Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/2262/19
Провадження № 2/945/348/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2020року Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Войнарівського М.М., при секретарі судового засідання Куртія О.Ф., позивача ОСОБА_1 ,представника позивача Мілюченко В.А. ,відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

06.12.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач є батьком їх спільних дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про що записано в свідоцтві про їх народження. У позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 в розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу)відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,починаючи з 14.05.2018року до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/6 усіх видів заробітку (доходу)відповідача,частки на утримання доньки починаючи з 12.11.2019 року на період навчання посилаючись на те, що донька проживає разом з нею, перебуває на повному її утриманні, а відповідач матеріально її не забезпечує.

04.08.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, у якому відповідачем зазначено, що вимоги позивача є безпідставними в частині стягнення аліментів за минулий час, необґрунтованими в частині розміру аліментів.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Мілюченко В.А. підтримали позовні вимоги в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат Михайленко О.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та заперечували проти розміру аліментів, посилаючись на стан здоров`я та важке матеріальне становище.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

За час спільного проживання у сторін народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьком дитини у свідоцтві про народження вказаний відповідач - ОСОБА_3 .

Дитина проживає разом із позивачкою ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні.

Відповідно до довідки Миколаївського професійного ліцею сфери послуг № 272 від 01.11.2019 року ОСОБА_5 навчалася в Миколаївському професійному ліцеї сфери послуг з терміном надання з 03.09.2018 по 20.02.2020 року, ліцей є професійно-технічним навчальним закладом другого атестаційного рівня.

Згідно довідки Миколаївського закладу загальної середньої освіти ІІ-ІІІ ступенів з вечірньою/заочною та екстернатною формами навчання №278 від 31.10.2019 року ОСОБА_5 навчалася у класі НКП №1 Миколаївського закладу загальної середньої освіти ІІ-ІІІ ступенів Миколаївської міської ради Миколаївської області.

Як вбачається з копії свідоцтва про здобуття повної загальної середньої освіти серія МК № 51812795 від 30.07.2020 року ОСОБА_5 здобула повну загальну середню освіту в 2020 році у Миколаївському закладі загальної середньої освіти ІІ-ІІІ ступенів з вечірньою/заочною та екстернатною формами навчання Миколаївської міської ради Миколаївської області.

Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини.

Відповідно до ст.ст. 141, 155 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до п. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до Конвенції про права дитини (ратифіковані Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу.

Частиною 1 ст. 200 Сімейного кодексу України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 200 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Положеннями статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 6 від 15.05.2006 судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Визначаючи вказаний розмір аліментів, враховує стан здоров`я позивача, матеріальне становище платника аліментів, наявність у відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки.

Зважаючи на відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів про те, що відповідач ухилявся від сплати аліментів з 14.05.2018року, підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення аліментів за минулий період не вбачається.

В той же час, ч. 1 ст. 192 СК України гарантує право платника аліментів звернутись до суду із позовом про зміну розміру аліментів у разі істотної зміни матеріального становища, яке унеможливлює виконання ним відповідного рішення про стягнення аліментів.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Оскільки позивач згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст.141, ст. ст. 258, 259, ст.ст. 264 - 265, п. 1 ч. 1 ст.430 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Миколаєва (паспорт НОМЕР_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки с. Шурине, Миколаївського району Миколаївської обалсті (паспорт НОМЕР_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) аліменти на час навчання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу)батька ОСОБА_3 на дитину,але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,починаючи з 06.12.2019року до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Миколаєва (паспорт НОМЕР_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 840, 80 грн.

У задоволені позову в іншій частині відмовити.

Допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції

Повне рішення суду складено 08.12. 2020 року.

Суддя М. М. Войнарівський