Справа № 418/2476/19
Провадження № 22-ц/810/1095/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2020 року, січня місяця, 15-го дня, Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого Яреська А.В. (судді - доповідача), суддів: Дронської І.О., Карташова О.Ю., розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 2 ст.369 ЦПК України) цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 на заочне рішення Міловського районного суду Луганської області від 27 2019 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказала, що 31 грудня 2013 року між КС Імперіал ЛТД та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 4077, згідно якого КС Імперіал ЛТД надали відповідачу кредит у розмірі 1300 грн. на умовах строковості, зворотності та цільового використання. Плата за користування кредитом становить 90 % річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Строк дії договору становить 3 фактичних місяців від дати отримання кредиту та діє до повного виконання зобов`язань. 31 грудня 2014 року між КС Імперіал ЛТД та ОСОБА_3 укладено договір кредитної лінії № 4737, згідно якого КС Імперіал ЛТД відкрив відповідачу кредитну лінію у розмірі 1000 грн., яку надав відповідачеві трьома траншами: 1. 31.12.2014 р. в сумі 59,00 грн.; 2. 27.03.2015 р. в сумі 160, 00 грн.; 3. 05.05.2015 р. в сумі 75, 00 грн, на умовах строковості, зворотності та цільового використання. Плата за користування кредитом становить 70 % річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Строк дії договору становить 12 фактичних місяців від дати отримання кредиту та діє до повного виконання зобов`язань. Незважаючи на прийняті зобов`язання відповідач порушує графік сплати кредиту та має заборгованість. 13 травня 2019 року між КС Імперіал ЛТД та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги (цесія), за яким позивач ОСОБА_1 стала кредитором за кредитним договором № 4077 від 31 грудня 2013 року та договором кредитної лінії № 4737 від 31.12.2014 року. Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 4077 від 31 грудня 2013 року у розмірі 2818, 76 грн. та договором кредитної лінії № 4737 від 31.12.2014 року у розмірі 1652,33.

Заочним рішенням Міловського районного суду Луганської області від 27 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу відмовлено. Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що договір відступлення права вимоги від 13 травня 2019 року, укладений між КС Імперіал ЛТД та позивачем ОСОБА_1 , не може бути підставою для правонаступництва позивачем прав кредитора у зобов`язаннях відповідача ОСОБА_3 перед КС Імперіал ЛТД за кредитними договорами, оскільки кредитна спілка Імперіал ЛТД через особливості свого правового статусу, визначеного Законом України Про кредитні спілки, не має права відступати право вимоги за кредитним договором. Також враховуючи, що інших підстав для виникнення грошового зобов`язання відповідачів перед позивачем у позовній заяві не наведено, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , просить скасувати заочне рішення Міловського районного суду Луганської області від 27 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 4471, 09 грн., тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1762 * 100 = 1762000 грн.), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України. Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводився без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що ним були встановлені обставини про те, що 31.12.2013 року, ОСОБА_3 звернулась з заявою до кредитного комітету кредитної спілки Імперіал ЛТД про надання кредиту у розмірі 2000,00 гривень, який, згідно копії кредитного договору № 4077 від 31.12.2013 року кредитна спілка Імперіал ЛТД зобов`язалася надати ОСОБА_3 на засадах зворотності, строковості та цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Сторонами було підписано графік платежів (а.с.3-5). Згідно копії листа - повідомлення від 31.12.2013 року ОСОБА_3 було повідомлено про відповідальність за порушення умови кредитного договору (а.с.6). Відповідно до копії видаткового касового ордеру від 31.12.2013 року відповідач отримала основну суму по договору № 4077 у розмірі 1300,00 грн. (а.с.7). Як слід з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 4077, заборгованість ОСОБА_3 за період з 31.12.2013 року по 13.05.2019 року, за кредитним договором № 4077, складає 2828,76 гривень (а.с.8). Як слід з копії паспорту позивача ОСОБА_1 , вона є громадянкою України та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.21). Згідно копії довідки Сер. АВ - № 0434029, копії посвідчення серії НОМЕР_1 , позивач є інвалідом 2 групи. (а.с.22-23).

Як вбачається зі змісту договору відступлення права вимоги від 13.05.2019 року кредитна спілка Імперіал ЛТД передає ОСОБА_1 , а остання набуває права вимоги і стає кредитором за кредитним договором № 4077 від 31.12.2013 року (а.с.20). Згідно копій листа-повідомлення від 13.05.2019 року № 941, відповідачу було направлено повідомлення про відступлення права вимоги за кредитними договорами (а.с.30). Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 515 ЦК України, заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора. У ст. 1 Закону України "Про кредитні спілки" є зазначеним, що кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом. Статтею 21 Закону України Про кредитні спілки визначено види господарської діяльності кредитної спілки, а п. 11 ч. 1 цієї статті врегульовано, що провадження кредитною спілкою іншої діяльності, крім передбаченої цим Законом, не допускається. Отже, кредитна спілка як кредитодавець з огляду на особливості правового статусу, визначеного законом, не має права відступати право вимоги за кредитним договором, оскільки такі повноваження Законом не передбачені. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року № 6-59 цс 15. За таких обставин суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що спірні зобов`язання випливають з кредитних договорів, укладених кредитною спілкою Імперіал ЛТД з ОСОБА_3 надання кредитних коштів здійснено за рахунок об`єднання грошових внесків членів кредитної спілки, такі зобов`язання тісно пов`язані з особою кредитора і в силу положень ст. 515 ЦК України заміна кредитора у таких зобов`язаннях не допускається, а значить немає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення боргу за кредитними договорами.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд приходить до висновків про те, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому колегія суддів виходить з того, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора (ст.15 ЦК України).

У статті 1 Закону України "Про кредитні спілки" є передбаченим, що кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом. Статтею 21 Закону України "Про кредитні спілки" визначено види господарської діяльності кредитної спілки, а пунктом 11 частини першої цієї статті врегульовано, що провадження кредитною спілкою іншої діяльності, крім передбаченої цим Законом, не допускається. А отже, кредитна спілка як кредитодавець з огляду на особливості правового статусу, визначеного законом, не має права відступати право вимоги за кредитним договором, оскільки такі повноваження законом не передбачені. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постановах від 15 квітня 2015 року у справі № 6-59 цс15 та від 02 вересня 2015 року у справі № 6-667цс15, постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі № 642/1269/16-ц. Звертаючись до суду із позовом позивач посилався на те, що право вимоги за кредитним договором № 4077 від 31 грудня 2013 року та договором кредитної лінії № 4737 від 31.12.2014 року, укладеним між КС Імперіал ЛТД та ОСОБА_3 , у нього виникло на підставі договору відступлення права вимоги від 13 травня 2019 року, укладеного між КС Імперіал ЛТД та ОСОБА_1 , умовами якого передбачено, що цедент - КС Імперіал ЛТД передає цесіонарієві, а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові, і стає кредитором за кредитним договором № 4077 від 31 грудня 2013 року та договором кредитної лінії № 4737 від 31.12.2014 року, укладеним між КС Імперіал ЛТД та ОСОБА_3 .

Встановивши, що спірні зобов`язання виникають із кредитного договору укладеного між КС Імперіал ЛТД та ОСОБА_3 , надання кредитних коштів здійснено за рахунок об`єднання грошових внесків членів кредитної спілки, такі зобов`язання тісно пов`язані з особою кредитора і в силу положень статті 515 ЦК України заміна кредитора у таких зобов`язаннях не допускається, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки відступлення права вимоги не спричиняє правових наслідків.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд в рішенні посилається на правову позицію та норми ЦК України, що стосуються договору факторингу, проте за даним позовом був укладений договір цесії, тому суд відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ч. 3 ст. 512, ст. 1054 ЦК України, так як для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа, не заслуговують на увагу, оскільки не відповідають змісту оскаржуваного рішення. Так, суд першої інстанції зазначені обставини не встановлював і своєї оцінки їм не надавав. В рішенні суду відсутні висновки як щодо укладення між сторонами договору факторингу, так і щодо відмови у позові з підстав викладених в апеляційній скарзі. Інших доводів апеляційна скарга не містить.

З урахуванням зазначеного колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, то судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в апеляційному суді компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 ,залишити без задоволення.

Заочне рішення Міловського районного суду Луганської області від 27 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 січня 2020 року.

Головуючий

Судді