Ухвала

10 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 176/21/19

провадження № 61-11283ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 квітня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Виробниче житлово-ремонтно-експлуатаційне об`єднання» Жовтоводської міської ради про скасування договору,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив скасувати договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 01 лютого 2018 року № 231 та зробити перерахунок розміру квартирної плати з 01 лютого 2018 року.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 на загальних зборах прийнято рішення надалі користуватися послугами Комунального підприємства «Виробниче житлово-ремонтно-експлуатаційне об`єднання» Жовтоводської міської ради (далі - КП «ВЖРЕО»). Однак співвласники не проводили зборів щодо обговорення та укладення договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з відповідачем, а також не вирішували питання про обрання уповноваженої особи для підписання від імені жителів будинку зазначеного договору. Тобто ОСОБА_2 не мав права укладати з відповідачем оспорюваного договору від імені співвласників багатоквартирного будинку. Крім того, згаданий договір не відповідає вимогам закону, а саме в його тексті відсутні істотні умови договору: вимоги до якості послуг, ціна послуг, порядок і умови внесення змін до договору, в тому числі щодо ціни послуг. Деякі пункти договору протирічать один одному. Досудове врегулювання спору з відповідачем не дало позитивного результату.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 квітня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2019 року - без змін.

25 липня 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 квітня 2020 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду Штелик С. П. від 03 серпня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, а саме - заявнику необхідно було подати до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу із зазначенням в ній передбаченої (передбачених) статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга, і роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

На виконання вимог вказаної ухвали 18 серпня 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку уточнену касаційну скаргу на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 квітня 2020 року. На обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1 вказав, що суди не дослідили зібрані у справі докази, що позбавило їх можливості правильно встановити обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду Штелик С. П. від 19 жовтня 2020 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, у зв`язку з тим, що доводи уточненої касаційної скарги не свідчать про оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

На виконання вимог вказаної ухвали 07 листопада 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку уточнену касаційну скаргу на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 квітня 2020 року. На обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1 вказав, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а також те, що суди не дослідили забрані у справі докази.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 грудня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві Стрільчуку В. А., судді, які входять до складу колегії: Кузнєцов В. О., Ігнатенко В. М.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є скасування договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком та здійснення перерахунку розміру квартирної плати.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Що стосується посилання заявника на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, то воно не заслуговує на увагу, тому що касаційна скарга не містить обґрунтування передбаченої пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження. Формальне посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, без зазначення конкретної норми права, щодо питання застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, та без наведення переконливих аргументів на підтвердження цих обставин не може бути підставою для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України. Враховуючи призначення Верховного Суду, який є судом права, та з огляду на зміст пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України метою відкриття касаційного провадження на підставі наведеної процесуальної норми є формування судової практики щодо застосування норм права, а не надання оцінки правильності застосування норм права у спірних правовідносинах, коли мотивом заявника є домогтися повторної оцінки касаційним судом обставин справи.

Доводи заявника про не дослідження судами доказів не є підставою для перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених у малозначній справі.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначення в постанові Дніпровського апеляційного суду від 15 квітня 2020 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 квітня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Виробниче житлово-ремонтно-експлуатаційне об`єднання» Жовтоводської міської ради про скасування договору.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

В. О. Кузнєцов