ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/284/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2020 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Павленко С.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Вовка Андрія Васильовича, заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_2 , суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у порядку ст. 447 ЦПК України звернувся до суді зі скаргою на дії головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Вовка А.В., заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_2 . Мотивуючи свої вимоги тим, що державним виконавцем у порушення Закону України «Про виконавче провадження» та статті 195 СК України невірно проведений розрахунок заборгованості по аліментам відповідно до складеної державним виконавцем довідки - рахунку заборгованості від від 07 вересня 2020 року за аліментами боржника (платника аліментів) ОСОБА_1 по виконанню судового наказу № 2н-/7533/490, виданого 17 серпня 2018 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.07.2018 року й до повноліття дитини, визначеної за період з липня 2018 року по серпень 2020 року у загальній сумі 77 956 грн. 79 коп., оскільки такий розрахунок у вказаній довідці проведений без урахування того фактору, що він певний період часу не пацював після звільнення, а тому за цей період не може застосовуватися розрахунок аліментів у вигляді 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, а застосування підлягає розмір середньої заробітної плати певного регіону, які мали братись за основу для проведення розрахунку такої заборгованості, й головне - ним, як платником аліментів надано всі платіжні квитанції про щомісячну сплату грошових коштів у рахунок сплати аліментів на дитину у вказаний період у сумі 44 921 грн. 37 коп., водночас державним виконавцем такі платіжні документи не врахувані при розрахунку заборгованості, незважаючи на його звернення та надані докази про сплату коштів у рахунок сплати аліментів за період, коли він втратив роботу й не працював, а тому вочевидь не може погодитися із проведеним державним виконавцем розрахунком заборгованості, оскільки останній може використовуватися стягувачем у не добропорядній меті. Відповідно вважає, що заборгованість по сплаті аліментів хоча й має, проте не у такому значному розміру, як визначено державним виконавцем, а тому винесення державним виконавцем оскаржуваної довідки - розрахунку заборгованості за аліментами суперечить Закону України «Про виконавче провадження», правилу, визначеного статтею 195 СК України щодо розрахунку заборгованості по аліментам, та порушує його права як сторони виконавчого провадження - платника аліментів.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 , діючий на підставі ордеру адвоката про надання правової допомоги від 12 жовтня 2020 року (а.с.37), скаргу підтримали з тих же підстав та просили її задовольнити, тим самим поновивши права скаржника як боржника у межах виконавчого провадження шляхом визнання неправомірними дій державного виконавця щодо складання оскаржуваної довідки-розрахунку заборгованості за аліментами, яка визначена у загальній сумі 77 956 грн. 79 коп., скасувати її, провести перерахунок заборгованості за аліментами на підставі наданих боржником платіжних документів, виключити ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, а також визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця від 10 червня 2020 року про арешт коштів, що містяться на рахунках та належать ОСОБА_1 .

В судовому засіданні заінтересована особа - ОСОБА_2 скаргу не визнала, просила відмовити у її задоволенні, вважаючи, що відповідач як батько дитини має нести й додаткові витрати, а тому здійснені скаржником оплати не вважає сплатою аліментів, хоча визнає, що отримувала від нього кошти.

В судове засідання державний виконавець не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судової влади (суду).

З метою забезпечення процедури розгляду скарги на дії державного виконавця відповідно до ч. 1 ст. 450 ЦПК України повідомлялись сторони виконавчого провадження та державний виконавець про час та місце його проведення, й про необхідність забезпечення суду матеріалами виконавчого провадження.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ ( Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

За таких підстав суд визнав за можливе розглядати скаргу за відсутності державного виконавця, на підставі доказів, наявних в матеріалах скарги, та за погодженням скаржника та заінтересованої особи.

Вислухавши скаржника, заінтересовану особу, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали скарги, у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги із наступних підстав.

З 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким викладено у новій редакції, зокрема, Цивільний процесуальний кодекс України України.

Відповідно до п. 9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України у новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦК України).

Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржують ся (ч. 1 ст. 450 ЦПК України).

Рішення суду є обов"язковим до виконання. Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії й здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Судом встановлено, що на виконанні державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) з 29 жовтня 2018 року перебуває виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 2н-/7533/490, виданого 17 серпня 2018 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.07.2018 року й до повноліття дитини (а.с. 7).

При виконанні вказананого виконавчого листа державним виконавцем встановлено, що у боржника утворилась заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якого згідно проведеного державним виконавцем розрахунку від 07 вересня 2020 року за період з липня 2018 року по серпень 2018 року становить 77 956 грн. 79 коп. (а.с. 20).

Водночас, платником аліментів надано до суду платіжні квитанції про щомісячну сплату ним аліментів за вказаний період окремими 29 платежами (а.с. 23 - 30), які стали предметом дослідження судом при вирішенні даної скарги, та, які, як з`ясовано в ході розгляду скарги, також надавались платником аліментів й до матеріалів виконавчого провадження, що підтверджується його клопотанням про долучення до матеріалів виконавчого провадження вказаних платіжних документів із інформуванням державного виконавця про те, що платник аліментів з 01 липня 2019 року є безробітним із наданим доказом (а.с. 13 - 15), проте останні державним виконавчем не враховані, відтак суд вважає, що державним виконавчем порушені правила проведення розрахунку заборгованості за аліментами відповідно до статті 195 СК України.

Так, відповідно до частин 1-3 статті 195 СК України передбачені правила визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу).

Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном (частина 1 статті 195 СК України).

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості (частина 2 статті 195 СК України).

Відповідно до частини 3 вказаної статті розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем встановлено та констатовано факт про те, що рішення суду боржником не виконується, що стало підставою для складання оскаржуваної довідки - розрахунку заборгованості за аліментами, яка суперечить закону (а.с.20).

При наявності проведеного розрахунку державним виконавцем заборгованості по сплаті аліментів, скаржник (боржник) із ним не погоджується, відповідно існує спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів, який має бути предметом розгляду судом, й за даною скаргою ця вимога у порядку ч.6 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», ч.3 ст. 195 СК України наявна.

Відповідно до ч.6 ст. 71 вказаного закону спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Зважаючи на встановлені державним виконавцем обставини по виконаню вказаного виконавчого документа, те, що у боржника утворилась заборгованість зі сплати аліментів, без дотримання правил, визначення такої заборгованості, оскаржувана довідка-розрахунок підлягає скасуванню.

За таких підстав суд вважає за необхідне поновити порушене право скаржника як платника аліментів й визнати дії державного виконавця щодо складеної довідки - розрахунку заборгованості від 07 вересня 2020 року за аліментами, визначеної за період з липня 2018 року по серпень 2018 року у загальній сумі 77 956 грн. 79 коп. (а.с. 20) неправомірними й зобов"язати державного виконавця вжити заходів до скасування вказаної довідки - розрахунку заборгованості за аліментами, такожвжити заходів для проведення перерахунку заборгованості по сплаті аліментів з урахуваванням наданих платником аліментів усіх платіжних квитанцій (документів) про сплату ним аліментів на користь ОСОБА_2 за період часу з липня 2018 року по серпень 2018 року за правилом, визначеним статтею 195 Сімейного кодексу України.

Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії й здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Позиція скаржника про те, що з вказаних ним підстав дії державного виконавця не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», є доведеною та обгрунтованою.

Відповідно, судом встановлена неправомірність дій держвного виконавця, і вважає, що за наявності яких порушене право скаржника, як сторони виконавчого провадження, підлягає поновленню.

Будь-які докази, які вказували б на дотримання державним виконавцем чинного законодавста прав боржника як сторони виконавчого провадження щодо проведеного розрахунку заборгованості за аліментами, не встановлено.

Аналізуючи зібрані по скарзі докази, суд приходить до висновку про те, що вимоги скаржника у цій частині скарги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, обставини, що спростовують вимоги, судом не встановлені.

Водночас, задовольняючи скаргу у цій частині, суд не погоджується із позицією скаржника щодо вимоги в частині зобов`язання державного виконавця виключити ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, а також визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця від 10 червня 2020 року про арешт коштів боржника до вжиття державним виконавцем заходів про перерахунок заборгованості, оскільки такі вимоги наразі є передчасними та не обгрунтованими.

Так, скаржник визнає, що має заборгованість по аліментам, проте не у визначеному державним виконавцем розмірі, відтак є боржником, а тому процесуальна дія державного виконавця щодо встановлення факту наявності заборгованості платника аліментів перед стягувачем, за наслідками якої внесено такого боржника до Єдиного реєстру боржників, а також винесення постанови державного виконавця від 10 червня 2020 року про накладення арешту на кошти боржника ОСОБА_5 є законною процесуальною дією такого державного виконавця, відтак підстав для визнання таких процесуальних дій державного виконавця незаконними немає, окрім того, суд не може зобов`язувати державного виконавця наперед до виконання державним виконавцемперерахунку заборгованості за правилом статті 195 СК України виключити ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, а також визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця від 10 червня 2020 року про арешт коштів, що містяться на рахунках та належать боржнику, оскільки державний виконавець має дотримуватися закону й об`єктивно проводити такий перерахунок.

Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем встановлено та констатовано факт про те, що рішення суду боржником не виконується, що стало підставою для винесення постанови державним виконавцем від 10 червня 2020 року про арешт коштів боржника, що містяться на його банківських рахунках як боржника в межах вказаного виконавчого провадження.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ч.1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника (ч.2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно, у цій частині скарга підлягає відмові у її задоволенні, проте задоволена її частина відновить порушене право скаржника, як сторони виконавчого провадження.

Посадова особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов"язковими для неї.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права, обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (ст. 2 вказаного Закону).

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч.1 ст. 5 Закону).

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Приймаючи до уваги предмет скарги, наслідки її розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 452 ЦПК України.

Так, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Зважаючи на наслідки розгляду скарги, її часткове задоволення, з органу державної виконавчої служби на користь держави підлягають стягненню 210 грн. 20 коп., також зі скаржника на користь держави підлягають стягненню - 210 грн. 20 коп. судового збору (420 грн. 40 коп. : 2 = 210 грн. 20 коп.).

На підставі вищевикладеного, керуючись п. 9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 450, 451, 452 ЦПК України, ст.ст. 1, 5, 18, 19, 56 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 195 СК України, Закону України «Про судовий збір», суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Вовка Андрія Васильовича, заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Визнати дії державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Вовка Андрія Васильовича щодо складеної довідки - рахунку заборгованості від 07 вересня 2020 року за аліментами боржника (платника аліментів) ОСОБА_1 по виконанню судового наказу № 2н-/7533/490, виданого 17 серпня 2018 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.07.2018 року й до повноліття дитини, визначеної за період з липня 2018 року по серпень 2020 року у загальній сумі 77 956 грн. 79 коп. - неправомірними.

Зобов"язати державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Вовка Андрія Васильовичавжити заходів до скасування довідки - рахунку заборгованості 07 вересня 2020 року за аліментами боржника (платника аліментів) ОСОБА_1 по виконанню судового наказу № 2н-/7533/490, виданого 17 серпня 2018 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.07.2018 року й до повноліття дитини, визначеної за період з липня 2018 року по серпень 2020 року у загальній сумі 77 956 грн. 79 коп., а також вжити заходів для проведення перерахунку заборгованості по сплаті аліментів з урахуваванням наданих платником аліментів - ОСОБА_1 усіх платіжних квитанцій (документів) про сплату ним аліментів на користь ОСОБА_2 за період часу з липня 2018 року по серпень 2020 року за правилом, визначеним статтею 195 Сімейного кодексу України.

У решті скарги - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_1 , на користь держави 210 (двісті десять) грн. 20 (двадцять) коп. - судового збору.

Стягнути з Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на користь держави 210 (двісті десять) грн. 20 (двадцять) коп. - судового збору.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

Копію ухвали невідкладно направили позивачу для відома.

СУДДЯ: