ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1022/20 Справа № 211/2571/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Бардін О. С. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження згідно ч.13 ст.7,ч.1 ст.369 ЦПК України без повідомлення осіб цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року , ухваленого суддею Бардіним О.С. у м. Кривому Розі,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року Публічне Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (на час розгляду справи в суді змінено назву Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», надалі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В мотивування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 26 травня 2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладений кредитний договір № б/н, за умовами якого він отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач, підписавши заяву, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. Банк за договором свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах договору і в межах встановленого ліміту. Відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором не надав своєчасно грошові кошти на погашення кредиту, в зв`язку з чим, станом на 28.02.2015 виникла заборгованість в розмірі 34918,41 грн., з яких: 18288,27 грн. заборгованість тіла кредиту, 13505,30 грн. - заборгованість по процентам; 985,87 грн. пеня та комісія, а також штрафи 500,00 грн. (фіксована частина),1638,97 грн. (відсоткова складова), яку позивач просить суд стягнути з відповідача та судові витрати.

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 26.05.2012 року в сумі 34918,41 грн. та 349,18 судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність рішення суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового, про відмову АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог. В мотивування доводів апеляційної скарги зауважу на правовий висновок ВП ВС від 03 липня 2019 року, про відсутність погоджених із ним Умов та правил користування кредитними коштами, як і погодженої відсоткової ставки за користування коштами. Розмір заборгованості, як і сума заборгованості не підтверджується належними та допустимим доказами.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за укладеним кредитним договором.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Рішення суду оскаржується відповідачем в повному обсязі.

Судом встановлено, що із анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» від 25 травня 2012 року, видно що між сторонами укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку шляхом підписання ОСОБА_1 анкети - заяви приєднання к Умовам та Правилам надання банківських послуг (а.с.9).

Позивачем до позову додані Умови та Правила надання банківських послуг, відповідно до яких, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою держателя картки відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. По закінченню строку дії відповідна картка продовжується Банком на новий термін (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії).

Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість за кредитним договором від 25 травня 2012 року, укладеного між сторонами станом на 28 лютого 2015 року складає 34918,41 грн., з яких: 18288,27 грн. заборгованість тіла кредиту, 13505,30 грн. - заборгованість по процентам; 985,87 грн. пеня та комісія, а також штрафи 500,00 грн. (фіксована частина),1638,97 грн. (відсоткова складова) (а.с.6-7).

Між сторонами виник спір щодо належноговиконання відповідачем кредитних зобов`язань та наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Відповідно до частини другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з вимогами ч. ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з правового аналізу вказаних норм, Умови надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги відповідача, що умовами укладеного договору анкети-заяви від 26 травня 2012 року, яка підписана позичальником та міститься в матеріалах справи, не передбачено узгодженого між сторонами розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами, розміру пені, комісії, штрафів, тому застосувати до кредитних правовідносин відсоткову ставку по договору, як і штрафні санкції за порушення умов виконання зобов`язань, колегія суддів вважає неприпустимим, а доводи апеляційної скарги в цій частині такими, що підлягають задоволенню.

Тарифи по картам, що надані позивачем до позовної заяви, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки не містять підпису відповідача, що він при отриманні кредитних к коштів був ознайомлений із діючими тарифами, що саме ці тарифи діяли та позичальник погодився про їх застосування (а.с.10-11).

Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, видно, що змінювався ліміт кредитування та перевипуск кредитної картки зі строком дії 05/2017 (а.с.8).

Колегією суддів досліджено наданий позивачем розрахунок заборгованості, проте повністю із ним погодитися неможна.

Як видно з розрахунок заборгованості станом на 04 липня 2013 року, відповідач мав поточну заборгованість за кредитними коштами 15136,13 грн. Станом на 28 лютого 2015 року, з урахуванням сплачених відповідачем платежів, поточна заборгованість за тілом кредиту становить 16478,27 грн., прострочена заборгованість 1810грн., що разом становить 18288,27 грн., яку суд правомірно стягнув з відповідача.(а.с.7).

Відповідач, заперечуючи проти розміру заборгованості не надав жодних доказів про погашення кредитної заборгованості у більшому розмірі ніж 9833,32 грн., що ураховано позивачем при розрахунку заборгованості (а.с.6-7).

Отже, висновок суду першої інстанції про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 18288,27 грн., колегія суддів вважає вірним.

Проте, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для нарахування та стягнення судом першої інстанції відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів, тому що наданий позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток, а також Умови та правила надання банківських послуг, що міститься в матеріалах справи, не містить підпису позичальника, що спростовує твердження позивача про узгоджений між сторонами їх розмір, що виключає факт доведеності обізнаності та погодження позичальника із умовами кредитування відсоткової ставкою, що виключає її застосування (а.с.10).

Даний висновок колегії суддів узгоджується з правовим висновком викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. у справі № 342/180/17, відступати від якого колегія суддів підстав не заходить.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з порушенням вимог законодавства, без належного дослідження наявних у матеріалах справи доказів, тому на підставі положення п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає частково скасуванню в частині стягнення на користь АТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором б/н від 26 травня 2012 року, яка складається з 13505,30 грн. - заборгованість по процентам; 985,87 грн. пеня та комісія, а також штрафи 500,00 грн. (фіксована частина),1638,97 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову АТ КБ «ПриватБанк» в їх задоволенні.

Рішення суду в частині стягнення на користь АТ КБ «ПриватБанк» зі ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором б/н від 26 травня 2012 року, яка складається з 18288,27 грн. -заборгованість за кредитом - залишити без змін.

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову на відповідача.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовними вимогами АТ КБ «ПриватБанк» сплачено судовий збір в сумі 349,18 грн. Позовні вимоги задоволено частково, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 182,88 грн., відповідно розрахунку (18288,27 грн.х349,18 /34918,41).

Керуючись ст. ст. 367, 369, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року в частині стягнення зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 26 травня 2012 року, в сумі 16630,14 грн. та складається із: 13505,30 грн. заборгованість по процентам; 985,87 грн. пеня та комісія, а також штрафи 500,00 грн. (фіксована частина),1638,97 грн., скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову Акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» в їх задоволенні.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року в частині стягнення на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» зі ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором б/н від 26 травня 2012 року, яка складається з 18288,27 грн. -заборгованість за кредитом - залишити без змін.

Змінити рішення в частині розподілу судових витрат, зменшити стягнуті на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» зі ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору з 349,18 грн. до 182,88 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 16 січня 2020 року.

Головуючий:

Судді: