П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2020 року м. Київ

Справа № 380/924/19

Резолютивна частина постанови оголошена 15 січня 2020 року

Повний текст постанови складено 16 січня 2020 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

сторони: позивач ОСОБА_1

відповідач Селянське (фермерське) господарство «Світанок»

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 23 серпня 2019 року, ухваленого суддею Косович Т.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до Селянського (фермерського) господарства «Світанок» про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі, -

В С Т А Н О В И В:

Справа № 754/11457/18
№ апеляційного провадження:22-ц/824/2254/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Косович Т.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди землі від 01 листопада 2012 року, укладену 04 грудня 2018 року між нею та Селянським (фермерським) господарством «Світанок».

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона в порядку спадкування є власником земельної ділянки площею 2,83 га, кадастровий номер :02:014:0003, розташованої на території Височанської сільської ради Тетіївського району Київської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 01 листопада 2012 року між спадкодавцем ОСОБА_2 та СФГ «Світанок» був укладений договір оренди даної земельної ділянки строком на 45 років. Додатковою угодою від 04 грудня 2018 року до даного договору внесено зміни, а саме замінено сторону договору з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 . Проте ця угода не містить усіх істотних умов, передбачених законодавством України для договорів оренди землі, зокрема, умови про орендну плату з урахуванням індексу інфляції та відповідно до нормативно-грошової оцінки землі, а тому вона просить визнати її недійсною.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 23 серпня 2019 року в задоволенні позову, відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на не повне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначає, що після набуття нею права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка належала моєму померлому сину, між мною та головою СФГ «Світанок» ОСОБА_3 04 грудня 2018 року було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 01 листопада 2012 року, пунктом 1 якої внесені зміни до договору оренди землі від 01 листопада 2012 року, укладеного між ОСОБА_2 та СФГ «Світанок», в частині, заміни сторони договору оренди землі з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-1865 від 04 грудня 2018 року. Пунктом 2 даної Угоди визначено, що сторони претензій один до одного не мають.

Разом з тим, на даний час, розмір орендної плати за землю, з урахуванням індексації, зріс з 2 754, 19 грн. до 12 000 грн., що підтверджує і сам відповідач. Однак, з огляду на викладене, орендар про даний факт її, як орендодавця належним чином не повідомив, змін до договору оренди земельної ділянки від 01-11.2102 року в частині, зміни вартості земельної ділянки та розміру орендної плати за використання земельної ділянки, починаючи з 2012 року, по даний час, не провів.

В той же час, відповідач, продовжує утримувати виплачену наперед орендну плату (строком на 20 років) в розмірі 2 754,19 грн., зазначену в договорі оренди землі від 01.11.2012 року № 4 без виплати їй решти суми орендної плати, чим груб порушує мої майнові права, орендодавця. Дані обставини та умови, які виникли між мною та СФГ «Світанок» щодо орендної плати за використання земельної ділянки я, вважаю, є істотними. А тому, не маючи намірів припинення дії первинного договору оренди землі від 01 листопада 2012 року, з метою врегулювання спору стосовно вартості орендної плати та виплату орендарю орендної плати виданої наперед за період з 2013 по 2033 роки, вважаю за необхідне, визнати додаткову угоду до договору оренди землі від 01 листопада 2012 року, укладеної між мною, - ОСОБА_1 та СФГ «Світанок» від 04 грудня 2018 року згідно якої сторони не мають претензій один до одного, недійсною в судовому порядку.

Сторони правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до вимог ст. 360 ЦПК України не скористались.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги.

Відповідач Селянське (фермерське) «Світанок» в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 92,97), а тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач є власником земельної ділянки площею 2,83 га, кадастровий номер :02:014:0003, розташованої на території Височанської сільської ради Тетіївського району Київської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку вона успадкувала після смерті ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 148029639 від 04 грудня 2018 року (а.с.7).

01 листопада 2012 року між спадкодавцем ОСОБА_2 та СФГ «Світанок» був укладений договір оренди даної земельної ділянки строком на 45 років (а.с.8, 14-15). Згідно заяви орендодавця ОСОБА_2 від 15 грудня 2012 року СФГ «Світанок» виплатило орендну плату наперед за 2013-2033 роки з розрахунку 2754,19 за рік без урахування податків в сумі 46821,40 гривень, що підтверджується копію заяви ОСОБА_2 та копією видаткового касового ордера СФГ «Світанок» від 15 грудня 2012 року (а.с.59, 60).

Додатковою угодою від 04 грудня 2018 року, укладеною між СФГ «Світанок» та ОСОБА_1 , до договору оренди землі від 01 листопада 2012 року внесено зміни, а саме замінено сторону договору з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-1865 від 04 грудня 2018 року та визначено, що сторони претензій один до одного не мають (а.с.16).

Звертаючись до суду з позовом до суду позивач посилається на те, що додаткова угода до договору оренди землі від 01 листопада 2012 року, укладена 04 грудня 2018 року між нею та Селянським (фермерським) господарством «Світанок», не містить усіх істотних умов для договорів оренди землі, передбачених Законом України «Про оренду землі», зокрема, умови про орендну плату з урахуванням індексу інфляції та відповідно до нормативно-грошової оцінки землі. Проте, істотні умови договору оренди землі, встановлені ст.15 Закону України «Про оренду землі», стосуються саме договору і обумовлюються сторонами саме при укладенні договору оренди землі. Як убачається з матеріалів справи договір оренди землі від 01 листопада 2012 року містить в собі пункт «Орендна плата», де сторонами обумовлено її розмір з урахуванням індексу інфляції, строк виплати та ін.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана додаткова угода від 04 грудня 2018 року стосується лише заміни сторони договору з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину і ніяким чином не стосується орендної плати за землю. При цьому сторони угоди зазначили, що претензій один до одного не мають. Сам договір оренди землі від 01 листопада 2012 року позивач не оскаржує.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, який висновок суду першої інстанції ґрунтується на встановлених дійсних обставинах справи, досліджених судом доказах та відповідає вимогах матеріального права, з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно із ст.ст. 13, 15 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Відповідно ч.1,ч.3 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити вимогам цього кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Ці ж самі обставини зазначені в ст.627 ЦК України, в якій зазначено, що сторони договору є вільними в укладенні договору.

Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що 01 листопада 2012 року між спадкодавцем ОСОБА_2 та СФГ «Світанок» був укладений договір оренди даної земельної ділянки строком на 45 років. (а.с. 8, 14-15).

Згідно заяви орендодавця ОСОБА_2 від 15 грудня 2012 року СФГ «Світанок» виплатило орендну плату наперед за 2013-2033 роки з розрахунку 2754,19 за рік без урахування податків в сумі 46821,40 гривень, що підтверджується копію заяви ОСОБА_2 та копією видаткового касового ордера СФГ «Світанок» від 15 грудня2012 року (а.с.59, 60).

Додатковою угодою від 04 грудня 2018 року, укладеною між СФГ «Світанок» та ОСОБА_1 , до договору оренди землі від 01 листопада 2012 року внесено зміни, а саме замінено сторону договору з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-1865 від 04 грудня 2018 року та визначено, що сторони претензій один до одного не мають (а.с.16).

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що оскаржувана додаткова угода від 04 грудня 2018 року стосується лише заміни сторони договору з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину і ніяким чином не стосується орендної плати за землю, є правильним.

Крім того, укладаючи додаткову угоду, сторони зазначили, що претензій один до одного не мають. Сам договір оренди землі від 01 листопада 2012 року позивач не оскаржує, а тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог і визнання недійсною додаткової угоди, є обґрунтованим.

Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги, відхиляються судом, оскільки фактично зводяться до доводів викладених у позовній заяві, яким суд надав належну оцінку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Тетіївського районного суду Київської області від 23 серпня 2019 року ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 23 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна