Справа № 206/6867/17
Провадження № 6/206/3/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.01.2020 Самарський районний суд м. Дніпропетровська
головуючий суддя Маштак К.С.
секретаря судового засідання Гергіль Ю.І.
представника заінтересованої особи Яшина О.С.
представника боржника ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження по цивільній справі № 206/6867/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" про захист прав споживача,
У судовому засіданні представник Акціонерного товариства «ОТП Банк» Яшин О.С. підтримав заяву про заміну сторони виконавчого провадження, просив її задовольнити.
У судовому засіданні представник боржника ОСОБА_1 зазначила, що банк вчиняє шахрайські дії та вони не мали право передавати право вимоги за кредитним договором, так як ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4 В. було заборонено ПАТ «ОТП банк» вчиняти дії щодо відчуження квартири.
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Лілія Анатоліївна та Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» повідомлені про дату та час розгляду заяви, у судове засідання не з`явились, що не перешкоджає вирішенню питання про заміну сторони виконавчого провадження відповідно до ч. 3 ст. 442 ЦПК України.
Вислухавши думку представника АТ «ОТП Банк» Яшина О.С. та представника боржника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження підлягає задоволенню з огляду на таке.
25.06.2018 ПАТ «ОТП Банк» надіслано виконавчий лист по даній цивільній справі (т. 1 а.с. 153).
Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 09.07.2018 у задоволенні заяви позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОТП банк» в особі Дніпропетровського регіонального відділення, третя особа приватний нотаріус Ричка Юлія Олександрівна про скасування виконавчого напису відмовлено. Мотивами відмови було те, що в заяві про забезпечення позову заявник не навів доказів чому не забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також заявник не зазначив доказів, що існує реальна загроза невиконання рішення суду. До того ж, заявлена вимога щодо зупинення виконавчого провадження, відповідно до ч.1 ст. 150 ЦПК України такий вид забезпечення позову відсутній. Крім того, як випливає з наданих позивачем документів відповідно до постанови про арешт майна боржника, на квартиру, відповідно якої позивач просить суд заборонити вчиняти дії, вже накладено арешт державним виконавцем, а тому відсутні підтвердження побоювань позивача про те, що відповідач може в будь-який момент здійснити відчуження спірної квартири на корить інших осіб (т. 2 а.с. 25-27).
Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 18.07.2018 заяву позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОТП банк» в особі Дніпропетровського регіонального відділення, третя особа приватний нотаріус Ричка Юлія Олександрівна про скасування виконавчого напису, задоволено, зупинено стягнення на підставі виконавчого документу по провадженню ВП 56608864 від 14.06.2018 року, заборонено ПАТ «ОТП банк» вчиняти дії щодо відчуження квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1 А, яку постановою Дніпровського апеляційного суду від 19.12.2018 залишено без змін (т. 2 а.с. 22-24, 28-31).
26.06.2019 постановою Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07.05.2018 залишено без змін (т. 1 а.с. 209-214).
06.12.2019 між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК ІНВЕСТ ФІНАНС» було укладено договір відступлення права вимоги за кредитним договором № МL-300/1209/2005 від 16.11.2005, відповідно до якого АТ «ОТП Банк» відступило ТОВ «ФК ІНВЕСТ ФІНАНС» право вимоги за кредитним договором № МL-300/1209/2005 від 16.11.2005 (т. 1 а.с. 238-239).
06.12.2019 між ТОВ «ФК ІНВЕСТ ФІНАНС» та ОСОБА_2 було укладено договір відступлення права вимоги за кредитним договором № МL-300/1209/2005 від 16.11.2005, відповідно до якого ТОВ «ФК ІНВЕСТ ФІНАНС» відступило ОСОБА_2 право вимоги за кредитним договором № МL-300/1209/2005 від 16.11.2005 (т. 1 а.с. 236-237).
Відповідно до п. 1 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї з сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Згідно ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Отже, за змістом ст. 512 ЦК України, ст. 442 ЦПК України та ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи із цих норм, зокрема, пп. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20.11.2013 справа № 6-122цс13.
По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).
Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.
У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у рішенні від 29 червня 2004 року у справі «Півень проти України» Європейський суд з прав людини тлумачить частину 1 статті 6 Конвенції, сформульовану так: «Кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків (...), має право на справедливий (...) розгляд упродовж розумного строку (...) судом, встановленим законом», а саме, зазначає, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які, у країні яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін. У рішенні від 18 жовтня 2005 року у справі «ТЕРЕМ ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» Суд робить висновок, що триваюче невиконання значної частини боргу за рішенням суду. винесеним на користь заявника, складає порушення п. 1 ст. 6 Конвенції.
Застосовуючи процедуру «пілотного рішення» у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (рішення від 15.10.2009, остаточне від 15.01.2010) Європейський суд з прав людини знову констатував, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).
Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Суд не бере до уваги доводи представника боржника з приводу того, що АТ «ОТП Банк» вчиняються шахрайські дії у відношенні боржника ОСОБА_3 з огляду на таке.
За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч. 1 ст. 190 КК України шахрайство це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.
Однак, боржником та її представником не надано суду жодного доказу (витяг з ЄРДР, повідомлення про початок досудового розслідування, вирок суду, тощо), що у відношенні АТ «ОТП Банк» або його представників проводиться досудове розслідування або ухвалено вирок за фактом вчинення шахрайських дій у відношенні ОСОБА_3 , а відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Також, суд не бере до уваги доводи представника боржника з приводу того, що АТ «ОТП Банк» не мало право відступати право вимоги до ОСОБА_3 за кредитним договором, так як ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_6 . було заборонено ПАТ «ОТП банк» вчиняти дії щодо відчуження квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 А з наступних підстав.
Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України та виконавчих написів нотаріусів, що передбачено п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження».
Так, судом було встановлено, що у відношенні боржника ОСОБА_3 відкрито два виконавчих провадження - № 56608864 від 14.06.2018 за виконавчим написом нотаріуса та № 56772318 від 13.07.2018 за виконавчим листом, виданим Самарським районним судом м. Дніпропетровська на підставі рішення.
Таким чином, заходи забезпечення позову були вжиті в межах виконавчого провадження № 56608864 від 14.06.2018 за виконавчим написом нотаріуса, при тому, що стягувача заявник просить замінити саме по виконавчому провадженню № 56772318 від 13.07.2018 за виконавчим листом, виданим Самарським районним судом м. Дніпропетровська, яке не має ніякого відношення до виконавчого провадження № 56608864 від 14.06.2018 та до предмету спору по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОТП банк» в особі Дніпропетровського регіонального відділення, третя особа приватний нотаріус Ричка Юлія Олександрівна про скасування виконавчого напису, адже метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при його виконанні у випадку задоволення позову, а скасування виконавчого напису не припинить стягнення заборгованості за рішенням суду, оскілки це різні виконавчі провадження.
Слід також зазначити, що в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено про недопустимість забезпечення позову шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.
До того ж, Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська ОСОБА_6 . було заборонено ПАТ «ОТП банк» вчиняти дії щодо відчуження квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а Дніпровським апеляційним судом цю ухвалу залишено без змін та в описовій частині взагалі зазначено «Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є скасування виконавчого напису про звернення стягнення на майно ОСОБА_3 , яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 .», при тому що предметом іпотеки є квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Також, як було наголошено вище, відступлення права вимоги це передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином, а відчуження це перехід права власності від однієї особи до іншої, а тому при укладенні договору про відступлення права вимоги, перехід право власності на квартиру яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 а до іншої особи не відбувся, а тому дії з приводу передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги були законними.
Вирішуючи заяву про заміну сторони виконавчого провадження, суд, також, звертає увагу, що, відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, рішення ЄСПЛ в справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, рішення ЄСПЛ у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010).
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що на підставі договору про відступлення прав вимоги змінилась сторона у виконавчому провадженні, а саме відбулась заміна первісного стягувача - Акціонерне товариство «ОТП Банк» на заявника ОСОБА_2 , а тому, заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 512, 514 ЦК України, ст. 442 ЦПК України,
ПОСТАНОВИВ
Заяву ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження по цивільній справі № 206/6867/17 за позовом Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" про захист прав споживача - задовольнити.
Реквізити учасників процесу:
Заявник ОСОБА_2 - місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
Боржник ОСОБА_3 - місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Лілія Анатоліївна місцезнаходження: АДРЕСА_4 . Володимира АДРЕСА_5 6, РНОКПП НОМЕР_3 ;
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення (ухвали) або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ухвали).
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення у формі ухвали складено 17.01.2020.
Суддя К.С. Маштак