Справа №519/62/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

23.11.20 року

Южний міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Барановської З.І., секретаря Гнатюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 15.05.2018 ОСОБА_1 було позичено ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 250 000 грн., які були потрібні останній для особистих потреб. Договір позики грошових коштів було укладено в письмовій формі, без нарахування відсотків на строк один рік, тобто до 15.05.2019, який підписаний сторонами власноруч. Згідно п.5 Договору позики грошових коштів, якщо позичальник своєчасно не поверне позикодавцю суму позики, він зобов`язаний переоформити право власності на позикодавця 1/2 частки квартири за АДРЕСА_1 . У вказаний термін борг відповідачем повернуто не було, при цьому відповідач ухиляється від добровільного переоформлення права власності на квартиру, що зумовило звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення боргу згідно умов договору позики шляхом визнання права власності на нерухоме майно. Просить визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири за АДРЕСА_1 .

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 27.02.2020 відкрито провадження у справі за вказаним позовом, розгляд справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, надавши до суду заяву, згідно якої просять справу розглядати у їх відсутність, позов підтримують в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечують.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, згідно якої просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 15.05.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики грошових коштів, згідно якого ОСОБА_1 було позичено ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 250 000 грн. у строк до 15.05.2019 (а.с.6).

Згідно п.5 Договору позики грошових коштів, якщо позичальник своєчасно не поверне позикодавцю суму позики, він зобов`язаний переоформити право власності на позикодавця 1/2 частки квартири за АДРЕСА_1 .

У вказаний термін борг відповідачем повернуто не було, а також ОСОБА_2 ухиляється від добровільного переоформлення права власності на квартиру.

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності сторонам по 1/2 частки, що підтверджується копіями витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, свідоцтва про право власності (а.с.7-8).

Відповідно до ч.2 ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого законом від 17.07.97 №475/97-ВР гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність.

У відповідності до п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. У справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов (постанова Верховного Суду від 8 липня 2019 у справі №524/4946/16-ц).

В зв`язку з тим, що відповідач у встановлений договором позики строк не повернув позивачу позичені грошові кошти, до позивача фактично перейшло право власності на квартиру під АДРЕСА_1 , що визнав відповідач та підтвердив відповідною заявою.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Як роз`яснено у п. 24 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

При таких обставинах, враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги необхідно задовольнити, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частку спірної квартири.

Керуючись ст.ст.3, 12, 81, 265 ЦПК України, ст.ст.210, 321, 328, 392, 525, 526, 612, 629, 1046 Цивільного Кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити.

Право власності ОСОБА_2 на 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 припинити.

Визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Южного міського суду

Одеської області З.І.Барановська