ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2020 року

м. Харків

справа № 638/8540/20

провадження № 22-ц/818/4166/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Бабенко Дмитро Анатолійович, Державне підприємство «Сетам», ОСОБА_2 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ємець Іван Олександрович,

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 8 липня 2020 року у складі судді Подус Г.С., -

УСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 у порядку ч.2 статті 149 ЦПК України звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; заборони ОСОБА_2 або іншим особам від його імені, вселятись в квартиру, здійснювати відносно квартири будь-які дії; заборони реєстрацію місця проживання/перебування будь-яких осіб в квартирі; заборони будь-яким підприємствам, установам та організаціям, фізичним особам вжити будь-які дії спрямовані на відключення квартири від мереж.

В обґрунтування заяви посилалася на те, що в провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенко Дмитра Анатолійовича, ДП "Сетам", ОСОБА_2 , Приватного нотаріуса ХМНО Ємець І.О., третя особа ТОВ "ОТП Факторинг" про поновлення порушеного права власності, шляхом внесення запису про державну реєстрацію права власності. Позивач проживає в зазначеній квартирі, скасування її реєстрації здійснено за заявою ОСОБА_2 . З 30.03.2020 року останній намагається силоміць, погрожуючи, без відповідного рішення суду вселитись в спірну квартиру і вимагає негайного звільнення квартири, без згоди позивача ОСОБА_2 , вселив до квартири ОСОБА_3 на підставі договору оренди, позивач неодноразово зверталася до поліції.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 8 липня 2020 року у задоволені заяви позивача про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що єдиною обставиною, що може призвести до утруднення виконання або невиконання рішення суду є відчуження квартири, однак позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував, що ОСОБА_2 має на меті реалізувати спірне майно, відсутні відомості здійснення відповідачем дій пов`язаних з реалізацією квартири. Також, позивачем всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову, а саме можливе відключення квартири від мереж постачання комунальних послуг, може унеможливити або істотно ускладнити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, які пов`язані виключно з визнанням незаконними, недійсними та скасуванням дій, рішень та документів, на підставі яких право власності на квартиру зареєстровано за відповідачем.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що право власності на спірну квартиру набуте відповідачем ОСОБА_2 незаконно, а отже існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду на користь ОСОБА_4 у разі відчуження спірної квартири іншій особі з метою недопущення її повернення позивачу.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до положень ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пунктами 2, 4 якої передбачено, що позов може забезпечуватись забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Судовим розглядом встановлено, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 липня 2020 року відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ДП "Сетам", ОСОБА_2 , Приватного нотаріуса ХМНО Ємець І.О., третя особа ТОВ "ОТП Факторинг" про поновлення порушеного права власності, шляхом внесення запису про державну реєстрацію права власності.

Предметом позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ДП «Сетам», ОСОБА_2 , Приватного нотаріуса ХМНО Ємець І.О., є поновлення права власності шляхом внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно запису про реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_2 ; визнання недійсними електронних торгів з реалізації належного на праві власності ОСОБА_4 нерухомого майна, а саме указаної квартири, протокол №470400 від 19.03.2020, складений ДП «Сетам» за результатами проведення електронних торгів з реалізації зазначеної квартири; акт від 27.03.2020 про реалізацію предмета іпотеки указаної квартири при примусовому виконанні у виконавчому провадженні №59101092.

03 липня 2020 року ОСОБА_4 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить: заборонити відчуження квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання законної сили судовим рішенням по вказаній справі; заборонити відповідачеві ОСОБА_2 або іншим особам від його імені вселятись в кв. АДРЕСА_2 , здійснювати відносно квартири будь-які дії до набрання рішенням суду законної сили; заборонити реєстрацію місця проживання/перебування будь-яких осіб в указаній квартирі до набрання рішенням законної сили; заборонити будь-яким підприємствам, установам та організаціям, фізичним особам, а також будь-яким третім особам вживати будь-які дії, спрямовані на відключення квартири АДРЕСА_2 , від мереж електропостачання, водопостачання, теплопостачання, каналізації тощо за заявою (проханням, клопотанням) ОСОБА_2 К

В обґрунтування доводів заяви зазначає, що в квартирі АДРЕСА_2 вона зареєстрована та постійно проживає з 2003 р., тобто з моменту придбання квартири у власність. Згідно Інформаційної довідки з Реєстру територіальних громад м. Харкова від 20.05.2019 №12-0 станом на момент формування довідки її реєстрація в цій квартирі скасована за заявою ОСОБА_2 без її згоди та попередження.

З 30.03.2020 та до теперішнього часу ОСОБА_2 намагається силоміць, погрожуючи, без відповідного рішення суду, вселитись в спірну квартиру і вимагає негайного звільнення квартири. З 04.05.2020 в її квартиру ОСОБА_2 був заселений без її згоди ОСОБА_3 . При цьому ОСОБА_2 повідомив заявника, що заселить в цю квартиру ще декілька молодиків, що вимусить її саму покинути квартиру назавжди. Також повідомив, що має намір здійснити відчуження квартири стороннім особам. Після чого ОСОБА_2 протягом квітня-червня 2020 р. декілька разів з`являвся до квартири з групою невідомих осіб, зламував неодноразово вхідні двері, погрожував заявнику, що викине її на вулицю без рішення суду. З цього приводу вона неодноразово викликала поліцію та писала заяви про злочин.

ОСОБА_4 зазначає, що весь цей час вона, людина похилого віку, знаходиться у вкрай стресовому стані, психологічно пригнічена, позбавлена можливості покинути квартиру хоча б на нетривалий час, оскільки розуміє, що більше до квартири не зможе зайти, фактично є заручницею в квартирі. Неодноразові виклики нарядів поліції та заяви до відділу поліції до теперішнього часу не дають ніяких ефективних результатів.

Заявник вказує, що після декількох розбійних нападів на неї та членів її сім`ї в указаній квартирі, 16.07.2020 невідомі особи зрізали вхідні двері до квартири, поліція ніяким чином не реагувала на їх протиправні дії. Її силоміць вимусили покинути спірну квартиру. Особи, які представляються представниками нового власника ОСОБА_2 поставили нові замки, сигналізацію на квартиру. Заявник залишилась фактично на вулиці, в квартирі знаходяться її особисті речі, побутова техніка та меблі, доступу до яких вона не має.

ОСОБА_4 вважає, що тепер новий власник без перешкод може вселити в квартиру сторонніх осіб, у нього немає ніяких перешкод щодо відчуження квартири третім особам, і тільки ухвала суду про забезпечення позову надасть їй можливість не залишитись без житла до постанови рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що забезпечення позову у вигляді заборони відчуження квартири АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_2 на праві власності, є взаємопов`язаним з предметом спору, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Дані положення судом першої інстанції під час вирішення питання про забезпечення позову не були враховані. Оскільки мета забезпечення позову саме й полягає в недопущенні вчинення дій, направлених на ускладнення можливості виконання рішення суду, вимога про надання доказів існування того, що ще не сталося, і чому застосовані заходи мають запобігти, є необґрунтованою. При вирішенні такого питання суд має враховувати, чи дійсно існує можливість вчинення таких дій, відтак чи заявлені ризики є реальними.

При розгляді даної апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що з матеріалів справи вбачається існування реального спору між сторонами, за вирішенням якого позивач звернувся з позовом до суду. Об`єкт забезпечення позову прямо пов`язаний з предметом спору, а захід забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири є співмірним із заявленими позовними вимогами. При цьому, на думку апеляційного суду, такий вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_2 , оскільки обмежується лише можливість вчиняти дії по відчуженню квартири.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.

З рахуванням зазначеного, судове рішення в частині відмови у задоволені заяв про забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири підлягає скасуванню.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки інші заходи забезпечення позову які просить вжити позивач не є співмірними з заявленими позовними вимогами та не стосуються усунення перешкод у користуванні квартирою.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_4 необхідно задовольнити частково; ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 липня 2020 року змінити; заборонити відчуження квартири АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_2 на праві власності. В іншій частині судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 8 липня 2020 року змінити.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити відчуження квартири АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_2 на праві власності.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10 грудня 2020 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді С.С.Кругова

Н.П.Пилипчук