Номер провадження: 22-ц/813/6325/20
Головуючий у першій інстанції Літвінова І. А.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря: Ющак А.Ю.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи,апеляційну скаргу Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2020 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Попової Ангеліни Сергіївни щодо винесення постанови від 18 березня 2019 року у виконавчому провадженні № 42095290 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі,

встановив:

19 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - Другого Київського ВДВС) Попової А.С. щодо винесення постанови від 18 березня 2019 року у виконавчому провадженні № 42095290 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі та просив суд:

скаргу на дії державного виконавця Другого Київського ВДВС Попової А.С. розглянути без участі боржника та задовольнити;

визнати неправомірними дії державного виконавця Другого Київського ВДВС Попової А.С. щодо винесення постанови від 18 березня 2019 року у виконавчому провадженні № 42095290 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, боржнику громадянину України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , що зареєстрований в АДРЕСА_1 ;

скасувати постанову державного виконавця Другого Київського ВДВС Попової А.С. від 18 березня 2019 року у виконавчому провадженні № 42095290, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі боржнику громадянину України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , що зареєстрований в АДРЕСА_1 .

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 посилався на те, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08.01.2014 року по цивільній справі № 520/11603/13-ц з нього стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 516 грн. щомісячно, починаючи з 03 вересня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також на користь своєї дружини ОСОБА_2 - аліменти у розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 03 вересня 2013 року по 02 червня 2016 року (аркуш основної справи 33).

08 лютого 2014 року головним державним виконавцем Другого Київського ВДВС Мельниченко А.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 42095290 (а.с.6).

18 березня 2019 року державним виконавцем Другого Київського ВДВС Поповою А.С., при примусовому виконанні виконавчого листа № 520/11603/13-ц, виданого 29.01.2014 року, винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України (а.с.7).

Разом з тим, починаючи з 03 вересня 2013 року він регулярно сплачує на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їх спільної малолітньої дитини. Деякий час, від його імені за його кошти його матір ОСОБА_3 сплачувала вказані в рішенні суду аліменти, і він вважав, що добросовісно виконує рішення суду.

Крім іншого зазначив, що не отримував оскаржувану постанову від державного виконавця, однак про таку заборону дізнався 16 грудня 2019 року, коли у нього виникла необхідність виїзду за кордон України для працевлаштування. Одразу звернувся до державного виконавця, та ознайомившись із матеріалами виконавчого провадження, надав усі наявні у нього квитанції про сплату аліментів та просив скасувати оскаржувану постанову в усній формі, однак державним виконавцем в усній формі йому було відмовлено, у зв`язку з тим, що в деяких квитанціях платником зазначена його матір, а не він та не вказане цільове призначення платежів сплата аліментів (а.с. 8-22).

Свою скаргу ОСОБА_3 обгрунтовував також тим, що з 2011 року він працює моряком та специфіка цієї професії полягає у постійному виїзді за кордон України, тому оскаржувана постанова позбавляє його права для подальшої праці. Вважає, що в матеріалах виконавчого провадження не має жодного доказу ухилення ним від виконання зобов`язань. Зауважив, що заборона виїзду за кордон, яка накладена постановою про тимчасове обмеження боржнику у праві виїзду за межі України, порушує його право на працю та повністю позбавляє його заробітку та засобів існування.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2020 року скаргу ОСОБА_1 було задоволено (а.с.54-63).

Визнано дії державного виконавця Другого Київського ВДВС Попової А.С. щодо винесення постанови від 18 березня 2019 року у виконавчому провадженні № 42095290 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, боржнику громадянину України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 неправомірними.

Постанову державного виконавця Другого Київського ВДВС Попової А.С. від 18 березня 2019 року у виконавчому провадженні № 42095290, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі боржнику громадянину України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 скасовано.

В апеляційній скарзі Другий Київський ВДВС ставить питання про скасування вищевказаної ухвалиКиївського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2020 року, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання, призначеного на 02.12.2020 року, на 13.00 год., як то передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с. 108-112), у тому числі стягував ОСОБА_2 , оскільки за зареєстрованим місцем свого проживання відсутня (а.с.111).

При цьому, колегія суддів враховує, що у відповідності до п.п. 1, 5 Розпорядження голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року, з наступними змінами (а.с. 113), тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки «помаранчевий» або «червоний», зупинити розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинити їх допуск до залів судових засідань.

Оскільки жоден із учасників даної цивільної справи не надав суду заяви про бажання прийняти участь у справі особисто, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників, на підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення, яким є постанова суду, є 11.12.2020 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Другому Київському ВДВС перебуває виконавче провадження АСВП №42095290 з примусового виконання виконавчого листа № 520/11603/13-ц від 29.01.2014 року, виданого Київським районним судом м. Одеси про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 516 грн. щомісячно, починаючи з 03 вересня 2013 року по 02 червня 2031 року.

08.02.2014 року головним державним виконавцем Другого Київського ВДВС Мельниченко А.В. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 520/11603/13-ц від 29.01.2014 року, виданого Київським районним судом м. Одеси (а.с.6).

Вирішуючи апеляційну скаргу Другого Київського ВДВС, колегія суддів зазначає, що як зазначив суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, відповідно до Розрахунку заборгованості від 16.05.2018 року за період з 03 вересня 2013 року по 16.08.2018 року встановлена заборгованість боржника ОСОБА_1 по сплаті аліментів у розмірі 27608,48 грн. станом на 16.02.2018 року.

Актом від 08.05.2018 року складеним державним виконавцем Другого Київського ВДВС за результатами виходу за адресою боржника ОСОБА_1 , було встановлено, що за адресою ніхто не проживає, двері ніхто не відкрив.

У зв`язку з цим, та у зв`язку з невиконанням судового рішення, постановою державного виконавця Другого Київського ВДВС від 13.06.2018 року було накладено арешт на майно боржника.

Крім того, станом на 01.08.2018 року була встановлена заборгованість за період з 01.03.2018 року по 01.08.2018 року у розмірі 30188,48 грн., що також підтверджується Розрахунком заборгованості від 27.07.2018 року, та про що також вказано в оскаржуваній ухвалі суду.

Постановою від 27.07.2018 року державний виконавець Другого Київського ВДВС встановила місце роботи боржника, який згідно довідки ДФС України від 19.04.2018 року отримував дохід в СЖС Україна, ІНОЗЕМНЕ Підприємство, яке знаходиться територіально в Суворовському районі м. Одеси, у зв`язку з чим виконавчий документ було передано до Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Разом з тим, 30.08.2018 року постановою державного виконавця Другого Суворовського ВДВС Субіною О.Г. виконавче провадження № 42095290 знову було передано до Другого Київського ВДВС, яке 04.10.2018 року постановою заступника начальника Другого Київського ВДВС Васильєвої С.О. прийнято до виконавчого провадження № 42095290 (а.с.69).

В подальшому, 08.10.2018 року державним виконавцем Другого Київського ВДВС Поповою А.С. винесено постанову про прийняття виконавчого провадження та постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Копії постанов відправлені рекомендованим повідомленням боржнику (номер поштового трекеру 65 8) (а.с.71, 72). Однак, відповідно до поштового повідомлення дані копії повернулися на адресу Другого Київського ВДВС.

У зв`язку з викладеними обставинами, 18 березня 2019 року державним виконавцем Другого Київського ВДВС Поповою А.С., при примусовому виконанні виконавчого листа № 520/11603/13-ц, виданого 29.01.2014 року, винесено оскаржувану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості ді сплати аліментів у повному обсязі (а.с.7, 73-звор.).

При цьому вказаним державним виконавцем було взято до уваги, що на день винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови боржник був освідомлений про відкриття виконавчого провадження і його існування, а також про те, що заборгованість по аліментам перевищувала суму відповідних платежів за чотири місяці і складала 30 188,48 грн.

В той же день, а саме: 18.03.2019 року державним виконавцем Другого Київського ВДВС Поповою А.С. зроблено повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників.

При цьому колегія суддів зазначає, що Законом України «Про виконавче провадження» визначені умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження на примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах у межах повноважень та у спосіб, визначеними цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

В той же день, а саме 18.03.2019 року, за вихідним номером 10606, зазначені вимоги законодавства були виконані державним виконавцем Другого Київського ВДВС Поповою А.С. (а.с.73).

Звертаючись зі скаргою до суду, заявник ОСОБА_1 посилався на те, що, починаючи з 03 вересня 2013 року він регулярно сплачує на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їх спільної малолітньої дитини. Деякий час, від його імені за його кошти його матір ОСОБА_3 сплачувала вказані в рішенні суду аліменти, і він вважає, що добросовісно виконував рішення суду.

Крім іншого, скаржник вказав, що не отримував оскаржувану постанову від державного виконавця Другого Київського ВДВС, однак про таку заборону дізнався 16 грудня 2019 року, коли у нього виникла необхідність виїзду за кордон України для працевлаштування. Одразу звернувся до державного виконавця, ознайомившись із матеріалами виконавчого провадження надав усі наявні у нього квитанції про сплату аліментів та просив скасувати оскаржувану постанову в усній формі, однак державним виконавцем в усній формі йому було відмовлено у зв`язку з тим, що в деяких квитанціях платником зазначена його матір, а не він та не вказане цільове призначення платежів.

З 2011 року він працює моряком та специфіка цієї професії полягає у постійному виїзді за кордон України, тому оскаржувана постанова позбавляє його права для подальшої праці. Вважає, що в матеріалах виконавчого провадження не має жодного доказу ухилення ним від виконання зобов`язань. Зауважує на тому, що заборона виїзду за кордон, яка накладена постановою про тимчасового обмеження боржнику у праві виїзду за межі України, порушує його право на працю та повністю позбавляє його заробітку та засобів існування.

Заперечуючи проти скарги ОСОБА_1 , державний виконавець Другого Київського ВДВС Попова А.С. пояснила, що на примусовому виконанні в Другому Київському ВДВС перебуває виконавчий лист № 520/11603/13-ц від 29.01.2014 року, виданий Київським районним судом м. Одеси щодо стягнення з боржника ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання їх спільної дитини у розмірі 516 грн., щомісячно.

08 жовтня 2018 року нею - державним виконавцем Другого Київського ВДВС, винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (копії постанови відправленні рекомендованим повідомленням).

При цьому, станом на 18.03.2019 року боржник ОСОБА_1 до Другого Київського ВДВС не з`являвся, квитанції про сплату аліментів не надавав.

З цих підстав, та у відповідності до статті 71 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно якої за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та холодною зброєю.

28 листопада 2019 року боржник ОСОБА_1 звернувся до Другого Київського ВДВС із заявою і надав квитанції про сплату аліментів, які були враховані при розрахунку заборгованості від 23.12.2019 року.

Однак, станом на 01.01.2020 року заборгованість по аліментам боржника ОСОБА_1 складала 43586,18 грн., а станом на 01.03.2020 року 45804,18 грн., що підтверджується Розрахунком заборгованості по аліментам від 20.03.2020 року (а.с.74),у зв`язку з чим відсутні правові підстави для скасування постанов, винесених нею 18 березня 2019 року в рамках виконавчого провадження № 42095290.

Що стосується доводів заявника скарги ОСОБА_1 про те, що йому не була направлена копія постанови Другого Київського ВДВС про відкриття провадження у справі та копія постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, то колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення скарги ОСОБА_1 , суд виходив і того, що матеріали виконавчого провадження не містять будь-яких доказів, що ОСОБА_1 , як боржник за виконавчим провадженням № 42095290, до винесення оскаржуваної постанови взагалі був обізнаний про наявність виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа, виданого на виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.01.2014 року.

Суд вказав, що матеріали виконавчого провадження містять тільки супровідні листи на ім`я боржника, однак докази, які б підтвердили отримання боржником документів виконавчого провадження, в тому числі розрахунок заборгованості за період з 01.03.2018 по 01.08.2018 роки в сумі 30188,48 грн., в матеріалах виконавчого провадження № 42095290 відсутні.

Виходячи з викладеного, суд вважав встановленим належними доказами, що станом на 18.03.2019 року ОСОБА_1 не був повідомлений про наявність заборгованості за період з 01.03.2018 по 01.08.2018 роки в сумі 30188,48 грн. у відповідності до розрахунку державного виконавця від 27.07.2018 року.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки судом не було враховано наступного.

Так, за змістом ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом першої інстанції не було враховано, що відповідно до статті 28 ЗУ «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

При цьому, жоден із нормативних актів не передбачає направлення цього повідомлення рекомендованою поштовою кореспонденцією з повідомленням.

Судом також не було враховано, що у відповідності до п.1 ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка була чинною на час винесення оскаржуваної постанови державним виконавцем, у тому числі з врахуванням Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 року, № 2475-VІІІ, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Тобто, в даному випадку, за змістом вказаної норми права, винесення вищевказаної постанови є не правом державного виконавця, а його обов`язком.

Саме у зв`язку з цими обставинами, 18.03.2019 року державним виконавцем Другого Київського ВДВС Поповою А.С. було винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

В іншому випадку, бездіяльність державного виконавця Другого Київського ВДВС по неприйняттю мір щодо належного виконання судового рішення, була б неправомірною і повністю би невілювала вимоги, які зазначені в п.9 ч. 1 ст. 129 Конституції України, ст. 18 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», у тому числі і його ст. 71.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції також виходив із того, що після того, як боржник ОСОБА_1 дізнався про вчинені виконавцем дії, він 28.11.2019 року звернувся до державного виконавця Другого Київського ВДВС з заявою про перерахунок суми заборгованості з врахуванням квитанцій за 2018-2019 роки.

Проте, судом не було враховано, що навіть після перерахування суми заборгованості, із врахуванням вищевказаних квитанцій, сума заборгованості боржника ОСОБА_1 по аліментам, станом на 01.01.2020 року складала 43586,18 грн., а станом на 01.03.2020 року 45804,18 грн., що підтверджується Розрахунком заборгованості по аліментам від 20.03.2020 року (а.с.74), про що зазначено вище, тобто заборгованість не була погашена.

Разом з тим, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вказав, що оскаржувана скаржником ОСОБА_1 постанова винесена завчасно і підлягає скасуванню, оскільки необхідним є встановлення точної суми заборгованості боржника з врахуванням проведених ним проплат, а також відсутні докази умисного ухилення боржника від виконання рішення суду, оскільки матеріали виконавчого провадження не містять будь-яких доказів отримання ОСОБА_1 повідомлення про заборгованість до 18.03.2019 року, тобто до часу винесення оскаржуваної постанови.

При цьому суд вказав, що пунктом 1 розділу ХІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень встановлено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, що відповідно до Закону підлягає примусовому виконанню, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України вирішує суд, за місцем виконання відповідного рішення, за поданням державного або приватного виконавця.

Однак, за наявності обставин, передбачених абзацом першим або шостим частини дев`ятої статті 71 Закону, державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Розділом ХVІ Інструкції встановлено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці (у випадках, визначених абзацом шостим частини дев`ятої статті 71 Закону, - три місяці), державний виконавець виносить вмотивовані постанови, передбачені пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 Закону, які виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження.

Також судом зазначено, що застосування вказаних обмежень за порушення боржником своїх зобов`язань зі сплати аліментів, мають ознаки застосування мір примусового характеру, направлених на виконання боржником рішення суду, у разі його ухилення від виконання рішення суду, для чого необхідно встановити наявність вини такої особи у свідомому невиконанні рішення суду.

Умисні винні дії, тобто дії, що спрямовані боржником на ухилення від виконання зобов`язань можливі за умови об`єктивної спроможності боржника виконувати зобов`язання, відсутності перешкод для цього (наприклад, приховування майна, коштів, документів, порушення умов щодо арешту майна та заборони його відчуження, створення інших перешкод для виконання рішення тощо). Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

При цьому суд виходив із того, що самої наявності заборгованості недостатньо для прийняття рішення про тимчасове обмеження особи у праві виїзду за кордон, а із матеріалів виконавчого провадження № 42095290 не вбачається, що боржник дійсно вчиняє умисні свідомі дії, спрямовані на невиконання відповідного зобов`язання, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду.

Однак, повністю з таким висновком суду погодитись не можна, так як із матеріалів справи вбачається, що боржник ОСОБА_1 був обізнаний про ухвалення Київським районним судом м. Одеси рішенням від 08.01.2014 року по цивільній справі № 520/11603/13-ц, згідно якого з нього стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 , наутримання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 516 грн. щомісячно.

Тобто, боржник ОСОБА_1 безспірно знав про його обов`язок сплачувати аліменти на утримання своєї малолітньої дитини щомісячно.

Однак, оскільки ОСОБА_1 не виконував вказаного рішення в добровільному порядку та не сплачував вказані аліменти щомісячно, за заявою стягувача ОСОБА_2 ще 08 лютого 2014 року головним державним виконавцем Другого Київського ВДВС Мельниченко А.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 42095290, з метою примусового виконання вищевказаного рішення суду (а.с.6).

При цьому, зазначаючи про порушення прав скаржника ОСОБА_1 , з посиланням на Конституцію України, ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, практику Європейського Суду з прав людини, суд вказав, що встановлення заборони ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, є незаконною, оскільки обмежує його права на вільне пересування та залишення території України.

Однак, судом не було враховано і не надано оцінку тим фактам, що державний виконавець Другого Київського ВДВСПопова А.С. діяла в межах своїх повноважень і у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», примусово виконуючи рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.01.2014 року по цивільній справі № 520/11603/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання їх доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 516 грн. щомісячно, тобто не вчинила жодним незаконних дій щодо виконання своїх обов`язків.

Більше того, судом взагалі не була надана оцінка тим фактам, що в результаті виникнення заборгованості по сплаті аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_1 , були порушені права стягувача ОСОБА_2 наналежне утримання їх доньки - ОСОБА_4 .

Так, судом не було враховано, що у відповідності дост. 180 СК України батьки несуть рівний обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.ст. 8,12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом ч.ч.1,2 ст. 27 вказаної Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 18 вказаної Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Крім викладеного, колегія суддів зазначає, що тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України була здійснена саме у зв`язку з невиконанням ним судового рішення про стягнення аліментів на утримання своєї малолітньої доньки, що передбачено також п.9 ч.1 ст.129 Конституції України та ст. 18 ЦПК України.

Тобто, колегія суддів зазначає, що, захищаючи права скаржника ОСОБА_1 , суд взагалі усунувся від захисту його малолітньої дитини на належне утримання, яке також передбачене як діючим законодавством України, так і міжнародними нормами права, про які вказано вище.

При цьому слід зазначити, що заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_1 , стягнутих судовим рішенням на утримання його малолітньої доньки, мається і на теперішній час, що свідчить про продовження порушенням прав дитини боржником ОСОБА_1 та про повне ігнорування останнім як вимог щодо обов`язковості виконання судових рішень, так і національних і міжнародних норм права щодо належного утримання дитини своїми батьками, а також Закону України «Про виконавче провадження».

Більше того, колегія суддів зазначає, що у разі погашення заборгованості по сплаті аліментів, тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України буде знято, оскільки в оскаржуваній постанові державний виконавець Другого Київського ВДВС Попова А.С. вказала, що тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України здійснюється до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вищезазначені обставини свідчать не про незаконні дії державного виконавця Другого Київського ВДВСПопової А.С. щодо тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, а про незаконні дії самого ОСОБА_1 , які виразились в невиконанні судового рішення та в існуванні заборгованості по аліментам на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , що потягло за собою винесення законної і обгрунтованої постанови про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, яка оскаржується боржником ОСОБА_1 .

Тобто, на переконливу думку колегії суддів лише у разі погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, боржник ОСОБА_1 може у повному обсязі скористатись своїми правами на свободу пересування, у тому числі правом виїзду за межі України.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її повністю спростовують, оскільки ухвалу у справі постановлено не у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати і прийняти постанову, якою в задоволенні скарги ОСОБА_1 на незаконні дії Другого Київського ВДВС та скасування постанови, слід відмовити в повному обсязі.

Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути ОСОБА_1 на користь Другого Київського ВДВС сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у сумі 2102 грн. (а.с.88).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.2 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), скасувати.

Прийняти постанову, якою у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Головного територіального управління юстиції в Одеській області Попової Ангеліни Сергіївни, відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , що зареєстрований в АДРЕСА_1 , на користь Другого Київського відділу державної виконавчої служби в місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), , судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2102 грн (дві тисячі сто дві гривні).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра