печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8588/20-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Матійчук Г.О.,

секретар судового засідання Хабеця О.О.,

справа №757/8588/20

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: Міністерство соціальної політики України, Державна казначейська служба України

третя особа: Управління Пенсійного фонду України в Харківській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, Державної казначейської служби України, третя особа: Управління Пенсійного фонду України в Харківській області, про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди у вигляді недоотриманої пенсії відповідно до умов ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та про відшкодування шкоди у вигляді недоотриманої компенсації втрати частини доходів відповідно до умов ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», на які він має законне право очікування на отримання.

В обґрунтування позову зазначив, що 10.12.1996 року здобув право на отримання пенсії за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серії № НОМЕР_1 , яке видано Пенсійним фондом України на його ім`я.

До листопада 2014 року він перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України Луганської області м. Красний Луч.

У зв`язку з набранням чинності постанови Кабінету міністрів України (далі - КМУ) від 07.11.2014 року №595, якою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей у населеному пункті де він мешкав було припинено здійснення повноважень відповідним органом ПФУ, а також зупинене до моменту повернення окупованої території під контроль органів державної влади видатки з державного бюджету, бюджету ПФУ та бюджетів інш. фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Внаслідок цього він, не маючи інших джерел існування крім пенсії, змушений був звернутися із заявою про взяття на облік та на продовження виплат пенсії до іншого територіального органу Пенсійного фонду України.

У 2015 році він перереєструвався та отримав довідку про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території та став на облік до Ізюмського ОУ ПФУ (наразі правонаступник - ПФУ у Харківській області).

Саме з цього часу та до березня 2017 року ПФУ нараховував йому пенсію на картковий рахунок.

У березні 2017 року пенсія на картку зарахована не була.

Після його звернення до ПФУ йому було запропоновано оновити відомості про себе (довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи), що ним було зроблено, проте виплату поновлено не було.

З приводу ненарахування пенсії він неодноразово звертався до ПФУ та зрештою до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/10092/18 від 12.12.2018 року бездіяльність ПФУ по невиплаті пенсії визнана протиправною та зобов`язано відповідача виплатити заборгованість з пенсії за період з березня 2017 по липень 2018 року. Рішення в добровільному порядку ПФУ не виконувалось, а тому було звернуто до примусового виконання.

Оскільки боржник добровільно не виконував судове рішення, а виконавча служба не проводила відповідні виконавчі дії він звернувся з позовом про визнання бездіяльності виконавчої служби протиправної. Постановою апеляційної інстанції № 520/5660/19 від 15.10.2019 року його позовні вимоги були задовільнені. Бездіяльність виконавчої служби визнана протиправною.

Окрім того, у процесі оскарження ним бездіяльності виконавчої служби, остання винесла постанову про закінчення виконавчого провадження № 58584727.

Враховуючи наведене вважає, що має право на відшкодування шкоди, заподіяної ПФУ в розмірі 82 695,30 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.03.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву.

Відповідачі своїм правом надати відзив на позов не скористались.

Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин дійшов наступних висновків.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 107 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має право на отримання пенсії за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серії № НОМЕР_1 від 10.12.1996 року, яке видано Пенсійним фондом України Луганської області м. Красний Луч.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 року у справі № 520/10092/18 частково задоволено позов ОСОБА_1 та визнано протиправною бездіяльність Ізюмського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо невиплати позивачу заборгованості з пенсії, що утворилась за період з березня 2017 року по липень 2018 року. Зобов`язано Ізюмське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії, що утворилась за період з березня 2017 року по липень 2018 року. В решті позову відмовлено.

ПФУ добровільно не виконував вказане судове рішення, тому державний виконавець направив повідомлення до правоохоронного органу та виніс постанову від 09.08.2019 року про закінчення виконавчого провадження № 58584727.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Заявляючи вимоги про стягнення інфляційних витрат, позивач просив стягнути на підставі статті 22 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Вказаної правової позиції дотримувався також Верховний Суд України в постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16.

У даному випадку позивач, реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, звертався про перерахунок пенсії.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на доказах, які підтверджують реальну можливість отримання певних грошових сум.

Судом встановлено, що при обрахуванні розміру збитків, позивач виходив із свого права на отримання відшкодування шкоди, у вигляді недоотриманої пенсії. Зміст позовних вимог та встановлені судом обставини справи, дають підстави для висновку, що позивач при розрахунку розміру заподіяної шкоди, виходив із вірогідності таких збитків, які ймовірно могли бути йому завдані діями третьої особи, які він вважає неправомірними.

Водночас, доказів реальної можливості отримувати вказаний дохід позивачем не надано, що вказує на наявність лише теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу та не може бути підставою для його стягнення.

Відшкодування збитків є однією із форм або мір цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил вищевказаної статті, оскільки її першою частиною визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

За змістом статті 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

В даному випадку відсутній один із обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення - факт наявності незаконного рішення, незаконної дії чи бездіяльності відповідачів щодо невиплати пенсії позивачу не визнавались незаконними.

Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Враховуючи наведене та виходячи із обставин, встановлених судом, приходить до висновку щодо недоведеності позивачем реального завдання йому шкоди відповідачами у заявленій до стягнення сумі.

При таких обставинах в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 22, 1166, 1173 ЦК України, ст. ст.12, 13, 77, 79, 81, 263, 264 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, Державної казначейської служби України, третя особа: Управління Пенсійного фонду України в Харківській області, про відшкодування шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Міністерство соціальної політики України (, м. Київ, вул. Еспланадна, 8/10).

Відповідач: Державна казначейська служба України (, м. Київ, вул. Бастіонна, 6).

Третя особа: Пенсійний фонд України в Харківській області (, М. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під.).

Суддя Г.О.Матійчук