КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/2158/2020
справа №755/4734/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва, постановлену під головуванням судді Астахової О.О. 16 жовтня 2019 року

у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Крайчинський Сергій Станіславович, стягувач Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк" про визнання дій неправомірними, скасування акту та постанови,-

встановив:

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою, у якій просила:

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Крайчинського С.С. у виконавчому провадженні №57071482 щодо складення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 12 березня 2019 року;

- скасувати акт і постанову приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Крайчинського С.С. у виконавчому провадженні №57071482 про опис та арешт майна (коштів) боржника від 12 березня 2019 року;

- постановити окрему у зв`язку із умисним порушенням прав приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Крайчинським С.С. Закону України "Про виконавче провадження" та направити її до Дисциплінарної комісії приватних виконавців.

Скаргу обґрунтовує тим, що заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12 травня 2010 року у справі за позовом ПАТ АБ "Укргазбанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту з неї стягнуто 138931,32 євро.

27 серпня 2018 року приватним виконавцем Крайчинським С.С. відкрито виконавче провадження №57071482 з примусового виконання виконавчого листа за вказаним рішенням.

12 березня 2019 року приватним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, відповідно до якої описано та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить боржнику.

ОСОБА_1 посилається на те, що в порушення пункту 10 Інструкції з організації примусового виконання рішень постанова не містить даних щодо кожного внесеного в постанову предмета і його відмінні ознаки. Зазначено лише технічні характеристики квартири згідно даних технічного паспорту. Вказує, що приватний виконавець не входив до квартири та ним не здійснено фотографій описаних предметів і приміщення в цілому.

Такі обставини на твердження скаржника матимуть наслідок складання висновку про оцінку майна без урахування істотних обставин, що можуть вплинути на її вартість.

Також посилається на те, що приватним виконавцем в акті від 12 березня 2019 року спотворено слова консьєржа будинку, що квартира використовується як хостел і вона в ній не проживає. Заперечуючи проти цього, вказує, що проживає у квартирі разом із своїми родичами, а на момент опису квартири, що тривав з 11 години до 11 години 20 хвилин, її не було вдома.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2019 року скаргу залишено без задоволення.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, скаргу задовольнити, визнати дії неправомірними, скасувати акт та постанову.

В апеляційній скарзі посилається на помилковість висновків суду, що квартира не підпадає під дію Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", оскільки зазначений висновок ґрунтується на акті приватного виконавця, в якому міститься посилання на пояснення консьєржа та дані мережі Інтернет про використання квартири як хостелу. Зазначає, що консьєрж підпис в акті не ставила, а з акту неможливо дійти висновку про не проживання боржника у квартирі.

Посилається на те, що суд не надав належної оцінки довідці №108, що видана КП з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" 25 вересня 2019 року, якою встановлено факт проживання у квартирі на підставі даних акта від 12 червня 2019 року, а зазначив лише про те, що така довідка не містить відомостей про період проживання.

Щодо ухвали від 25 червня 2019 року у справі №755/7681/19 про визнання неправомірними дій приватного виконавця з реалізації квартири зазначає, що ця ухвала оскаржена до суду касаційної інстанції.

Посилається на наявність договорів оренди квартири за різний період, що додаються до апеляційної скарги, відповідно до яких вона здавала квартиру в оренду. Пункти 6.3.1 цих договорів містять умови про право проживання орендодавця у квартирі.

Представником ПАТ АБ "Укргазбанк" подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує на обов`язковість виконання судових рішень; посилається на факти, установлені в ухвалі Дніпровського районного суду м.Києві від 25 червня 2019 року у справі №755/7681/19. Окрім того, зазначає, що матеріали скарги не містять посилань, яким чином дії приватного виконавця, що направлені на виконання рішення суду, порушили права боржника у цьому виконавчого провадженні та яке порушене право підлягає відновленню.

В судовому засіданні представник скаржника адвокат Дерев`янчук В.А. доводи апеляційної скарги підтримав.

Приватний виконавець Крайчинський С.С., а також представник стягувача ПАТ АБ "Укргазбанк" проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обгрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як установлено судом першої інстанції та убачається з матеріалів справи, заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12 травня 2010 року у справі за позовом ПАТ АБ "Укргазбанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту вимоги банку задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №14-Ф/07-02 від 19 грудня 2007 року у сумі 138931,32 євро, еквівалент станом на 22 жовтня 2009 року 1 656 944,24 грн., 1820,62 грн. судового збору.

04 травня 2012 року на виконання рішення суду видано виконавчий лист, 23 серпня 2018 року виконавчий лист пред`явлено до виконання приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Крайчинському С.С.

27 серпня 2018 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №57071482.

Постановами від 27 серпня 2018 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника та кошти боржника.

Згідно даних Свідоцтва про право власності від 20 вересня 2004 року ОСОБА_1 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 . Згідно даних технічного паспорту квартира має площу 122,2 кв.м.

Згідно даних Договору іпотеки від 19 грудня 2007 року квартира передана в іпотеку ПАТ АБ "Укргазбанк" як забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №14-Ф/07-02 від 19 грудня 2007 року.

Приватним виконавцем не встановлено наявності у боржника коштів, транспортних засобів, земельних ділянок.

12 березня 2019 року приватним виконавцем здійснено вихід за адресою знаходження зазначеної квартири, за наслідками чого складено:

- акт приватного виконавця, що складений за участю понятого ОСОБА_3 , у присутності помічника приватного виконавця. Згідно із актом встановлено: виходом приватного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що боржник за даною адресою не проживає. За цією адресою знаходиться Хостел, що підтверджується повідомленням консьєржа ОСОБА_4 та адміністратора ОСОБА_5 , а також інформацією в мережі Інтернет (наводиться URL адреса). Зазначено, що консьєрж та адміністратор від підпису відмовились;

- постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, згідно із якою квартиру описано та на неї накладено арешт. Резолютивна частина постанови містить інформацію про номер квартири, її площу, кількість кімнат та адресу місцезнаходження.

17 липня 2019 року КП з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" видано довідку №55 про те, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

25 вересня 2019 року КП з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" видано довідку №108 аналогічного змісту.

Встановлено, що в провадженні Дніпровського районного суду міста Києва знаходилась справа №755/7681/19 за скаргою ОСОБА_1 на протиправні дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського С.С., заінтересована особа (стягувач) - ПАТ АБ "Укргазбанк", заінтересована особа - Державне підприємство "Сетам" про визнання неправомірними дій приватного виконавця у виконавчому провадженні №57071482 щодо вчинення дій з реалізації на торгах квартири АДРЕСА_1 . Підставами скарги є заперечення боржника щодо можливості реалізації квартири, оскільки така підпадає під дію Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 червня 2019 року у задоволенні скарги відмовлено. Ухвала оскаржена в апеляційному порядку, проте ухвалою Київського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що скаржник не довела, що не зазначення приватним виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника родових ознак кожного предмета, в квартирі АДРЕСА_1 і його відмінних ознак таких як зокрема вага, метраж, розмір, фірма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу, тощо порушує права боржника, при цьому зазначено площу квартири, кількість кімнат, її власника та адресу місцезнаходження, що є достатньою для ідентифікації об`єкту інформацією.

Суд вказав, що не заслуговують на увагу посилання скаржника на те, що описане майно входить до Переліку майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, оскільки у справі №755/7681/19 за скаргою ОСОБА_1 на протиправні дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського С.С., заінтересована особа (стягувач) - ПАТ АБ "Укргазбанк", заінтересована особа - Державне підприємство "Сетам", судом встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 боржник не проживає, та здає квартиру в оренду (Хостел), відтак квартира не підпадає під дію Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Щодо довідки КП з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" від 25 вересня 2019 року, згідно якої ОСОБА_1 згідно акта від 12 червня 2019 року дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , суд вказав, довідка не містить інформації про період проживання боржника.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини 4 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити:

1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається;

2) повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником;

3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина);

4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону;

5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги;

6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Статтею 13 ЦПК України, ураховуючи правила диспозитивності та безсторонності суду, передбачено розгляд справ в межах доводів, на які посилається особа, яка звертається до суду.

Звертаючись до суду із скаргою, ОСОБА_1 мотивувала її такими порушеннями (на її твердження), як:

- порушення пункту 10 Інструкції з організації примусового виконання рішень через відсутність у постанові даних щодо кожного внесеного в постанову предмета і його відмінних ознак;

та

- відображення в акті від 12 березня 2019 року спотворених слів консьєржа будинку, що нібито квартира використовується як хостелі не проживання ОСОБА_1 .

Висновки суду першої інстанції в частині відсутності неправомірних дій приватного виконавця, які мотивовані зазначеними вище підставами, є правильними, такими, що відповідають вимогам чинного законодавства та доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Відповідно до статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Частиною 5 цієї статті унормовано, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Згідно із окремими положеннями статті 56 "Арешт і вилучення майна (коштів) боржника" Закону України "Про виконавче провадження", що регулюють питання, які підлягають встановленню в цій справі:

1. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

2. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

5. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються:

2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди.

Згідно із пунктами 1, 10 (на якому ґрунтується скарга), 17 розділу VIII "Порядок звернення стягнення на майно боржника" Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5:

1. Виявлення майна та звернення стягнення на майно боржника здійснюються у порядку, встановленому розділом VII Закону.

10. Після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника повинні бути вказані:

назва кожного внесеного в постанову предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо).

Опис та арешт майна боржника є виконавчою дією, що полягає у фіксації майна, боржника, на яке може бути звернуто стягнення, його характеристик (зовнішніх ознак, окремих властивостей тощо) з метою ідентифікації.

Використане в пункті 10 Інструкції поняття "відмінні ознаки", якими є: вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо являє собою опис індивідуалізуючих рис кожного об`єкту, тобто має забезпечити ідентифікацію об`єкту з поміж інших.

Відмінними ознаками квартири є її порядковий номер у будинку, номер будинку, назва вулиці, населеного пункту. За цими відмінними ознаками можливо ідентифікувати конкретну квартиру, встановити її власника.

Площа квартири є внутрішньою характеристикою квартири, зміна площі квартири не призводить до зміни "відмінних ознак".

Резолютивна частина постанови від 12 березня 2019 року про опис та арешт майна (коштів) боржника містить інформацію про номер квартири, її площу, кількість кімнат та адресу місцезнаходження.

Таким чином відсутні підстави стверджувати про недотримання приватним виконавцем пункту 10 розділу VIII "Порядок звернення стягнення на майно боржника" Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5.

При цьому, правила визначення вартості майна боржника, оцінка майна боржника закріплено у статті 57 Закону України "Про виконавче провадження", а саме:

1. Визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

2. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

3. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

4. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.

5. Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

6. Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться.

Таким чином, вартість квартири встановлюється за домовленістю сторін виконавчого провадження або державним виконавцем із залученням суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання відповідно до положень Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Доводи скарги щодо змісту акту від 12 березня 2019 року, згідно із якими спотворено слова консьєржа будинку, що квартира використовується як хостел і ОСОБА_1 в ній не проживає, суд апеляційної інстанції відхиляє з огляду на таке.

До апеляційної скарги приєднано копії Договорів оренди від 01 липня 2013 року, 01 червня 2016 року, 01 травня 2019 року, що укладені між ОСОБА_1 (орендодавець) та ОСОБА_6 (орендар). Згідно із розділом 2 цих договорів орендарю передана квартира АДРЕСА_1 для власного проживання, надання в суборенду та розміщення хостелу.

Тобто, самою ОСОБА_1 не виключається обставина використання квартири як хостел, що і було повідомлено консьєржем будинку приватному виконавцю.

Згідно із пунктом 6.3.1 цих договорів:

"Орендодавець залишає за собою право постійного проживання в орендованому приміщенні одночасно з орендарем в кімнаті, відведеної для проживання жінок в окремо виділеному місці."

Довідки КП з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" від 17 липня 2019 року №55 та від 25 вересня 2019 року не містять даних станом на дату складання акту.

Доданий до апеляційної скарги Акт по факту проживання/непроживання особи за адресою від 12 червня 2019 року, на який містить посилання довідка №55, також не містить інформації станом на дату складення акту приватного виконавця.

Наведене дає підстави для висновку про те, що при складанні 12 березня 2019 року Акту приватним виконавцем не було вчинено дій або бездіяльності, які можна було б уважати неправомірними та які б порушували права скаржника.

В частині доводів апеляційної скарги щодо аналізу обставин, чи підпадає квартира під дію Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", колегія суддів зазначає, що при зверненні до суду першої інстанції із скаргою у цій справі скаржником не вказувалась ця обставина як підстава неправомірних дій приватного виконавця, натомість обставина правомірності вчинення дії реалізації квартири на торгах була предметом розгляду скарги у справі №755/7681/19, рішення у якій набуло законної сили.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 січня 2020 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова