ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року

м. Київ

справа № 577/1117/16

провадження № 61-26439 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Журавель В. І., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Альфа Банк»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 квітня 2017 року у складі судді Ярмак О. М. та на постанову апеляційного суду Сумської області від 06 березня 2018 року у складі колегії суддів Ткачук С. С., Криворотенка В. І., Собини О. І.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ПАТ Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та просило стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 1802/0508/71-010 у розмірі 14 834,77 доларів США, з яких 12 285,48 доларів США заборгованості за тілом кредиту, 2 549,48 доларів США заборгованості по процентах за користування кредитними коштами.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 23 травня 2008 року ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого у подальшому стало ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 1802/0508/71-010, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 20 700 доларів США, а ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання погашати заборгованість за кредитом, проценти за користування ним, а також сплачувати неустойку та інші передбачені договором платежі у сумі та строки, визначені кредитним договором і графіком погашення кредиту.

У забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, 23 травня 2008 року ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 уклали договір поруки № 1802/0508/71-010-Р-1, за умовами якого ОСОБА_2 поручилася за виконання ОСОБА_1 обов`язків, що виникли на підставі основного договору.

Свою частину зобов`язань, що випливають з кредитного договору, ОСОБА_1 не виконала, в результаті чого станом на 7 лютого 2016 року у неї утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 12 285,29 доларів США та 2 549,48 доларів США заборгованості по процентах за користування кредитними коштами.

25 травня 2012 року ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», а 15 червня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» уклали договори купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, відповідно до яких відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 1802/0508/71-010 та договором поруки № 1802/0508/71-010-Р-1 на користь ПАТ «Альфа Банк».

10 лютого 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» направив відповідачам вимогу про дострокове поверення кредиту, але вказана вимога ними виконана не була, у зв`язку з чим позивач просив вирішити спір у судовому порядку.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 квітня 2017 року позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 23 травня 2008 року № 1802/0508/71-010 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 23 травня 2008 року № 1802/0508/71-010 у розмірі 14 834,77 доларів США, що у перерахунку на національну валюту України станом на 10 квітня 2017 року становить 400 153,01 грн.

У задоволенні позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 23 травня 2008 року № 1802/0508/71-010 відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 на користь банку, суд першої інстанції виходив з того, що у позичальника утворилася заборгованість за кредитним договором, тому у банку наявні підстави для дострокового повернення кредиту.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості із ОСОБА_2 на користь банку, суд першої інстанції виходив з того, що заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 24 березня 2016 року визнано припиненою поруку ОСОБА_2 за договором від 23 травня 2008 року № 1802/0508/71-010-Р-1, укладеним між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк».

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Постановою апеляційного суду Сумської області від 06 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 квітня 2017 року в частині стягнення заборгованості із ОСОБА_1 на користь банкузалишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи та дійшов правильних висновків про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, а доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У травні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на оскаржувані судові рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2019 року дану справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувані судові рішення як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зазначає, що суд не вжив заходів для проведення судово-економічної експертизи, що призвело до неправильного вирішення справи. Вважає, що банком порушено законодавство про захист прав споживачів.

Рішення судів у частині відмови у стягненні з поручителя заборгованості за кредитним договором у касаційному порядку не оскаржується, а тому Верховним Судом у цій частині не переглядається.

Заперечення/відзив на касаційну скаргу

Заперечення/відзив на дану касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 23 травня 2008 року ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 1802/0508/71-010, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит під 11,9 % річних на строк з 23 травня 2008 року по 22 травня 2033 року включно у сумі 20 700 доларів США для купівлі квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з пунктом 3.1 договору позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів на позичковий рахунок № НОМЕР_1 щомісяця згідно графіку, що є невід`ємною частиною кредитного договору.

23 травня 2008 року банк, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір поруки у забезпечення виконання зобов`язань останньої по сплаті кредитних коштів за вказаним вище кредитним договором.

25 травня 2012 року ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» уклали договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, за яким до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором від 23 травня 2008 року № 1802/0508/71-010, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1

15 червня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» уклали договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором, за яким ПАТ «Дельта Банк» відступило ПАТ «Альфа-Банк» право вимоги за кредитним договором від 23 травня 2008 року № 1802/0508/71-010.

Позичальник здійснив останній платіж по кредитному договору 01 липня 2014 року у розмірі 77,98 доларів США, який зарахований на сплату відсотків, по тілу кредиту останній платіж сплачений 09 квітня 2014 року у сумі 73,22 доларів США. Після вказаних дат відповідач не вносила щомісячних платежів на виконання умов кредитного договору.

10 лютого 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» надіслало на адресу ОСОБА_1 та її поручителя ОСОБА_2 вимогу про дострокове повернення кредиту протягом 30 днів з дати відправлення вказаної вимоги, однак у добровільному порядку вказана вимога не була виконана.

У позичальника утворилася заборгованість в сумі 14 834,77 доларів США, з яких 12 285,29 доларів залишку за тілом кредиту та 2 549,48 доларів заборгованості по процентах.

24 березня 2016 року заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва, яке набрало законної сили, у цивільній справі № 761/19921/15 за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Альфа-Банк» про захист прав споживача та визнання поруки такою, що припинена, поруку від 23 травня 2008 року за договором № 1802/0508/71-010-Р-1, укладеним між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк», визнано припиненою у зв`язку зі спливом шестимісячного строку для пред`явлення позову до поручителя.

За клопотанням представника ОСОБА_1 ухвалами суду від 06 жовтня 2016 року та від 09 грудня 2016 року у справі була призначена судова економічна експертиза, яка не була проведена, у тому числі у зв`язку з не сплатою відповідачем її вартості.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення не в повній мірі відповідають зазначеним вимогам закону.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення позики, що залишилася, та сплати процентів.

Звернення банку про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом (заявою) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц та від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16-ц.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості з поручителя, посилався на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва, яке набрало законної сили, у цивільній справі № 761/19921/15 за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Альфа-Банк» про захист прав споживача та визнання поруки такою, що припинена.

Судом першої інстанції не враховано, що цим рішенням встановлено, що банк звернувся із вимогою про дострокове виконання зобов`язань за договором 31 жовтня 2014 року, тоді як судами при розгляді даної справи встановлено, що банк звернувся до боржника та поручителя з такою ж вимогою 10 лютого 2016 року.

При цьому відповідно до розрахунку заборгованості банк продовжував нараховувати проценти у період з 31 жовтня 2014 року по 10 лютого 2016 року та просить їх стягнути у своєму позові.

Апеляційний суд при перегляді не перевірив, коли наступив строк виконання зобов`язання в повному обсязі, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по процентах у розмірі відповідно до розрахунку банку.

Щодо заборгованості по тілу кредиту, то суди встановили обставини, які підтверджують виникнення такої заборгованості ОСОБА_1 перед банком за кредитним договором, у зв`язку з чим дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для її стягнення.

Доводи касаційної скарги, що суд не вжив заходів для проведення судово-економічної експертизи, спростовується обставинами, встановленими судами, відповідно до яких суд першої інстанції двічі призначав судово-економічну експертизу, яка не була проведена, у тому числі у зв`язку з не сплатою відповідачем її вартості.

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пунктів першого та третього частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

За таких обставин відповідно до статті 411 ЦПК України постанова апеляційного суду підлягає скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентах за кредитним договором із направленням справи у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду першої інстанції, залишене без змін постановою апеляційного суду, в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по тілу кредиту є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування у цій частині відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Сумської області від 06 березня 2018 року в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Альфа Банк» 2 549,48 доларів США заборгованості по процентах скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 квітня 2017 року та постанову апеляційного суду Сумської області від 06 березня 2018 року в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Альфа Банк» 12 285,29 доларів США заборгованості по тілу кредиту залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

М. М. Русинчук