ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 січня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/7785/19

Головуючий у першій інстанції - Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/50/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД в складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Бобрової І.О., Кузюри Л.В.,

із секретарем судового засідання - Бивалькевич Т.В.

Позивач - ОСОБА_1

Відповідач - Приватне акціонерне товариство «Чернігівський завод радіоприладів»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» про відшкодування моральної шкоди,

місце ухвалення судового рішення - м. Чернігів

дата складання повного тексту судового рішення - 20 вересня 2019 року

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 роуку ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність ПрАТ «Чернігівський завод радіоприладів», яка проявилась у порушення строків розгляду заяви ОСОБА_1 від 5 червня 2019 року у період з 05.06.2019 до 08.07.2019 року; зобов`язати ПрАТ «Чернігівський завод радіоприладів» розглянути заяву ОСОБА_1 про розірвання трудового договору з ініціативи працівника від 05.06.2019 року та вжити передбачених законом заходів при звільненні з займаної посади; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 10000 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що вона звернулась до відповідача 05 червня 2019 року із заявою про звільнення через невиконання роботодавцем законодавства про працю з виплатою вихідної допомоги на підставі ст.. 38 КЗпП України.

Проте, як зазначає позивач, дотепер відповідь на її заяву від ПрАТ «Чернігівський завод радіоприладів» не надано та не вжито заходів, передбачених законодавством, необхідних при звільненні.

Позивач вважає, що через затримку видачі трудової книжки їй було відмовлено у прийомі на роботу до ДП «Агат-Мрія» ВАТ «Агат»,у зв`язку з чим їй спричинена моральна шкода.

19 вересня 2019 року ОСОБА_1 у суді першої інстанції звернулась із клопотанням, в якому просила залишити без розгляду позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність ПрАТ «Чернігівський завод радіоприладів», яка проявилась у порушення строків розгляду заяви ОСОБА_1 від 5 червня 2019 року у період з 05.06.2019 до 08.07.2019 року та про зобов`язання ПрАТ «Чернігівський завод радіоприладів» розглянути заяву ОСОБА_1 про розірвання трудового договору з ініціативи працівника від 05.06.2019 року та вжитття передбачених законом заходів при звільненні з займаної посади, розглянувши вимогу в частині зобов`язання ПрАТ «Чернігівський завод радіоприладів» виплатити заборгованість по заробітній платі та вихідній допомозі при звільненні (а.с. 44).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 вересня 2019 року позовна заява в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Чернігівський завод радіоприладів» про визнання протиправною бездіяльність відповідача, яка проявиласьу порушенні строків розгляду заяви ОСОБА_1 від 05 червня 2019 року у період з 05.06.2019 року до 08.07.2019 року та зобов`язання відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 про розірвання трудового договору з ініціативи працівника від 05.06.2019 року та вжиття передбачених законом заходів при звільненні з займаної псади, залишена без розгляду.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 вересня 2019 року в задоволенні решти позову ОСОБА_1 до ПрАТ «Чернігівський завод радіоприладів» про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нову постанову про задоволення позову у частині стягнення відшкодування моральної шкоди, посилаючись на неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. ст. 263, 264 ЦПК Україн та підлягає скасуванню, оскільки внаслідок протиправнх дій відповідача трудова книжка була видана із значним запізненням, заборгованість по заробітній платі не виплачена.

Як зазначає апелянт, чере затримку видачі трудової книжки їй було відмовлено в прийнятті на роботу.

У встановлений судом строк відзив ПрАТ «Чернігівський завод радіоприладів» не подавався.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 дослідивши матеріали цивільної справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебувала у трудових правовідносинах з ПрАТ «Чернігівський завод радіоприладів» на посаді контрролера верстатних та слюсарних робіт 6-го розряду управління технічного контролю та метрології, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 70).

05 червня 2019 року ОСОБА_1 через канцелярію ПрАТ «Чернігівський завод радіоприладів» подала заяву про звільнення її з роботи у ПрАТ «Чернігівський завод радіоприладів» з 05 червня 2019 року через невиконання роботодавцем законодавства про працю (ст.. 38 КЗпП України) з виплатою вихідної допомоги (а.с. 3).

Наказом генерального директора № 90/к від 05 червня 2019 року ОСОБА_1 звільнена з роботи на підставі ст.. 38 КЗпП України за власним бажанням з невиконанням роботодавцем законодавства про працю (або умов колективного чи трудового договору) з виплатою вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку на підставі ст. 44 КЗпП України (а.с. 30).

15 серпня 2019 року ПрАТ «Чернігівськийф завод радіоприладів» надіслало повторно лист ОСОБА_1 про необхідність одержання трудової книжки або повідомлення адреси для її надіслання (а.с. 29).

Зазначені обставини сторонами не заперечувались та не спростовані.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила суд визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати ПрАТ «Чернігівський завод радіоприладів» розглянути заяву ОСОБА_1 про розірвання трудового договору та вжити передбачених законом заходів при звільненні з займаної посади; стягнути з ПрАТ «Чернігівський завод радіоприладів» на свою користь моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

За клопотанням ОСОБА_1 ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 вересня 2019 року її позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача та покладення на роботодавця обов`язку розглянути заяву ОСОБА_1 про розірвання трудового договору та вжити передбачених законом заходів при звільненні з займаної посади залишено без розгляду. В апеляційному порядку ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 вересня 2019 року позивач не оскаржувала і це судове рішення набрало законної сили.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядилась своїми процесуальними правами і залишені за її клопотанням без розгляду вказані позовні вимоги не були предметом розгляду у суді першої інстанції і не можуть бути предметом розгляду у апеляційному суді.

Ухвалюючи рішеня про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів заподіяння їй ПрАТ «Чернігівський завод радіоприладів» моральної шкоди всупереч положенням ст.. 81 ЦПК України.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції апеляційний суд визнає законним і обґрунтованим, ухваленим з урахуванням усіх обставин справи та наявних у справі і об`єктивно оцінених доказів та з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційний суд враховує наступне.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Проте, відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем ОСОБА_1 не надано суду першої інстанції і представлено апеляційному суду належних і допустимих документальних доказів завдання їй моральної шкоди діями ПрАТ «Чернігіськийц завод радіоприладів», враховуючи, що її заява про звільнення розглянута роботодавцем у встановленому законодавством порядку та видано наказ про звільнення з роботи.

Виходячи із сукупності досліджених обставин та наявних у справі доказів, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

Зважаючи на сукупність досліджених обставин справи та наявних у справі доказів, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність доводів апеляційної скарги, які б були передбачені процесуальним законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вказаного, апеляційний суд приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим та ухвалено відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Апеляційний суд визнає, що судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані обставини справи та надано об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, а апеляційна скарга не містить передбачених процесуальним законом підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 вересня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) в дохід держави (розрахунковий рахунок: UA0025002, отримувач - УК у м. Чернігові/м.Чернігів/22030101, код отримувача (ЄДРПОУ) - 38054398, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету - 22030101, найменування коду класифікації доходів бюджету - судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050), наявність відомчої ознаки - «80» Апеляційні суди) 1152 грн. 60 коп. за апеляційний розгляд справи.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: