ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/2067/20 Справа № 702/523/17
Монастирищенський районний суд Черкаської області
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

11 грудня 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Нерушак Л.В.

Суддів Василенко Л.І., Карпенко О.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 22 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 , в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору: Монастирищенський відділ Уманської місцевої прокуратури, Орган опіки та піклування, Служба у справах дітей виконкому Монастирищенської міської ради, Служба у справах дітей виконкому Уманської міської ради, Орган опіки та піклування Монастирищенської райдержадміністрації Черкаської області, Служба у справах дітей Уманської районної державної адміністрації Черкаської області про порушення прав дитини, скасування договору дарування будинковолодіння, -

в с т а н о в и в :

06.06.2017 року ОСОБА_2 , в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про порушення прав дитини, скасування договору дарування будинковолодіння.

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 22 березня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , яка діяла в інтересах ОСОБА_1 , відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 оскаржили рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу безпосередньо до Монастирищенського районного суду Черкаської області 16.11.2020 року, порушуючи питання про скасування рішення.

Разом з апеляційною скаргою, скаржниками ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_1 зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 їй виповнилося 18 років, а тому вона самостійно може звертатися до суду, оскільки орган опіки не захистив її права. ОСОБА_1 вказує, що з 15.09.2020 року була зарахована студенткою Уманського університету садівництва на денну форму навчання. У клопотанні про поновлення строку вона посилається, що з 02.11.2020 року по 10.11.2020 року ОСОБА_1 , хворіла, та по теперішній час почуває себе не зовсім здоровою.

У зв`язку з вищевикладеним ОСОБА_1 просить суд поновити строки оскарження рішення суду першої інстанції та вважати їх не пропущеними.

ОСОБА_2 мотивує клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження тим, що з 2011 року по теперішній час продовжуються суди, в зв`язку з посяганням ОСОБА_3 на її власність (однокімнатну квартиру), в той час як ОСОБА_3 з порушенням законів продав своє домоволодіння та зараз живе у своєї матері ОСОБА_3 .

У клопотанні ОСОБА_2 вказує, що 23.10.2020 року довідалася про заборгованість ОСОБА_3 аліментів на суму 13 293 грн., що є дуже суттєвим.

ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_3 завдав значної моральної та матеріальної шкоди, а 29.08.2014 року був позбавлений батьківських прав щодо дочки ОСОБА_1 .

У зв`язку з вищевикладеним ОСОБА_2 просила поновити строк на апеляційне оскарження рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 22 березня 2018 року.

Інших підстав пропуску строку на поновлення строків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не зазначають.

Дослідивши дані клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, перевіривши матеріали справи та доводи і обґрунтування скаржників щодо оскарження рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не вбачає підстав для поновлення суттєво пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 22 березня 2018 року, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно ч. 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волі особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у статті 17 Конвенції, згідно якої жодне з положень Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Тобто особа, яка залучена до участі у розгляді, зокрема, цивільного спору, зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

З аналізу наявних матеріалів справи вбачається, що у даній справі ОСОБА_2 , яка діяла як законний представник, пред`являючи позов в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 , а тому колегія суддів апеляційного суду вважає, що на вона безпосередньо приймала участь у розгляді справи, також мала представника, яка представляла інтереси позивача в суді, та їй було достовірно відомо про ухвалення рішення від 22.03.2018 року, так як скаржник була учасником справи разом з своїм представником.

Про розгляд даної справи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були обізнані належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи повістками про виклик до суду та поданими ними неодноразово клопотаннями про перенесення та відкладення розгляду справи, про розгляд справи без участі ОСОБА_2 та її представника у судовому засіданні.

Приймаючи до уваги викладені вище обставини, матеріалами справи повністю спростовуються посилання скаржника про наявність факту неповідомлення учасника справи про її розгляд або незалучення його до участі в ній згідно до п.1 ч. 2 ст. 358 ЦПК України. Оскільки скаржниками не доведено, визначених у законі підстав, відповідно до п.п.1, 2 ч. 2 ст. 358 ЦПК України, якими передбачено поважність причин пропуску строку на подання апеляційної скарги, то апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження, оскільки з дати прийняття рішення судом від 22 березня 2018 року пройшло понад два роки.

Скаржником не надано доказів у підтвердження наявності обставин непереборної сили, що спричинили пропуск строків на апеляційне оскарження згідно п.2 ч.2 ст.358 ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно даних супровідного листа Монастирищенського районного суду Черкаської області від 27.03.2018 року було направлено копію рішення від 22.03.2018 року на адресу учасників справи, зокрема : ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), представнику позивача - ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ), які отримано ОСОБА_2 відповідно 26 березня 2018 року, а представником повторно відправлено та отримано 05.04. 2018 року ( а. с. 62, 67 т. 2).

Також із матеріалів справи вбачається, що на адресу суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_4 , зареєстроване у суді 06.04.2018 року, згідно якого вказано, що копію рішення суду від 22.03.2020 року отримано, рішення є зрозумілим.

У даному клопотанні представник позивача ОСОБА_4 просить суд надіслати завірені копії документів з справи, а саме: з усіх погосподарських книг Чапаєвської сільської ради, наданих суду, та на які суд посилався в своєму рішенні на адресу ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ).

Згідно супровідного листа Монастирищенського районного суду Черкаської області від 19.04.2018 року на адресу ОСОБА_2 на клопотання представника позивача було надіслано копії документів, які просила представник позивача.

Враховуючи викладені вище обставини, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що про ухвалене рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 22.03.2018 року позивач була належним чином обізнана, однак не скористалася своїми процесуальними правами на оскарження рішення суду, у строки визначені ЦПК України.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany).

У рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» викладено висновок Європейського суду з прав людини про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом із тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан потрібного їм судового провадження. У кожній справі суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип юридичної визначеності.

Як вже зазначалось, пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

У відповідності до п.4 ч.1 ст. 358 ЦПК України, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі.

Оскільки підстави, наведені заявником для поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційним судом визнані неповажними, а також враховуючи, що строк на апеляційне оскарження пропущено більше ніж два роки, а в заяві не зазначені виключні випадки, передбачені частиною другою статті 358 ЦПК України для поновлення строку на апеляційне оскарження, тому у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 22.03.2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 , в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору: Монастирищенський відділ Уманської місцевої прокуратури, Орган опіки та піклування, Служба у справах дітей виконкому Монастирищенської міської ради, Служба у справах дітей виконкому Уманської міської ради, Орган опіки та піклування Монастирищенської райдержадміністрації Черкаської області, Служба у справах дітей Уманської районної державної адміністрації Черкаської області про порушення прав дитини, скасування договору дарування будинковолодіння необхідно відмовити.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що, звертаючись із позовними вимогами в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_1 , її законний представник мати ОСОБА_2 , не надала суду самого договору дарування будинку, який оспорюється та ставиться питання про його скасування.

Із наявних матеріалів справи не вбачається наявність договору дарування, а судом першої інстанції встановлено, що відповідачем жодних договорів не укладалось на спірний будинок. Суд у рішенні прийшов до висновку, що позивачем не доведено, що відповідач ОСОБА_3 мав у власності будинок, уклав договір дарування, не отримавши дозволу органу опіки та піклування на вчинення правочину, що призвело до порушення в результаті його укладення прав неповнолітньої дитини. Отже, доводи скаржника щодо порушення прав неповнолітньої є безпідставними та спростовуються доказами в матеріалах справи, оскільки сам договір дарування не був укладений ОСОБА_3 .

З огляду на вище викладене, апеляційний суд, керуючись вимогами ч. 2 ст. 358 ЦПК України, не вбачає підстав для задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду та відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ч.2 ст. 358, ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 22.03.2018 року відмовити.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 22 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 , в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору: Монастирищенський відділ Уманської місцевої прокуратури, Орган опіки та піклування, Служба у справах дітей виконкому Монастирищенської міської ради, Служба у справах дітей виконкому Уманської міської ради, Орган опіки та піклування Монастирищенської райдержадміністрації Черкаської області, Служба у справах дітей Уманської районної державної адміністрації Черкаської області про порушення прав дитини, скасування договору дарування будинковолодіння .

Направити скаржнику копію ухвали апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів .

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Л.І. Василенко

О.В. Карпенко