Дата документу 15.01.2020 Справа № 335/38/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/38/19 Головуючий у 1-й інстанції: Калюжна В.В.
Провадження №22-ц/807/210/20 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2019 року у справі за позовом Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, який діє в інтересах ОСОБА_1 (далі- позивач) звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Позовна заява обґрунтована тим, що відповідач ухиляється від вихованням дитини, вживає алкогольні напої, не цікавиться успіхами доньки у навчанні, не приділяє належної уваги вихованню дитини, на профілактичні бесіди до класного керівника не з`являється, дитина систематично пропускає заняття в школі без поважних причин, стосунки в родині напружені, оселя в якій мешкає дитина перебуває в незадовільному стані. Позивач вважає, що ОСОБА_2 не справляється з вихованням дитини, маючи низький рівень виховного потенціалу.

Враховуючи відсутність позитивних змін у ставленні матері до виконання батьківських обов`язків та її злісне небажання співпрацювати з відділом служби у справах дітей, з метою подолання складних життєвих обставин, позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав та стягнути аліменти з ОСОБА_2 на користь особи або установи, яка буде здійснювати опіку на дитиною у розмірі 1/4 всіх видів сукупних доходів, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2019 року позовні вимоги Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його таким, що прийняте з порушенням норм процесуального та норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду першої скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 перебуває на профілактичному обліку у службі у справах дітей з 05.04.2018 року у зв`язку з систематичним пропуском занять. З матір`ю дитини неодноразово проводились роботи профілактично-виховного характеру. 06.11.2018 року відбувся факт невиконання ОСОБА_2 батьківського обов`язку по відношенню до доньки, що виразилось в тому, що дитина втекла з дому. Згідно з інформацією від ЗЗШ № 41 від 15.05.2019 року № 144 ОСОБА_1 , хоча і повернулася на короткий час до навчання, проте уроки відвідує несистематично та нерегулярно, взаєморозуміння між матір`ю та дитиною відсутнє. Отже, позитивні зміни в ставленні ОСОБА_2 до виконання батьківських обов`язків, за час взяття на облік, відсутні, складні життєві обставини не долаються, дитина продовжує пропускати заняття без поважних причин. За результатами обстеження умов проживання дитини встановлено, що вони незадовільні: в квартирі дуже брудно, безлад, речі розкидані, неприємний запах. Те, що малолітня ОСОБА_1 висловила бажання жити з матір`ю і пояснила, що поведінка ОСОБА_2 змінилася на краще, вона більше не спілкується з компанією, яка мала на неї негативний вплив не може братися судом до уваги, адже ані показаннями свідками ані письмовими доказами не підтверджено цього факту.

Відзив в порядку ст. 360 ЦПК України не надходив.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, суд врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведена; належних та допустимих доказів ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав відносно доньки позивачем не надано. Сам факт звернення позивача до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, є достатнім стимулюючим заходом щодо спонукання відповідача змінити ставлення до виховання дитини, піклування про її фізичний і духовний розвиток, а також про належне матеріальне забезпечення.

З такою висновком суду погоджується колегія суддів.

Судом установлено, що згідно із Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ( а.с. 7).

Згідно із Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 28.10.2008 року, виданим Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7 зворот).

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 12.03.2018 року та від 13.02.2019 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 ( а.с. 11).

Відповідно до характеристик учениці Запорізької навчально-виховного комплексу №41 Запорізької міської ради Запорізької області, ОСОБА_3 систематично пропускає навчання, під час спілкування з вчителями та однолітками виявляє невихованість, грубіянить, до порад не дослухається, має неохайний вигляд та інше. ( а.с. 30).

Згідно з Висновком відділу по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради №01/01-33/0835 від 26.12.2018 року, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_3 . При ухвалення такого висновку орган опіки та піклування взяв до уваги: інформацію Запорізької загальноосвітньої школи № 41 від 28.11.2018 року з якого вбачається, що ОСОБА_2 не цікавиться успіхами доньки в навчанні; Листи Запорізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ( далі Центру) від 04.09.2018 року № 2174/03-в, з якого вбачається, що родину ОСОБА_2 - ОСОБА_1 вирішено взяти під соціальний супровід на засідання комісії ОСОБА_2 зобов`язалась виконувати всі рекомендації для вирішення проблемних питань в родині; відповідно до листів Центру від 20.06.2018 року № 1577/03-В від 11.06.2018 року, від 04.06.2018 року № 1400/03-В вбачається, що ОСОБА_2 не справляється із виконанням батьківських обов`язків, а тому орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідачку відносно неповнолітньої ОСОБА_3 .

Під час розгляду органом опіки та піклування питання про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , участі у засіданні не брала. Належних доказів про повідомлення та запрошення ОСОБА_2 на засідання ради опіки та піклування 13.12.2018 року, матеріали справи не містять.

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Підстави для позбавлення батьківських прав передбачені статтею 164 СК України.

Так згідно частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Вказаний захід впливу підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

ОСОБА_2 , заперечуючи проти позову в суді першої інстанції пояснила, що, її поведінка змінилася, а деякі факти, вказані про її негативну поведінку в позові, не відповідають дійсності. Вона повністю переосмислила своє життя та відношення до дитини. Зараз вона приділяє багатои уваги та часу своїй дитині у вихованні, слідкує за навчанням, змінилась і поведінка дитини по відношенню до неї, відновлює дружні стосунки з донькою, поліпшує побутові умови проживання. Також зазначила, що вона частково знизила контроль за поведінкою доньки та її навчання в школі, оскільки виховує доньку сама, так як батько дитини помер в 2008 році. Вважає, що при позбавленні її батьківських прав головним наслідком для дитини буде психологічна травма, тому прохала не позбавляти її батьківських прав відносно своєї доньки.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 має постійне місце роботи, а саме протягом тривалого чсу з 2002 року працює медичною сестрою у відділенні № 5 Комунальна Установа « Обласна клінічна інфекційна лікарня» Запорізької обласної ради.

Згідно характеристики з місця роботи ОСОБА_2 вбачається, що остання підвищує свій рівень знань, сумлінно виконує свої обов`язки, доброзичлива, користується повагою в колективі, порушень трудової дисципліни не має, стягнень не має ( а.с. 80).

Належних доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 зловживає алкогольними напоями, матеріали справи не містять, тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про критичне ставлення до викладених у позові обставин щодо зловживання ОСОБА_2 спіртними напоями.

Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 не втратила інтерес до дитини.

Крім того, в судовому засідання 30.07.2019 року малолітня ОСОБА_3 висловила бажання проживати з матір`ю, пояснила, що її поведінка на даний час змінилася. За ініціативою матірері вона припинила спілкування з компанією, яка мала негативний вплив на неї, та відносини з матір`ю покращилися.

Надавши належну правову оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи та врахувавши заперечення ОСОБА_2 проти задоволення позову, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позбавлення відповідачки батьківських прав є крайнім заходом впливу на неї. При цьому суд правильно не погодився із висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки висновок суперечить інтересам неповнолітньої дитини та є недостатньо обґрунтованим. Крім того, альтернативні заходи реагування держави до відповідачки не вживалися, а позбавлення батьківських прав тягне за собою серйозні правові наслідки, як для матері так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні беззаперечні та достатні докази, які б свідчили про винну та свідому поведінку ОСОБА_2 щодо ухилення від участі у вихованні дочки, про умисне і свідоме нехтування обов`язками матері, доказів того, що змінити поведінку матері у кращу сторону неможливо, матеріали справи також не містять, суд першої інстанції зробив обґрунтовані висновки про відсутність правових підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

При цьому колегія суддів бере до уваги пояснення ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції, яка пояснила, що її ставлення до виховання дитини змінилося, відносини з дитиною покращилися, в квартирі вона робить ремонт, прохає не позбавляти її батьківських прав, вона освідомлює, що в разі не виконання нею батьківських обов`язків може бути позбавлена батьківських прав.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку. Враховуючи, відсутність фактів свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також те, що відповідач виховує доньку сама, без батька, який промер, а також те, що відповідач проти позбавлення батьківських прав заперечує й бажає брати участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав стосовно її доньки.

Встановивши фактичні обставини, суд першої інстанції правильно визначив правову природу цивільних відносин між сторонами. Апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на вирішення спору та відповідний правовий результат не впливають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України , апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу скаргу Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2019 року у цій справі залишити без змін .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 січня 2020 року.

Головуючий суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Маловічко С.В.