справа №619/4149/19
провадження №2/619/197/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.01.2020 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області у складі:

Головуючого - судді Овсяннікова В.С.,

за участю секретаря судового засідання - Матлахової Т.С.,

представника позивача - ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дергачі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 . 13.01.1993 року ОСОБА_4 склав заповіт, згідно якого все належне йому майно, де б воно не було та з чого б не складалось, на що він по закону буде мати право, заповів дружині ОСОБА_5 та сину ОСОБА_2 , тобто йому.

Після смерті батька він з матір`ю прийняли спадщину, оскільки фактично вступили в управління спадковим майном на підставі п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української PCP та на протязі строку, передбаченого ч. 2 ст. 549 ЦК Української PCP, не заявили про відмову від спадщини, але не оформили своїх спадкових прав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати ОСОБА_5 . Після її смерті він фактично прийняв спадщину, так як на момент смерті матері постійно проживав разом з нею за спірною адресою.

06.12.1996 року ОСОБА_5 склала заповіт, згідно якого все належне їй майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, на що вона за законом буде мати право, заповіла йому.

Він звернувся до державного нотаріуса Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області з метою отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 . Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом йому було відмовлено, в зв`язку з тим, що в заповіті не визначені частки між спадкоємцями, а тлумачення заповіту неможливе, в зв`язку зі смертю одного із спадкоємців.

Просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом згідно ст. 1261 ЦК України після смерті батька ОСОБА_4 .

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та перевіривши письмові матеріали справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . Його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.19).

Житловий будинок АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.05.1989 року (а.с.14).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.13).

13.01.1993 року ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений секретарем Солоницівської селищної ради, згідно якого все належне йому майно, де б воно не було та з чого б не складалось, на що він по закону буде мати право, заповів дружині ОСОБА_5 та сину ОСОБА_2 без визначення часток (а.с.17).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.20).

06.12.1996 року ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Солоницівської селищної ради, згідно якого все належне їй майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, на що вона за законом буде мати право, заповіла синові ОСОБА_2 - позивачу (а.с.21).

З постанови державного нотаріуса Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області Якименко О.І. від 04.04.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 в зв`язку з тим, що в заповіті не визначені частки між спадкоємцями, а тлумачення заповіту неможливе, в зв`язку зі смертю одного із спадкоємців, а саме матері позивача (а.с.22).

Відповідно до ст. 16 ЦК України, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК).

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

Як вже зазначалося вище, в ході розгляду справи було встановлено, що за життя ОСОБА_4 склав заповіт, яким все своє майно заповів позивачу у справі та своїй дружині. На момент відкриття спадщини діяв ЦК Української РСР (в редакції 1963 року). Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння майном.

ОСОБА_2 та його мати ОСОБА_5 фактично вступили в управління спадковим майном оскільки проживали в спірному будинку, зареєстровані в ньому.

Щодо вимоги про визнання права власності на спірний житловий будинок в цілому після смерті ОСОБА_4 , суд виходить з наступного.

Представник позивача зазначає, що позивач прийняв спадщину після смерті батька разом з матір`ю ОСОБА_5 на підставі ст. 549 ЦК Української РСР. Все майно спадкодавця вони отримали в рівних частинах.

Нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва після смерті ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що в заповіті не визначені частки між спадкоємцями.

Після смерті ОСОБА_5 з заявами про прийняття спадщини за законом до Дергачівської нотаріальної контори звернулись її діти - донька ОСОБА_6 та син ОСОБА_7 Свідоцтво на спадщину не видавалось (а.с.62).

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Як пояснила представник позивача в судовому засіданні, ОСОБА_6 була пенсіонеркою на час смерті, тому мала право на обов`язкову частину. Відповідач ОСОБА_8 є донькою ОСОБА_6 .

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, підстав для визнання за позивачем права власності на будинок за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 не вбачається, оскільки, як вже зазначалося, заповіт складено на двох спадкоємців без зазначення часток (в рівних частках або не в рівних) і обидва спадкоємця спадину прийняли, що визнається самим позивачем.

При цьому другий спадкоємець - мати, померла в 2010 році і після її смерті в шестимісячний строк з заявами про прийняття спадщини звернулись її діти - донька ОСОБА_6 та син ОСОБА_7

До участі у справі притягнуто тільки доньку ОСОБА_6 - ОСОБА_8 .

Чи є інші спадкоємці після її смерті - невідомо.

Другого спадкоємця - ОСОБА_7 , до участі у справі взагалі не притягнуто.

При цьому у відповідності до вимог ст. 51 ЦПК України саме позивач зазначає відповідача.

Суд також враховує, що позивач просить визнати право власності на будинок в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 саме за заповітом, а не за законом.

Враховуючи вищезазначене суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 16, 1216, 1217, 1223, 1261-1265 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Дергачівський районний суд Харківської області.

Повний текст судового рішення виготовлено 20.01.2020 року.

Суддя В. С. Овсянніков