УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2020 м. Харків

Суддя Київського районного суду м. Харкова Якуша Н.В., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», про застосування наслідків нікчемного правочину, визнання переважного права на придбання предмету іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

19.12.2019 року до Київського районного суду м. Харкова звернувся позивач із позовом, в якому просив суд застосувати наслідки нікчемного правочину - Договору купівлі-продажу нежитлових приміщень №2602 від 16.11.2016 року, укладеному між Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ»; визнати за ним переважне право як Іпотекодавця за договором іпотеки від 25.01.2008 року на придбання предмету іпотеки у Іпотекодержателя, Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк».

20.12.2019 року справа надійшла в провадження судді, про що свідчить запис у контрольному журналі судових справ та інших матеріалів, переданих до розгляду судді.

Ухвалою суду від 20 грудня 2019 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Зазначену ухвалу суду сторона позивача отримала 28 грудня 2019 року, про що свідчить зворотне повідомлення.

Так, Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а статтею 18 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 2453-VI) визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» та у рішенні від 30 травня 2013 року» Наталія Михайленко проти України» зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тому, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити дотримання позивачем вимог, передбачених ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Так, суддею встановлено, що однією з вимог позивача є вимога про застосування наслідків недійсності правочину.

Разом з тим, з заявленої позивачем вимоги щодо застосування наслідків нікчемного правочину - Договору купівлі-продажу нежитлових приміщень №2602 від 16.11.2016 року, укладеному між Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» не вбачалось, які конкретно наслідки нікчемності підлягають застосуванню.

За таких обставин, в ухвалі суду позивачу було роз`яснено, що в порушення п. 4 ч.3 ст. 175 ЦПК України він не зазначив зміст позовних вимог спосіб захисту прав або інтересів, передбачений законом та зазначено про необхідність усунути вказаний недолік позовної заяви шляхом подання до суду уточнень заявлених вимог у резолютивній частині позову.

Крім того, відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - у справах про визнання правочину недійсним без застосування наслідків недійсності судовий збір сплачується як із немайнового спору. У справах про застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину судовий збір сплачується залежно від вартості відшукуваного майна, щодо якого заявляються вимоги.

Оскільки в цій справі позовні вимоги заявлені щодо застосування наслідків нікчемного правочину, то такі вимоги є майновими.

Крім того, відповідно до п.3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна була містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Проте позивачем і ця вимога не була дотримана. Тобто, в порушення вимог чинного законодавства, позивач не визначив розмір вартості майна, що відповідно позбавило суд можливості розрахувати суму судового збору.

Отже, позивач мав зазначити ціну позову, виходячи із дійсної ринкової вартості майна, та надати квитанцію про сплату судового збору на загальну суму, що відповідало б заздалегідь встановленій оцінці майна, щодо якого він просить застосувати наслідки недійсності правочину.

При цьому, суд нагадував позивачу, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімального прожиткового мінімуму у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі одного відсотка від ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімального прожиткового мінімуму та не більше 5 розмірів мінімального прожиткового мінімуму.

У зв`язку з тим, що позивачем не була визначена ціна позову і з урахуванням доданих до позову документів, встановити точну її ціну неможливо, суд в порядку ч.2 ст.176 ЦПК України попередньо визначив розмір судового збору у максимально передбаченому Законом України «Про судовий збір» розмірі в сумі 9605,00 грн. (дев`ять тисяч шістсот п`ять гривень 00 копійок), оскільки дійсна ціна позову, тобто дійсна ринкова вартість підвалу №1-12, 25; першого поверху №13-18, 18а, 19-22; мансарди №26-32 в літері «А-1», загальною площею 429,4 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 на момент пред`явлення позову не була зазначена відповідно до вимог ст.176 ЦПК України.

Вказані недоліки позивач не усунув, а саме не визначив ціну позову виходячи із ринкової вартості майна, щодо якого він просив застосувати наслідки недійсності правочину, не сплатив судовий збір у розмірі, встановленим судом із врахуванням вже внесеної ним суми на рахунок суду.

Крім того, згідно ч.ч. 1-5 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

З переліку доданих до позову копії документів не вбачалось, які з них позивач має в оригіналі.

Відповідно до вимог п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивач повинен був зазначити щодо наявності у нього або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви. Вказані недоліки позивач також не усунув.

Виходячи з викладеного, суддя встановив, що у встановлений судом строк позивач не виконав вимоги ст.ст. 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України, не усунув зазначені в ухвалі суду недоліки.

При цьому суддя зазначає, що позивачу надавався достатній час для усунення зазначених в ухвалі суду недоліків.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивач у встановлений судом строк не виконає всі перелічені в статтях 175 і 177 Цивільного процесуального кодексу України вимоги, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 258-261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», про застосування наслідків нікчемного правочину, визнання переважного права на придбання предмету іпотеки- вважати неподаною та повернути позивачеві.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення позивачу даної ухвали суду.

Суддя: