Справа №701/899/20
Номер провадження2/701/377/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2020 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого судді - І. Д. Калієвського

за участю секретаря - Г.І. Байдужої

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, моральної шкоди та збитків,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, моральної шкоди та збитків.

На підставу своїх вимог спирається на те, що позивач тривалий час особисто знав відповідача ОСОБА_2 , не мав жодних підстав йому не довіряти, відповідач перед позивачем мав гарну репутацію.

Тому, коли відповідач звернувся до позивача з проханням про те, щоб позивач надав йому в позику грошову суму в розмірі 300000,00 (триста тисяч) гривень 00 копійок на строк до 14.07.2019 року, позивач виконав прохання відповідача, що підтверджується борговою розпискою, що є не від`ємною частиною домовленостей та зобов`язань відповідача перед позивачем. Відповідно до умов договору позики, відповідач мав повернути позивачеві грошові кошти в сумі 300000,00 (триста тисяч) гривень 00 копійок до 14.07.2019 року.Сума заборгованості відповідача станом на дату звернення до суду із даним позовом складає: 300000,00 (триста тисяч) гривень 00 копійок.

Крім того позивач зазначає, що діями відповідача позивачу заподіяна моральна шкода, яку позивач оцінює в суму 50000 грн та просить стягнути її з відповідача, а також позивач стверджує, що поніс судові витрати які складаються з судового збору в сумі 3500 грн. та витрат на правову допомогу в зв"язку з подачею позову до суду в сумі 10000 грн., які також просить стягнути з відповідача, що і змусило позивача звернутися за захистом своїх прав та законних інтересів до суду.

Позивач в судове засідання не з`явився, але згідно письмової заяви проситьсправу розглядати у його відсутність та підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач який згідно довідки Маньківської селищної ради №2085 від 02.10.2020 р., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлений шляхом судових повісток (рекомендовані повідомлення), які не були належним чином врученні (повернуті з поміткою про відсутність адресата за даною адресою). Відповідно до рішення Мньківського районного суду від 12.12.2019 р. відповідач був визнаний таким що втратив право на користування житлом за адресою АДРЕСА_1 . Тому враховуючи дані обставини відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційній веб-сторінці Маньківського районного суду Черкаської області в розділі "Новини та Громадянам" в підрозділі "Оголошення про виклик сторін місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи яких невідоме" (порядок публікації оголошень до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи), проте в судове засідання не з`явився, причини неявки визнані поважними невідомі, заяв та клопотань про розгляд справи у йогої відсутність чи відкладення розгляду справи не надходило, але його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі зібраних доказів у його відсутність.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 14.07.2018 року відповідач ОСОБА_2 , надав розписку про те, що він бере в борг у позивача ОСОБА_1 , кошти в сумі 300000,00 (триста тисяч) гривень 00 копійок, які зобов`язувався повернути до 14.07.2019 року. Написано власноручно та підписано 14.07.2018 року (а.с.11).

Позивач згідно позову зазначає, що на час звернення до суду з позовом відповідач не повернув йому борг. Крім того позивач зазначає, що діями відповідача позивачу заподіяна моральна шкода, яку позивач оцінює в суму 50000 грн та просить стягнути її з відповідача, а також позивач стверджує, що поніс судові витрати які складаються з судового збору в сумі 3500 грн. та витрат на правову допомогу в зв"язку з подачею позову до суду в сумі 10000 грн., які також просить стягнути з відповідача.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, -незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Ч.1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Судом встановлено, що відповідач не виконав умов укладеного із позивачем договору позики, оформленого розпискою, у визначений сторонами у договорі строк кошти не повернув. Доказів на спростування факту власноручного написання розписки та отримання спірної суми коштів суду належним чином не надано.

Тому суд вважає, що на підставі вищевикладеного позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача з відповідача суми позики в розмірі 300 000 грн. підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 50000 грн, суд зазначає наступне.

Ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У п. 5 зазначеної постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на те, що внаслідок неповернення суми позики в розмірі 300 000 грн. позивач зазнав душевних страждань, враховуючи вимоги розумності і справедливості, на думку суду, моральна шкода, яка заподіяна позивачу, може бути оцінена в розмірі 10 000 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення судових витрат, які складаються з судового збору в сумі 3500 грн. та витрат на правову допомогу в зв"язку з подачею позову до суду в сумі 10000 грн., то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати у вигляді судовго збору в сумі 3500 грн., оскільки факт їх понесення підтверджується відповідною квитанцією про сплату судового збору (а.с.1), а в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу в сумі 10000 грн. слід відмовити, оскільки позивачем не надано жодного належного доказу, що останній поніс дані витрати в даній сумі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

На час розгляду справи відповідачем до суду не надано доказів часткового або повного виконання зобов`язання з повернення коштів за даним договором позики.

Отже, враховуючи вищезазначені обставини та норми діючого законодавства, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими що підлягають до часткогов задоволення враховуючи вищевикладене.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263- 265, 268, 280-284 ЦПК України, ст. ст. 11, 23, 509, 526, 1046, 1047, 1049, 1167 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер згідно картки фізичної особи платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (зареєстрованого та жителя АДРЕСА_2 , реєстраційний номер згідно картки фізичної особи платника податків НОМЕР_2 ) борг в сумі 300000,00 (триста тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер згідно картки фізичної особи платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (зареєстрованого та жителя АДРЕСА_2 , реєстраційний номер згідно картки фізичної особи платника податків НОМЕР_2 ) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 3500 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер згідно картки фізичної особи платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (зареєстрованого та жителя АДРЕСА_2 , реєстраційний номер згідно картки фізичної особи платника податків НОМЕР_2 ) моральну шкоду в сумі 10000 грн. 00 коп.

В решті позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Маньківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя І.Д.Калієвський