справа № 489/1786/20 провадження №2/489/1647/20
РІШЕННЯ

Іменем України

07 грудня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Долгорученко Т.С.,

за участю:

представника позивача Середи Н.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом Миколаївського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю

встановив:

У квітні 2020 року Миколаївський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача незаконно отриманої допомоги по безробіттю в сумі 27704,20 грн. та 2102,00 грн. судового збору.

Як на підставу позовних вимог вказано, що 20.09.2019 відповідач був взятий на облік в міському центрі зайнятості як особа, яка шукає роботу. 26.09.2019 відповідач написав заяву про надання статусу безробітного, а 27.09.2019 йому було розпочато нарахування допомоги по безробіттю. 09.01.2010 відповідача знято з обліку та припинено виплату допомоги по безробіття у зв`язку із встановленням факту надання недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття, а саме - укладення відповідачем з ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» договору доручення № 9 від 27.04.2018 про надання страхових агентських послуг зі страхування життя. Через неповідомлення на час реєстрації в центрі зайнятості про укладений з договір доручення, відповідач незаконно отримав допомогу з безробіття за період 27.09.2019 по 08.01.2020 на загальну суму 27704,20 грн. 10.01.2020 Миколаївським міським центром зайнятості, відповідно до пункту 7 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого спільним наказом міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України 13.02.2009 № 7-1 (далі- Порядок № 60/62), прийнято наказ № 1 про повернення відповідачем незаконно отриманої допомоги по безробіттю. Оскільки направлене відповідачу повідомлення про повернення коштів не виконано позивач вимушений звернутися до суду.

Відповідач у відзиві на позов в задоволення позовних вимог Миколаївського міського центру зайнятості просив відмовити. Вказав, що категорично заперечує факт перебування в трудових відносинах з ПрАТ «Страхова компанія «ТАС», пов`язаних з використанням найманої праці або виконання цивільних та інших угод. Про існування договору доручення № 9 від 27.04.2018 та додаткової угоди до нього, які підписані від його імені, йому не було відомо. Ніяких дій щодо виконання договору не вчиняв та винагороди за них не отримував. За фактом підробки його підпису у вказаних документах він звернувся до Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області та за його заявою 24.01.2020 порушено кримінальне провадження за частиною першою статті 358 КК України, в якому він визнаний потерпілим. Про свою незгоду з рішенням позивача про стягнення з нього грошових коштів, отриманих в якості допомоги по безробіттю він повідомляв позивача раніше. Крім того, направив відповідні листи до ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» та до Пенсійного фонду з питань, пов`язаних з підписанням договору доручення іншою особою.

У відповіді на відзив Миколаївський міський центр зайнятості вказав, що твердження відповідача про те, що він заперечує факт підписання ним договору доручення не має відношення до підстав та предмету спору, а відповідач має право на звернення до суду з окремим позовом про визнання недійним договору доручення в межах існуючого судового провадження. проте до теперішнього часу відповідач не надав жодного підтвердження про звернення до суду з повозом про визнання договору доручення недійним.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідач в задоволення позовних вимог просив відмовити через їх безпідставність, також просив витребувати у позивача оригінал договору доручення та призначити у справі почеркознавчу експертизу, в задоволенні якої суд відмовив, так як договір відсутній у позивача та з огляду на підстави та предмет позову і наявності у справі докази, які є достатніми для вирішення спору.

Суд, вислухавши сторін та дослідивши наявні у справі докази, встановив наступне.

Матеріалами справи підтверджується та не оспорюється сторонами, що 20.09.2019 відповідач був взятий на облік в міському центрі зайнятості як особа, яка шукає роботу, та написав заяву про надання статусу безробітного.

27.09.2019 відповідачу розпочато нарахування допомоги по безробіттю, а 09.01.2010 відповідача знято з обліку та припинено виплату допомоги по безробіття у зв`язку із встановленням факту надання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття, а саме - укладення між відповідачем та ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» договору доручення № 9 від 27.04.2018 про надання страхових агентських послуг зі страхування життя, що підтверджується актом № 575 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 09.01.2020.

У підтвердження цивільно-правових відносин відповідача з ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» позивач надав копію договору доручення № 9 від 27.04.2018, з додатком № 1, та додатковими угодами № 1 від 27.04.2018 та б/н від 02.01.2019. Предметом вказаного договору є надання страхових агентських послуг зі страхування життя.

Також позивач надав лист ПрАТ «Страхова компанія «ТАС», адресований відповідачу, про дострокове в односторонньому порядку припинення з 01.10.2019 дії договору доручення від 27.04.2018.

Розрахунковою довідкою щодо виплати допомоги по безробіттю ОСОБА_1 від 10.01.2020 позивач підтвердив, що за період з 27.09.2019 по 08.01.2020 відповідачу була виплачена допомога по безробіттю на загальну суму 27704,20 грн.

На підставі наказу позивача від 10.01.2020 № 1 вирішено вжити заходів по відшкодуванню зазначених коштів.

10.01.2020 позивач направив на адресу відповідача претензію про повернення виплаченої допомоги по безробіттю в сумі 27704,20 грн.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробітною є особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Частинами другою та третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Положеннями статей 1212, 1215 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Не підлягає поверненню безпідставно набуті, зокрема, заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються.

Заперечуючи проти наявності будь-яких цивільно-правових та трудових відносин з ПрАТ «Страхова компанія «ТАС», а також отримання доходу від такої діяльності, відповідач надав заяву від 20.01.2020, подану ним до Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області, на підставі якої порушено кримінальне провадження за частиною першою статті 358 КК України.

Із вказаної заяви слідує, що ОСОБА_1 в квітні 2018 року звернувся до свого знайомого ОСОБА_2 , який співпрацює з рядом страхових компаній, в т.ч. ПрАТ «Страхова компанія «ТАС», з проханням здійснити страхування його автомобіля. Однак той, без його відома, використав надані ним документи у власних цілях для проведення страхової угоди, про що йому стало відомо після припинення виплати допомоги по безробіттю.

Крім того, з наданих ОСОБА_1 доказів вбачається, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 24.02.2020 № 13 було утримано надмірно сплачену відповідачу пенсії у розмірі 612,21 грн. Підставою такого утримання була інформація ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» про укладення відповідачем цивільно-правового договору.

Проте, за скаргою ОСОБА_1 від 17.04.2020, яка розглянута Пенсійним фондом України, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 24.02.2020 № 13 скасовано, а утримані кошти повернуто заявнику.

Із наданого позивачем Акту № 575 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 09.01.2020 вбачається, що згідно наведеного в ньому висновку ОСОБА_1 дійсно уклав договір доручення про надання страхових агентських послуг зі страхування життя № 9 від 27.04.2018 року, який припинив свою дію з 01.10.2019, а також те, що за повідомленням ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» ОСОБА_1 послуг не надавав та винагороду за надання посередницьких послуг не отримував.

Отже обставини викладені в акті розслідування страхових випадків, який складено позивачем, підтверджує доводи відповідача про ненадання ним будь-яких послуг з страхування життя та не отримання доходу від ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» від такої діяльності.

У постанові Верховного Суду від 24.04.2019 по справі № 757/17820/17-ц (провадження № 61-45759св18) вказано, що «…згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування.

При цьому призначення вказаної допомоги по безробіттю пов`язується саме із наявністю/відсутністю роботи (праці) в особи як можливості діяти. Необхідними умовами для визнання особи безробітною і для виплати відповідної грошової допомоги, є не формальна реєстрація особи як суб`єкта підприємницької діяльності, фізичної особи - підприємця чи приватного підприємця, а реальне зайняття підприємницькою діяльністю та отримання доходу (прибутку) від такої діяльності, який необхідний людині для забезпечення її фізичного існування.

Отже, немає правових підстав для задоволення позову, з огляду на те, що ОСОБА_1 на час звернення із заявою про надання статусу безробітного господарської діяльності фактично не здійснював, прибутків від такої діяльності не отримував.

Вищевказане узгоджується із висновком викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, прийнятої у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18) від 06 лютого 2019 року.».

Із аналізу наведеної позиції Верховного Суду можна зробити висновок, що необхідними умовами для визнання особи безробітною і для виплати відповідної грошової допомоги, є не формальне укладення договору доручення на надання страхових агентських послуг, а реальне виконання такого договору та отримання доходу (прибутку) від такої діяльності, який необхідний людині для забезпечення її фізичного існування.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини та наявні у справі докази, суд вважає доводи Миколаївського міського центру зайнятості щодо повідомлення відповідачем недостовірних даних, на підставі яких було прийнято рішення про надання йому статусу безробітного та незаконно отримано ним виплати допомоги по безробіттю, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються обґрунтованими поясненнями відповідача про нездійснення ним діяльності з надання страхових агентських послуг з страхування життя і не отримання ним доходу від такої діяльності, що підтверджується наданим позивачем актом розслідування страхових випадків.

У зв`язку із наведеним, суд приходить до висновку про недоведеність факту умисного невиконання відповідачем своїх обов`язків та зловживання ними при реєстрації в службі зайнятості та отриманні допомоги по безробіттю, що виключає стягнення з нього отриманої допомоги по безробіттю, а тому позовні вимоги міського центру зайнятості задоволенню не підлягають.

Доводи представника позивача, що недійсність договору доручення відповідач має довести шляхом визнання такого договору недійним в судовому порядку, з огляду на обставини справи та положення статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», відповідно до яких підставою повернення виплаченої допомоги по безробіттю є доведення факту умисного невиконання безробітним своїх обов`язків та зловживання ними, що в даному випадку не доведено, суд вважає помилковими.

Так як в задоволенні позовних вимог відмовлено, судовий збір з відповідача не стрягнується.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог Миколаївського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

позивач Миколаївський міський центр зайнятості, , місцезнаходження: м. Миколаїв, вул.Нікоська,68;

відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 11.12.2020.

Суддя І.В.Коваленко