Постанова

Іменем України

14 січня 2020 року

м. Київ

справа № 466/5943/13-ц

провадження № 61-40439св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 (відповідач за зустрічним позовом), ОСОБА_2 , які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 ,

відповідачі: ОСОБА_4 (позивач за зустрічним позовом), приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Скарбниця»,

відповідач за зустрічним позовом - приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 вересня 2017 року у складі судді Зими І. Є. та постанову Апеляційного суду Львівської області від 22 травня 2018 року у складі колегії суддів:

Бойко С. М., Савуляка Р. В., Ніткевича А. В.

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2013 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом, який неодноразово уточнювали, збільшуючи позовні вимоги відповідними заявами, а у заяві від 21 грудня 2016 року додатково зазначили, що позов у частині відшкодування моральної шкоди подано ними в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з остаточними вимогами про солідарне стягнення з ОСОБА_4 , як з особи, винної в дорожньо-транспортній пригоді (далі - ДТП), яка сталась 04 серпня 2012 року о 09:50 год. на нерегульованому перехресті автодоріг «Стрий-Чернівці» та «Мукачево-Львів», в районі села Павлівка Тисменицького району Івано-Франківської області, та з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скарбниця» (далі - ПрАТ «СК Скарбниця»), як із страховика забезпеченого транспортного засобу марки «RENAULT KOLEOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу марки «ВАЗ-21093», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в розмірі 49 958 грн 13 коп., і окремо стягнення з ОСОБА_4 на їх користь 8 428 грн 49 коп., як різницю між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу та вартістю матеріального збитку; солідарне стягнення з ОСОБА_4 та з ПрАТ «СК Скарбниця» на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та неповнолітньої ОСОБА_3 90 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я та пошкодженням належного їм майна, 11 тис. грн витрат на правову допомогу та 900 грн витрат на проведення експертних досліджень.

В листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі - ПрАТ «Страхова група «ТАС»), як до страховика забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ-21093», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який неодноразово уточнював, з остаточними вимогами про стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, в розмірі 32 тис. грн, 20 тис. грн моральної шкоди, 19 300 грн витрат на оплату правової допомоги та 400 грн витрат за проведення авто-товарознавчої експертизи, а також стягнення з ПрАТ «Страхова група «ТАС» 50 тис. грн страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу в межах ліміту відповідальності страховика.

Свої вимоги позивач ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що винуватцем вказаної ДТП є також ОСОБА_1 , який допустив перевищення встановлених обмежень швидкості руху, не справився з керуванням, внаслідок чого здійснив зіткнення з його автомобілем, що в той момент вже зупинився перед маневром повороту ліворуч. Зазначив, що водій ОСОБА_1 не був притягнутий до адміністративної відповідальності за перевищення встановлених обмежень швидкості руху лише з тієї причини, що закінчився строк притягнення до адміністративної відповідальності, передбачений статтею 38 КУпАП.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 12 вересня 2017 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Скарбниця» на користь ОСОБА_1 26 413 грн 65 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу марки «ВАЗ-21093». Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 франшизу у розмірі 1 тис. грн.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Скарбниця» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та неповнолітньої ОСОБА_3 по 2 550 грн на відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 3 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, а на користь неповнолітньої ОСОБА_3 - 7 450 грн на відшкодування моральної шкоди.

В решті первісних позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ПрАТ «СК Скарбниця» в дохід держави по 640 грн судового збору з кожного.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з вини ОСОБА_4 , цивільна відповідальність якого застрахована ПрАТ «СК «Скарбниця», сталася 04 серпня 2012 року на нерегульованому перехресті автодоріг «Стрий-Чернівці» та «Мукачево-Львів», що поблизу с. Павлівка Тисменицького району Івано-Франківської області, ДТП, внаслідок якої обидва автомобілі отримали технічні пошкодження, а ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їхня неповнолітня дочка ОСОБА_3 отримали легкі тілесні ушкодження. Розмір майнової шкоди, заподіяної ОСОБА_1 , визначено судом у сумі 27 413 грн 65 коп. Суд першої інстанції визначив розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - по 5 550 грн. кожному, а ОСОБА_3 - 10 тис. грн. Розмір витрат на правничу допомогу визнано недоведеним належними і достатніми доказами. Вина ОСОБА_1 у скоєнні спірної ДТП не доведена, а тому на думку суду безпідставними є вимоги ОСОБА_4 за зустрічним позовом, а відтак відсутні підстави для відшкодування будь-яких збитків на користь позивача за зустрічним позовом.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 22 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 вересня 2017 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що районний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів коштів в рахунок відшкодування завданої неправомірними діями ОСОБА_4 майнової та моральної шкоди. Суд апеляційної інстанції погодився із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди. Суд апеляційної інстанції визнав такими, що не підлягають задоволенню й вимоги апелянтів, які вони усно заявили апеляційному суду у своїх поясненнях в судовому засіданні, про вирішення апеляційним судом питання щодо компенсації позивачам за рахунок відповідачів понесених ними витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції, оскільки апеляційна скарга таких вимог та доводів на обґрунтування цих вимог не містить. Також суд апеляційної інстанції зазначив, що питання про відшкодування судового збору, понесеного при розгляді справи у суді першої інстанції, можливо вирішити шляхом ухвалення додаткового рішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , діючи у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , просять скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 22 травня 2018 року у частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення на їх користь відшкодування моральної шкоди та постановити у цій частини нове судове рішення про солідарне стягнення з відповідачів на їх користь 90 тис грн як компенсацію моральної шкоди, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не надали оцінки ступеню фізичних і моральних страждань, які були завдані позивачам за первісним позовом внаслідок неправомірних дій ОСОБА_4 , залишили поза увагою, що ліміт відповідальності страховика за завдану моральну шкоду становить 5 тис. грн. Заявники вважають, що судами не вирішено питання про відшкодування понесених ними судових витрат: судового збору та витрат на правову допомогу адвоката.

Короткий зміст відзивів на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_4 просить відмовити у задоволенні касаційної скарги.

У відзиві на касаційну скаргу ПрАТ «СК «Скарбниця» просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

03 серпня 2018 року Верховним Судом відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

У серпні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

04 серпня 2012 року о 09:50 год. на нерегульованому перехресті автодоріг «Стрий-Чернівці» та «Мукачево-Львів», що поблизу с. Павлівка Тисменицького району Івано-Франківської області, сталась ДТП за участю автомобіля марки «RENAULT KOLEOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , та автомобіля марки «ВАЗ-21093», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок якої обидва автомобілі отримали технічні пошкодження, а ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їхня неповнолітня дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримали легкі тілесні ушкодження.

Постановою начальника СВ Тисменицького РВ УМВС України в Івано-Франківській області від 09 квітня 2013 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000141 від 22 грудня 2012 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення - відсутністю ознак складу злочину, передбаченого статтею 286 КК України, з направленням матеріалів для вирішення питання про притягнення ОСОБА_4 та ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за допущені порушення ПДР.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 20 травня 2013 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні вказаної ДТП і притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП.

Цим судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_4 при наближенні до нерегульованого перехрестя та маючи на меті виконати маневр повороту ліворуч, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, не дав дорогу автомобілю марки «ВАЗ-21093», який рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку, не переконався в безпеці цього маневру, виїхав на смугу зустрічного руху, що призвело до зіткнення з цим транспортним засобом, чим порушив вимоги пунктів 2.3(б), 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху.

Відносно водія ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне порушення, передбачене статтею 125 КУпАП України, що передбачає відповідальність за перевищення швидкості. На підставі цього протоколу відносно водія ОСОБА_1 19 лютого 2014 року винесено постанову, якою його визнано винним у перевищенні встановлених обмежень швидкості руху. Вказана постанова скасована постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 квітня 2014 року з підстав закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП.

Вартість матеріального збитку, який підлягає відшкодуванню ОСОБА_1 внаслідок пошкодження в ДТП належного йому на праві власності транспортного засобу марки «ВАЗ-21093», реєстраційний номер НОМЕР_2 , судом першої інстанції визначено відповідно до висновку № 356 експертного автотоварознавчого дослідження від 30 жовтня 2014 року у розмірі 27 413 грн 65 коп., який за вирахуванням франшизи у розмірі 1 тис. грн стягнуто із страховика забезпеченого транспортного засобу марки «RENAULT KOLEOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , - ПрАТ «СК Скарбниця», а франшизу у вказаному розмірі стягнуто із відповідача ОСОБА_4 , як з винної в ДТП особи.

В цій частині судові рішення сторонами не оскаржуються.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 92/861/12-Е від 25 січня 2013 року внаслідок вказаної вище ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин в ділянці лівого передпліччя з подряпиною, в ділянці обох нижніх кінцівок з саднами, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 93/863/12-Е від 25 січня 2013 року ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянках правої вушної раковини, правої верхньої та обох нижніх кінцівок, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, та відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 18 від 06 березня 2013 року унаслідок ДТП неповнолітня ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, забою м`яких тканин в лівій лобно-скроневій ділянці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, травми м`яких тканин в ділянці перенісся та спинки носа з забійною раною та садном, травми м`яких тканин тулуба з синцями, травми м`яких тканин лівої нижньої кінцівки з садном, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

З медичних документів також встановлено, що внаслідок отриманих в ДТП тілесних ушкоджень неповнолітня ОСОБА_3 знаходилась на стаціонарному лікуванні з 04 по 13 серпня 2012 року в дитячій лікарні з діагнозом: «Струс головного мозку, забій м`яких тканин голови та грудної клітки зліва».

З 20 серпня 2012 року ОСОБА_3 лікувалась у дитячого невролога амбулаторно з діагнозом: «Післятравматична цереброастенія. Невротична форма енурезу».

22 серпня 2012 року у зв`язку із скаргами на неврозоподібний енурез, на частий головний біль, неповнолітня ОСОБА_3 була проконсультована психіатром.

30 серпня 2012 року консультована урологом, діагноз: «Енурез неврозоподібний», повторно консультована 26 вересня 2012 року, отримувала амбулаторне лікування.

З 18 вересня 2012 року неповнолітня ОСОБА_3 навчалася за індивідуальною формою вдома за програмою спеціалізованої ЗОШ інтенсивної педагогічної корекції.

Дівчинка переведена на індивідуальне навчання за станом здоров`я на підставі виписки з рішень лікарської консультаційної комісії (ЛКК) та витягів з протоколів засідання психолого-медико-педагогічної консультації.

Необхідність продовження індивідуального навчання неповнолітній рекомендовано й на період 2016-2017 років.

Згідно з консультативним висновком спеціаліста від 28 липня 2014 року, неповнолітня ОСОБА_3 до вказаної вище ДТП у 2012 році вперше перенесла черепно-мозкову травму у 2011 року, що також визнається її батьками - позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Діагноз, який вказаний у цьому висновку, поставлений дитині за наслідками перенесених черепно-мозкових травмв 2011 році та у 2012 році.

Відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного хворого від 22 липня 2016 року, 20 липня 2016 року неповнолітня ОСОБА_3 оглянута невропатологом, який поставив діагноз: «Віддалені наслідки перенесеної черепно-мозкової травми (у 2011 році, 2012 році) у формі дисцикуляторної енцефалопатії з дистонією судин головного мозку та стійкою цефалгією». Рекомендовано спостереження у дитячого невролога та лікування препаратами групи ноотропів курсами.

Поставлені дитині вказані вище діагнози лікарів у 2014 році та у 2016 році є наслідком не лише отриманої черепно-мозкової травми внаслідок ДТП у 2012 році, а також наслідком перенесеної нею черепно-мозкової травми в 2011 році, до якої відповідач ОСОБА_4 не має відношення.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що рішення суду в частині відмови позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у задоволенні їхніх вимог про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 11 тис. грн та про стягнення витрат на проведення експертних досліджень у розмірі 900 грн ними не оскаржувалось.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, зокрема, є відшкодування шкоди.

Частиною першою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 22.3 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, яка діяла на момент укладення договору цивільно-правової відповідальності, було передбачено, що завдана потерпілому моральна шкода відшкодовується страховиком у розмірі не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону (51 тис. грн на одного потерпілого).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Визначення розміру відшкодування моральної шкоди залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав потерпілий, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Суд, який розглядає справу, повинен з`ясувати всі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості та справедливості.

Висновки суду першої інстанції щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди, з якими погодився суд апеляційної інстанції, колегія суддів вважає такими, що не суперечать положенням статті 23 ЦК України. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суди врахували тяжкість нанесених ОСОБА_1 ОСОБА_2 та неповнолітній ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, а також наявність травми, яка мала місце до ДТП. Визначаючи ліміт відповідальності страховика за завдану в результаті ДТП моральну шкоду суди правильно застосували положення статтей 9, 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються необхідності переоцінки доказів, що згідно статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Доводи касаційної скарги відносно неправильного вирішення судом апеляційної інстанції питання щодо стягнення з відповідачів за первісним позовом судових витрат не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в апеляційній скарзі не заявляли вимоги про скасування рішення суду першої інстанції у частині вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу, а суд першої інстанції визнав розмір цих витрат таким, що не підтверджений належними та достатніми доказами. При цьому заявники надали суду апеляційної інстанції копію акту приймання-передачі виконаних робіт від 18 вересня 2017 року, а з приводу неправильності рішення суду першої інстанції у цій частині заявили лише усно в судовому засіданні.

Питання про розподіл витрат по сплаті судового збору, понесених у суді першої інстанції, підлягає вирішенню шляхом ухвалення додаткового рішення у порядку, передбаченому статтею 270 ЦПК України.

З урахуванням наведеного, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 вересня 2017 року та постанова Апеляційного суду Львівської області від 22 травня 2018 року є такими, що винесені з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для їх скасування відсутні.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 22 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович