мельник І.О.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,

в с т а н о в и в :

09.04.2019 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, яким просила визнати об`єктом спільної сумісної власності набуте під час шлюбу сторін наступне майно - автомобіль марки «MERСEDES-BENZ E280», 1998 р.в., та автомобіль марки «ГАЗ 33021-212», 2003 р.в.; здійснити поділ майна, що було об`єктом права спільної сумісної власності сторін, шляхом сплати їй грошової компенсації за відчужене відповідачем без її згоди та не в інтересах сім`ї майно - автомобіль марки «MERСEDES-BENZ E 280», 1998 р.в, та автомобіль марки «ГАЗ 33021-212», 2003 р.в., а саме - стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 127320,15 грн.

В обґрунтування вказано на те, що з 25.11.2006 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.11.2017 розірвано. За час подружнього життя та за спільні кошти 18.03.2010 сторонами було придбано автомобіль марки «ГАЗ 33021-212», 2003 р.в., а 02.07.2013 - автомобіль марки «MERСEDES-BENZ E280», 1998 р.в., які було зареєстровано за відповідачем. Як позивачу стало відомо з відповіді №31/23/1-219 від 29.01.2019 регіонального сервісного центру в Черкаській області, 26.07.2017 автомобіль марки «MERСEDES-BENZ E280», та автомобіль марки «ГАЗ 33021-212», 15.11.2018 було перереєстровано на іншу особу. Відчуження спільного майна відбулося без відома позивача та без її згоди в період, коли фактичні шлюбні відносини припинилися і ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Такі обставини стали підставами для звернення з цим позовом до суду для захисту прав позивача, як співвласника спільного майна сторін.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 29.10.2019 позовні вимоги у справі задоволено частково та визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя автомобіль марки «Mercedes-Benz E280», 1998 року випуску, та автомобіль марки «ГАЗ 33021-21», 2003 року випуску. Стягнуто з відповідача на користь позивача компенсацію вартості 1 / 2 частини спільного майна подружжя в сумі 91605,15 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 903,98 грн., а всього 92509,13 грн.

Суд вказав, що позивач, як співвласник майна, має право на половину коштів, одержаних при його відчуженні.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач 29.11.2019 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, просить рішення суду першої інстанції змінити, задовольнивши позовні вимог у справі в повному обсязі. Зазначає, що вартість автомобіля ГАЗ має визначатися, виходячи з його оцінки на час вирішення спору про поділ майна, а не з огляду на ціну, вказану в договорі купівлі-продажу, який укладено без згоди позивача.

Також на рішення суду першої інстанції в цій справі відповідачем через відділення поштового зв`язку 28.11.2019 було подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права, скаржник просить скасувати рішення суду в частині визнання об`єктом спільної сумісної власності автомобіль «Mercedes-Benz E280» та стягнення з нього на користь відповідача компенсації 1 / 2 частини його вартості та відмовити у задоволенні цих позовних вимог. Вказує, що автомобіль «Mercedes-Benz E280» хоч і був придбаний за час шлюбу, однак за його особисті кошти, що підтверджується трудовою книжкою відповідача, фактом продажу домоволодіння батька відповідача та показаннями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Також вказаний автомобіль було продано ще під час шлюбу зі згоди позивача, а одержані кошти сторони витратили на потреби сім`ї - на відпочинок у м. Херсон та на придбання шкільних предметів та одягу сину сторін. Цей договір купівлі-продажу автомобіля позивач не оспорювала, а даний позов подано через півтора роки після продажу майна. Позивач вправі вимагати стягнення 1 / 2 частини вартості спірного автомобіля, а не стягнення грошових коштів, адже поділу підлягає майно, набуте за час шлюбу, а не кошти, які були отримані в результаті відчуження майна без згоди іншого подружжя (правові висновки ВС від 12.12.2018 у справі №607/4701/13/ц та від 09.01.2019 у справі №643/4589/15-ц). Отже позовні вимоги про стягнення коштів не можуть бути задоволені, а інших вимог позивач не заявляла.

У відзиві на апеляційну скаргу просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При розгляді справи встановлено, що сторони справи з 25.11.2006 перебували у зареєстрованому шлюбі (актовий запис №2055, зареєстрований у відділі РАЦС по м. Черкаси Черкаського МУЮ 25.11.2006), який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.11.2017 розірвано.

Від цього шлюбу мають сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час проживання в шлюбі та ведення спільного господарства сторонами придбано 18.03.2010 автомобіль марки «ГАЗ 33021-212», 2003 р.в., та 02.07.2013 марки «MERСEDES-BENZ E280», 1998 р.в., які зареєстровано за відповідачем.

У послідуючому автомобіль Мерседес було продано 26.07.2017, а автомобіль ГАЗ - 15.11.2018, що вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 29.01.2019 (а.с.12).

Позивач у справі стверджує про те, що вказані автомобілі є спільною сумісною власністю подружжя сторін, отже вона має право на 1 / 2 частину коштів, одержавних відж їх продажу відповідачем.

Такими є фактичні обставини, встановлені судом при розгляді цієї справи. Правовідносини, які виникли між сторонами на їх підставі, мають наступне правове регулювання.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Також ст.60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашньою господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуальною користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно роз`яснень п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч.ч.2,3 ст.325 ЦК України можуть будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції у справі про те, що спірні автомобілі є спільною сумісною власністю сторін у справі, адже їх придбано за час шлюбу за спільні кошти подружжя.

Отже позивач має право на 1 / 2 частину вартості вказаного майна, так як на момент вирішення судом спору про його поділ дане майно фактично відчужене новим власниками.

При цьому слід відхилити апеляційні доводи відповідача про те, що автомобіль «Mercedes-Benz E280» був придбаний за його особисті кошти, що підтверджується трудовою книжкою відповідача, фактом продажу домоволодіння батька відповідача та показаннями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , адже, як встановлено судом та не спростовано відповідачем, зазначені свідки або перебувають з ним у дружніх відносинах та не спілкуються з позивачем ( ОСОБА_3 ), або є батьками відповідача ( ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ), отже висновки суду, які б ґрунтувалися лише на показаннях таких свідків, були б сумнівними.

Наявність у відповідача на час придбання спірного автомобіля роботи, що слідує з його апеляційних доводів про трудову книжку, також не спростовує той факт, що набуте майно є спільною сумісною власністю сторін, адже зазначена скаржником обставина не може свідчити про те, що витрачені на майно кошти є лише його особистими, а позивач не могла мати інших прибутків чи заощаджень, які б використовувалися для придбання автомобіля.

Також, як встановлено судом, з довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно слідує, що продаж домоволодіння, про яке вказує відповідач, відбувся в 2007 році, а автомобіль Мерседес був придбаний у 2013 році, отже є необґрунтованими твердження про те, що кошти, отримані від продажу цієї нерухомості, були витрачені на купівлю саме спірного автомобіля Мерседес через шість років після продажу.

Слід відхилити як необґрунтовані апеляційні доводи відповідача про те, що автомобіль Мерседес було продано ще під час шлюбу зі згоди позивача, а одержані кошти сторони витратили на потреби сім`ї - на відпочинок у м. Херсон та на придбання шкільних предметів та одягу сину сторін, адже наявність спору в цій справі свідчить про відсутність згоди позивача на продаж спільного майна, що скаржником не спростовано.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проте відповідач у цій справі не надав доказів того, що кошти, отримані ним від продажу автомобіля, були витрачені на відпочинок сім`ї сторін чи на речі для спільної дитини.

Та обставина, що позивач не оспорювала договору купівлі-продажу спільного автомобіля Мерседес, про що в апеляційній скарзі вказує відповідач, не є перешкодою для вирішення пору про поділ спільного майна сторін. Крім того, за доводам позивача, які не оспорюються та не спростовуються відповідачем, про здійснений продаж автомобіля Мерседес вона дізналася в січні 2019 року з даних регіонального сервісного центру в Черкаській області.

Апеляційні доводи відповідача про те, що позивач вправі вимагати стягнення 1 / 2 частини вартості спірного автомобіля, а не стягнення грошових коштів з посиланням на правові висновки ВС від 12.12.2018 у справі №607/4701/13/ц та від 09.01.2019 у справі №643/4589/15-ц, апеляційний суд відхиляє з таких підстав.

У зазначених правових висновках ВС йдеться про те, що поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч.1, 2 ст.71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст.364 ЦК України).

Отже співвласник у разі неможливості одержати в натурі частину спільного майна (як у даній справі) вправі вимагати виплати іншим співвласником відповідної грошової компенсації у розмірі вартості своєї частини у майні, що підтверджує правильність висновків суду першої інстанції в цій справі.

Одночасно апеляційний суд погоджується з доводами позивача, викладеними в її апеляційній скарзі, про те, що вартість автомобіля ГАЗ має визначатися, виходячи з його оцінки на час вирішення спору про поділ майна, а не з огляду на ціну, вказану в договорі купівлі-продажу, який укладено без згоди позивача, адже відповідно до правового висновку ВС у справі №523/8542/15-ц від 30.08.2019 вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого.

Також у вказаній постанові ВС у справі №523/8542/15-ц від 30.08.2019 суд притримався своєї, раніше висловленої позиції про те, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Отже вартість автомобіля ГАЗ при поділі майна подружжя сторін у справі має визначатися згідно висновку №322 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення середньої ринкової ціни транспортних засобів від 03.04.2019 у розмірі 84430,00 грн.

Таки чином відповідач має сплатити позивачу половину вказаної вартості автомобіля ГАЗ, що складає 42215,00 грн.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 29.10.2019 у даній справі слід змінити в частині визначення суми, яка має бути стягнута із відповідача на користь позивача за автомобіль «ГАЗ 33021-212», 2003 р.в., яку встановити у розмірі 42215,00 грн., загальної суми, яка стягується з відповідача на користь позивача, яку визначити у розмірі 127320,15 грн., та суми судового збору, що підлягає відшкодуванню позивачу відповідачем за розгляд справи судом першої інстанції, яку визначити у розмірі 1273,20 грн., у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Згідно ст.141 ЦПК України до перерозподілу підлягають судові витрати сторін у справі по сплаті судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанцій. Так відповідач має відшкодувати позивачу 1909,80 грн. судового збору, сплаченого за розгляд справи в апеляційному суді у зв`язку із задоволенням її позовних вимог та апеляційної скарги, а витрати відповідача на подачу апеляційної скарги - відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу відповідача - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу позивача - задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 29.10.2019 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна - змінити в частині визначення суми, яка має бути стягнута із відповідача на користь позивача за автомобіль «ГАЗ 33021-212», 2003 р.в., яку встановити у розмірі 42215,00 грн., загальної суми, яка стягується з відповідача на користь позивача, яку визначити у розмірі 127320,15 грн., та суми судового збору, що підлягає відшкодуванню позивачу відповідачем за розгляд справи судом першої інстанції, яку визначити у розмірі 1273,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1909,80 грн. судового збору, сплаченого за розгляд справи в апеляційному суді.

У решті рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 29.10.2019 в цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 16.01.2020.

Суддя-доповідач

Судді