Справа № 195/48/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

01.12.2020 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Омеко М.В., при секретарі Мартиновій Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-ще Томаківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики-, -

ВСТАНОВИВ:

11.01.2020 року до Томаківського районного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Та просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь 63 697.00 доларів США по договору позики від 06 березня 2019 року та судові витрати, посилаючись на наступне.

06 березня 2019 року позивач позичив ОСОБА_2 22 390,00 доларів США на строк до 15 липня 2019 року. Про що сторони по справі уклали в письмовій формі Договір позики грошових коштів від 06.03.2019 року і на підтвердження передання грошової суми відповідач, ОСОБА_2 видав розписку позивачу, ОСОБА_1 на 22 390,00 доларів США від 06.03.2019 року та судові витрати.

Відповідно до п.4.2 договору строк повернення грошових коштів визначено 15 липня 2019 року.

В разі порушення позичальником строків повернення позики п.6.1. Договору 2 визначено обов`язок позичальника крім сплати суми заборгованості з урахуванням індексів інфляції і 5 % річних за весь строк прострочення, пеню в розмірі 1 % від суми позики за кожен день прострочення повернення позики.

До теперішнього часу ОСОБА_2 грошовий борг по договору не повернув. На прохання про добровільне повернення боргу відповідач не відповідає і не реагує. Гроші повернути відмовляється .

Відповідно до розрахунку позивача станом на 10.01.2020 року ( 182 дні прострочення) загальна заборгованість складає 63 697.00 доларів США, яка складається з наступного:

22 390.00 доларів США сума заборгованості;

558.00 доларів США 5% річних від простроченої суми;

40 749.00 доларів США 1% від суми позики, за кожен день прострочення повернення позики.

У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вищевказаними позовними вимогами.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті у їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

07.02.2020 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача ОСОБА_2 , який просить суд зменшити розмір неустойки до 1000 доларів США, так як пеня, нарахована позивачем за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором позики, значно перевищує розмір збитків, нанесених внаслідок невиконання умов вказаного договору і є неправомірною сумі отриманої позики.

Крім цього, представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що відповідачем ОСОБА_2 власноруч 30.08.2019 року було повернуто позивачу, ОСОБА_1 9579,00 доларів США відповідно до розписки, копію якої він долучив до матеріалів справи . В зв`язку з чим вважає, що розрахунок заборгованості зазначений в позовній заяві не відповідає дійсності, так яка сума відсотків, пені розраховувалась від іншої суми.

Позивач в судовому засіданні підтвердив факт отримання 30.08.2019 року від відповідача 9579,00 доларів США в рахунок боргу, та не заперечував проти зменшення розміру неустойки до 1000 доларів США.

Дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення учасників справи, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 06.03.2019 року ОСОБА_1 надав в позику ОСОБА_2 , 22 390,00 доларів США, що зокрема підтверджується договором займу та розпискою про отримання даної суми. (арк.спр. 6-7)

Відповідно до п.4.2 договору строк повернення грошових коштів визначено 15 липня 2019 року.

В разі порушення позичальником строків повернення позики п.6.1. Договору 2 визначено обов`язок позичальника крім сплати суми заборгованості з урахуванням індексів інфляції і 5 % річних за весь строк прострочення, пеню в розмірі 1 % від суми позики за кожен день прострочення повернення позики.

30.08.2020 року відповідач ОСОБА_2 повернув ОСОБА_1 9579,00 доларів США в рахунок боргу, що підтверджується розпискою (арк.спр.130)

Станом на 30.08.2019 року (46 днів прострочення) 22390,00 доларів США.

Станом на 10.01.2020 року ( 182 дні прострочення) загальна заборгованість складає 63 697.00 доларів США, яка складається з наступного:

22 390.00 доларів США сума заборгованості;

558.00 доларів США 5% річних від простроченої суми;

40 749.00 доларів США 1% від суми позики, за кожен день прострочення повернення позики.

Згідно з положеннями ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд повинен виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015р. у справі № 6-1967цс15.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Щодо розрахунку заборгованості на який вказує позивач, суд вважає його необґрунтованими, оскільки відповідно до копії розписки від 30.08.2019 року позивач отримав від відповідача 9 579,00 доларів США, що зокрема визнав позивач в судовому засіданні.

Тому суд приходить до висновку, що розрахунок заборгованості зазначений в позовній заяві не відповідає дійсності, так яка сума відсотків, пені розраховувалась від іншої суми.

30.08.2019 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 9579,00 доларів США в рахунок боргу. ( арк справ.130).

З 15.07.2019 року по 30.08.2019 року (46 днів прострочення суми боргу 22390 доларів США) 5 % річних становить 5*46/365*22390/100 = 141,08 доларів США, пеня в 1% за день прострочення за даний період становить 223,9*46 = 10 299,40 доларів США.

З 30.08.2019 року по 10.01.2020 року (134 дні прострочення суми боргу в 12811,00 доларів США) 5% річних становить 134*5/365*12811/100 = 249,20 доларів США, пеня в в 1% за день прострочення за даний період становить 223,9 *134 = 30002,60 доларів США.

Відповідно до договору позику від 06 березня 2019 року,а саме п.6.1 де вказано, що позичальник зобов`язується сплатити крім заборгованості 5% річних за весь строк прострочення. Однак не конкретизовано від якої суми нараховується зазначені 5 % річних.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Рішенням ВСУ від 03.09.2014 у справі № 6-100цс14 та № 6-1120 цс від 4 листопада 215 року визначено, що частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Тому суд, вважає за необхідне зменшити розмір неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, ОСОБА_2 до1000.00 доларів США.

Таким чином основна сума боргу станом на 10.01.2020 року становить 12811 доларів США, 5% річних 141,08 +249,20 =390,28 доларів США, сума пені за період з 15.07.2019 року по 10.01.2020 року становить 10299,40 +30002,60 =40302,00 доларів США

Відповідно загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 14201 долар США (12811 доларів США боргу +1000 доларів США пені +390 доларів США 5% річних).

Відповідно до Постанова Верховного Суду від 23 січня 2018 року визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, суд, на думку ВС, зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Враховуючи наведене та той факт, що позивачем при подачі позову було не враховано в розрахунок заборгованості грошових коштів, котрі були йому повернуті 30.08.2019 року в сумі 9579,00 доларів США, що зокрема підтверджується матеріалами справи, а саме копією розписки та факт отримання даних коштів було підтверджено самим позивачем в судовому засіданні.

Тому відповідно до Постанова Верховного Суду від 23.01.2018 року, суд вважає

здійснити розрахунок заборгованості самостійно, який буде відповідати дійсності обставин справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10,12,13,76,81,141,,258,263-265,273 ЦПК України, 526, 533,551, 1046-1050 ЦК України,

ВИРІШИВ :

Заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серія НОМЕР_3 , ІПН. НОМЕР_4 , який проживає за адресою АДРЕСА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН. НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 грошовий борг в сумі 14 201 ( чотирнадцять тисяч двісті) доларів США по договору позики від 06.03.2019 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 2343, 16 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо або через Томаківський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя: М. В. Омеко