Ухвала

15 січня 2020 року

м. Київ

справа № 693/352/19

провадження № 61-238ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 05 червня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (далі - ДП «Центр ДЗК») про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку.

Позовна заява мотивована тим, що з 22 квітня 2008 року по 23 червня

2016 року ОСОБА_1 працював на посаді інженера-землевпорядника Жашківського виробничого відділу Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК».

23 червня 2016 його було звільнено з роботи у зв`язку з переведенням на інше підприємство - ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою». При звільненні йому не була виплачена грошова компенсація за невикористану відпустку у розмірі 10 162 грн.

Посилаючись на те, що відповідач порушив право позивача на оплату праці, зокрема, на отримання грошової компенсації за невикористану відпустку, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ДП «Центр ДЗК» грошову компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 10 162 грн та інфляційні втрати у зв`язку з несвоєчасною виплатою належної йому грошової компенсації за невикористану відпустку - 3 759,94 грн

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 05 червня 2019 року (у складі судді Шимчика Р. В.) позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ДП «Центр ДЗК» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 10 162 грн, а також компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою належної йому грошової компенсації за невикористану відпустку - 3 759,94 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року

(у складі колегії суддів: Василенко Л. І., Бородійчука В. Г., Нерушак Л. В.) рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 05 червня 2019 року залишено без змін.

28 грудня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ДП «Центр ДЗК» на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 05 червня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин.

У порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування;

3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову у цій даній справі є стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку, тобто ціна позову становить 13 921,94 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100 грн).

Як вбачається з резолютивної частини постанови Черкаського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(рішення у справі «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Разом з тим, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

У касаційній скарзі відсутні обґрунтовані підстави для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» від 23 жовтня 1996 року; «Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії» від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 05 червня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська