Справа № 638/8529/20
№ провадження 2/646/1921/2020
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.12.2020 м.Харків
Червонозаводський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді - Теслікової І.І.
за участю секретаря - Бєлівцової О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-
ОСОБА_1 звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 21 440 грн, в обґрунтування якої зазначив, що у серпні 2016 році по усній домовленості він передав позичальнику ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 800 доларів США у зв`язку з тяжкими життєвими обставинами останньої, які відповідач зобов`язувалась повернути до кінця 2016 року або за вимогою позивача. Однак на час звернення з даним позовом до суду, ОСОБА_2 кошти не повернула та взятих на себе зобов`язань не виконала. Отже, позивач просить суд стягнути з відповідача борг за договором позики у розмірі 21 440, 00 грн.
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25.08.2020 року провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження.
Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав наведених в позовній заяві.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, у встановлені ухвалою строки відзив на позов не надала.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи встановив наступне.
В обґрунтування позовних вимог про стягнення боргу за договором позики позивач посилається на те, що договір позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений в усній формі, а докази укладання вищезазначеного договору, на думку позивача, є роздруківка переписки в месенджері «Viber» між ним та особою яка підписана ОСОБА_3 , та довідки начальника Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області про результати проведення перевірки інформації за заявою від 12.09.2018 року.
Частиною першою статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.
Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Судом встановлено, що матеріалами справи не підтверджено належними та допустимими доказами, що між сторонами у справі був укладений усний договір позики, згідно якого позивач передав кошті у розмірі 800 доларів США, а ОСОБА_2 прийняла ці кошти в борг та зобов`язалась у строк повернути.
Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1ст. 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.
Статтями 77-80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність.
Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України).
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК України вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Відповідно до положень статей12і13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Суд не визнає належними і допустимими доказами укладання договору позики роздруківку переписки в месенджері «Viber» між ним та особою яка підписана ОСОБА_3 , та довідки начальника Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області про результати проведення перевірки інформації за заявою від 12.09.2018 року.

Згідно довідки про результати проведення перевірки інформації, викладеної у зверненні громадянина ОСОБА_1 ЖЄО №9780 від 12.09.2018 року, ОСОБА_1 повідомив про заволодіння ОСОБА_2 шляхом зловживання довірою, його грошовим коштами у розмірі 800 доларів США. У довідці, зазначено, що опитана ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пояснила, що у серпні 2016 року вона отримала у борг від ОСОБА_1 у розмірі 800 доларів США з умовою повернути їх до кінця 2016 року, вказані кошти повернути не змогла, від свої зобов`язань не відмовляється. Перевіркою встановлено, що відносини, які склалися між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають ознаки цивільно- правових.

З відповіді начальника Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 вбачається, що поліцією було проведено перевірку заяви від 12.09.2018 року та встановлено, що відносини які склалися між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають ознаки цивільно- правових.

Отже, відповідь та довідка начальника Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 не є належним та допустимим доказом у справі, що підтверджує укладання договору позики між сторонами. Крім того, позивачем надано копії вищезазначених документів без печатки та без зазначення дати.

Позивачем не надано протоколу допиту ОСОБА_2 , ОСОБА_1 під час якого було підтверджено, або спростовано факт укладання усного договору позики, факт отримання грошей, умови договору та строк повернення або постанови про закриття кримінального провадження.

Крім того, суд не приймає до уваги надану позивачем роздруківку переписки в месенджері «Viber», оскільки з вказаної роздруківки неможливо встановити, чи дійсно переписка велася між позивачем та відповідачем, оскільки відповідачем по справі є ОСОБА_2 , а переписка відбувалась з особою ОСОБА_3 .

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

На підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судовий збір з відповідача на користь позивача не стягується.

Керуючись ст.ст. 3,4, 141, 263-265, 273-274 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - залишити без задоволення.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20-ти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текс рішення складено 14.12.2020 року.

Суддя Теслікова І.І.