Справа № 766/2018/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого-судді Прохоренко В.В.,

секретар Лещенко О.Ю.,

за участю позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

відповідача: ОСОБА_3 ,

представника відповідача: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , про визнання договору купівлі-продажу недійсним та поділ майна подружжя,

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_6 , про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що з 28.09.1996 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Під час шлюбу ними було придбано автомобіль Opel Astra, 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та належить їм на праві спільної сумісної власності. Право власності на який оформлено на відповідача ОСОБА_3 . На даний час шлюб між ними розірвано. Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя не досягнуто. Просила в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на Ѕ частину автомобіля Opel Astra, 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , стягнути з відповідача судові витрати.

В ході розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги просила суд з врахуванням положень статей 203, 215, 369 ЦК України та статей 60, 65, 69, 70, 71 СК України визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля Opel Astra G2.0Di, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузову (шасі) НОМЕР_2 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 ; визнати за нею право власності на Ѕ частину автомобіля Opel Astra G2,0Di,2000 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузову(шасі) НОМЕР_2 ; стягнути з ОСОБА_3 на її користь судові витрати, у тому числі сплачений судовий збір та витрати на проведення судової експертизи.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.05.2019 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_5 , яка є спадкоємицею ОСОБА_6 .

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з урахуванням уточнень, просили суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю.

Відповідач ОСОБА_5 судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд установив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_7 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі. (а.с.6).

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 24.12.2013 року шлюб між ними розірвано. Прізвище позивача після реєстрації розірвання шлюбу змінено на ОСОБА_8 (а.с.7).

За час перебування сторін у шлюбі ними придбано майно, а саме автомобіль марки Opel Astra, 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

З договору купівлі-продажу №2032/07/6541/2016 від 12.04.2016 року, укладеного в Територіальномк сервісному центрі 6541 МВС України м.Херсона вбачається, що ОСОБА_3 продав ОСОБА_6 транспортний засіб Opel Astra, 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . За домовленістю сторін вартість автомобіля складає 3 000,00 грн. (а.с.26).

З повідомлення Регіонального сервісного центру в Херсонській області №31/21/8-1877 від 11.07.2016 року вбачається, що згідно даних автоматизованого обліку «НАІС» МВС України, 21.12.2007 року за ОСОБА_3 зареєстровано транспортний засіб Opel Astra, 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . 15.04.2016 року зазначений транспортний засіб перереєстровано на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вартість транспортного засобу, що вказана в договорі купівлі-продажу №2032/07/6541/2016 складає 3 000 грн (а.с.25).

Ухвалою суду від 26.20.2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_6 .

З копії спадкової справи №3234/2018, заведеної Другою Херсонською державною нотаріальною конторою, дослідженою в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . після його смерті спадщину прийняла донька ОСОБА_5 та син ОСОБА_3 (а.с.143-153).

Звертаючись із позовними вимогами ОСОБА_1 свої доводи зводила до того, що придбаний за час перебування у шлюбі автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя та враховуючи, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля укладено без її відома та згоди, просила визнати недійсним договір купівлі продажу №2032/07/6541/2016 від 12.04.2016 року та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля.

У статті 41 Конституції України закріплено одне із основоположних прав людини і громадянина - непорушність права власності, відповідно до якого кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтями 316, 317, 319, 321, 328 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майно, які ним здійснюються на власний розсуд. Право власності є непорушним та ніхто не може ьути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За загальним правом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності має свої особливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. За вимогами ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майно, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкції правил статті 60 СК України свідчать про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Згідно із частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Законодавством України не передбачена державна реєстрація договору купівлі-продажу транспортного засобу, а також цей договір не потребує нотаріального засвідчення.

Таким чином, для укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу згода другого з подружжя має бути письмова, без нотаріального посвідчення.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Як зазначено вище, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

При цьому, відповідно до положень частин першої та другої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

При розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду, викладеному у постанові від 03.05.2018, у справі № 755/20923/14ц, при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

У відповідності до ч.4 ст. 263 ЦПК України При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Під час розгляду справи позивачем вимога про стягнення з відповідача 1/2 вартості спірного автомобіля не заявлялась, тому відповідно до ч.2 ст. 264 ЦПК України суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог та стягнути з відповідача зазначену компенсацію.

З огляду на норми матеріального права позицію Верхового суду та встановленні обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення судових витрат, які покладаються на позивача у разі відмови у позові.

На підставі викладеного ст. ст. 3, 54, 55, 60, 70 СК України, ст.ст. 203,215, 218, 316, 317, 319, 321, 328 ЦК України керуючись ст. ст. 6-13, 76-79, 81, 141,142, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Суддя В.В.Прохоренко