Ухвала

27 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 638/16004/17

провадження № 61-15288ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка в інтересах ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 на постанову Харківського апеляційного суду від 1 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Хильківський», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_4 , про відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

5 листопада 2020 року подана касаційна скарга ОСОБА_1 , яка в інтересах ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 на постанову Харківського апеляційного суду від 1 жовтня 2020 року, повний текст якої складено 6 жовтня 2020 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга містить клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, яке суд не вирішує, оскільки касаційна скарга заявниками подана з додержанням строків, установлених статтею 390 ЦПК України.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , яка в інтересах ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 не у повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Підставою касаційного оскарження постанови Харківського апеляційного суду від 1 жовтня 2020 року заявники вказують неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, зазначаючи при цьому постанови Верховного Суду, в яких вони викладені (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Крім того, підставою касаційного оскарження постанови Харківського апеляційного суду від 1 жовтня 2020 рокузаявники визначають відсутність у подібних правовідносинах висновку Верховного Суду (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Проте заявники не вказують, щодо застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок. Узагальнене посилання заявників на

пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України не свідчить про визначення ними конкретних підстав, на яких подається касаційна скарга.

За таких обставин ОСОБА_1 , яка в інтересах ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 необхідно подати до Верховного Суду виправлену касаційну скаргу, оформлену у відповідності до вимог статті 392 ЦПК України, і надати копії цієї скарги відповідно до кількості учасників справи.

Оскільки касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 ЦПК України, вона відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України залишається без руху.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка в інтересах ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 на постанову Харківського апеляційного суду від 1 жовтня 2020 року залишити без руху.

Надати заявнику десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення зазначених недоліків.

У разі невиконання у встановлений судом строк вимог цієї ухвали скарга вважатиметься неподаною і буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко