Справа № 466/6138/19 Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 22-ц/811/3691/19 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Ванівського О.М., Шандри М.М.

при секретарі: Матяш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 17 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні права власності, зобов`язання до вчинення дій та вселення,-

в с т а н о в и в:

30.07.2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просила зобов`язати відповідачку ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 , який перебуває у спільній частковій власності сторін, зобов"язати відповідачку надати їй ключі від вхідних дверей будинку зі сторони АДРЕСА_1 та вселити її - ОСОБА_1 в будинок АДРЕСА_1 в раніше займані приміщення.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права без врахування об`єктивних обставин справи.

Зазначила, що поза увагою суду залишилося те, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 11.05.1987 року було затверджено мирову угоду між нею та її колишнім чоловіком ОСОБА_4 у справі про поділ майна подружжя та визнано право особистої власності по 1/2 ідеальній частині житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 за нею - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . В подальшому, між ними склався порядок користування спірним будинком, зокрема вона користувалася приміщеннями, позначеними на плані літерами 1-1,1-2,1-3,1-4, а ОСОБА_4 приміщеннями під літ.2-1,2-2. Після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , її доньки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (відповідачка) в рівних частках успадкували належну ОСОБА_4 половину спірного житлового будинку з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель.

Після смерті ОСОБА_4 відповідачка самочинно провела реконструкцію спірного будинку, замінила замки на вхідних дверях до частини будинку, якою вона фактично користувалася, самовільно без її згоди, поставила швейні машинки в кімнату під літ. 1-9 буд. АДРЕСА_1 . У цій кімнаті знаходяться її особисті речі: меблева стінка, швейна машина, шуба, чоботи, ковдра та інше майно. На її прохання повернути ключі і надати можливість користуватись жилими приміщеннями, які вона колись займала, відповідачка не реагує, неодноразово зі своїм співмешканцем ОСОБА_6 застосовували щодо неї фізичне насильство. Відмовляючи у задоволенні її позовних вимог, судом також не було враховано, якими кімнатами вона користувалася та у які кімнати житлового будинку вона не має доступу. Вважає, що вона, як співвласник 1/2 частини будинку має право на користування такими.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

У засіданні суду апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_1 скаргу підтримала з підстав, наведених у ній, просила скаргу задоволити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задоволити в повному обсязі, зобов`язати відповідачку ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди у користуванні житловим будинком АДРЕСА_2 та надати їй ключі від вхідних дверей будинку зі сторони АДРЕСА_1 . Крім того, зазначила, що нею було придбано значну кількість матеріалів на реконструкцію будинку, про що у неї є відповідні докази, тому вважає, що відповідачка, якій належить 1/4 частка спірного будинку, не має вправі розпоряджатися таким на власний розсуд.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_7 скаргу ОСОБА_1 підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, хоча судом було вжито заходів до її належного повідомлення про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у її відсутності по наявних матеріалах справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , представника ОСОБА_1 ОСОБА_7 перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Встановлено, що будинок АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 - 1/2 частка (на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 11.05.1987р. про затвердження мирової угоди), ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/4 частці (на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.10.1992р.).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.01.2019р. ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового будинку загальною площею 52,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 11.05.1987р. затверджено мирову угоду між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 у справі про поділ майна подружжя. Згідно мирової угоди житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 розділено по половині та визнано право особистої власності по 1/2 ідеальній частці за ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , літня кухня залишилася у власності ОСОБА_4 , а гараж перейшов у власність ОСОБА_8 .

Після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , належну йому на день смерті 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель, успадкували доньки позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (відповідач). На час відкриття спадщини будинок в цілому складався з 3-х кімнат жилою площею 40,20 кв. м. і 1-ї кухні.

Матеріалами справи встановлено, що з 1999 року відповідачка розпочала перебудову спірного будинку, що підтверджується повідомленням від 21.07.1999 р. та Приписом Інспекції ДАБК у м. Львові від 08.07.1999 року, відповідно до якого відповідачку було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 97 КУпАП (самочинне будівництво). Окрім того, відповідачку було зобов`язано виготовити проектні пропозиції щодо розпочатого будівництва ( а.с. 38-39).

На даний час будинок АДРЕСА_1 з площею, яка вказана в технічному паспорті від 05.05.1999 року не існує (а.с. 14-15). Натомісць, є наявним реконструйований будинок, на який відсутній акт введення в експлуатацію через технічний стан - незавершені повністю роботи на другому поверсі та різноманітне дахове покриття, відсутня погоджувальна проектна документація щодо підведення інженерних мереж (електро та газопостачання). Будинок вважається самобудом і не зареєстрований в реєстрі об`єктів права нерухомого майна.

Позивачка ОСОБА_1 з 2004 року проживає та користується відокремленою частиною новозбудованого будинку на АДРЕСА_1 з окремим входом загальною площею 48,7 кв. м., що складається з кухні площею 5,4 кв.м. (1-3), коридора площею 6,6 кв. м. (1-5), санвузла площею 3.9 кв. м. (1-8), кімнат площею 7,4 кв. м, 11,5 кв. м., 13,9 кв. м, позначених на плані літ. 1-4, 1-6, (згідно технічного паспорта на будинок, виданий Львівським ОБТІ та ЄО від 24 жовтня 2018 р.).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні будинком та вселення, районний суд виходив з того, що спірний будинок відповідачкою ОСОБА_2 перебудовано, на даний час будинку за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 52,5 кв.м, що відповідав технічному паспорту від 05.05.1999 року, у якому позивачка користувалося конкретно визначеними приміщеннями, не існує, позивачка проживає в реконструйованому будинку, де займає приміщення загальною площею 48,7 кв. м, крім того, така не надала суду належних доказів чинення їй перешкод в користуванні будинком.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитися з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок /частину будинку, квартири, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб і будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка неодноразово протягом тривалого часу, починаючи з 2013 року зверталася в органи внутрішніх справ з приводу конфліктів, що виникають між нею та відповідачкою ОСОБА_2 та ОСОБА_6 з приводу користування спірним будинком (а.с.16-18), з ОСОБА_9 неодноразово проводились бесіди профілактичного характеру та така попереджувалася про недопустимість вчинення неправомірних дій в подальшому.

Актом ЛКП «Збоїща-408» від 13 листопада 2019 року, складеного майстрами по експлуатації М.Кавною, В.Паламар та І.Палаш встановлено, що ОСОБА_2 і члени її сім`ї обмежують доступ ОСОБА_1 , яка проживає в будинку, до 1-го поверху будинку АДРЕСА_1 зі сторони АДРЕСА_3 .

Тому, враховуючи, що позивачка є співвласником спірного будинку, у якому їй належить 1/2 ідеальна частина, реальний поділ будинку між співвласниками не проведено, порядок користування приміщеннями будинку не визначено, відтак, до визначення такого порядку чи виділу її частки в натурі, позивачка має право на користування усіма приміщеннями будинку.

З наведених мотивів, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні будинком АДРЕСА_1 шляхом надання їй ключів від вхідних дверей будинку зі сторони АДРЕСА_3 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нової постанови про задоволення цих позовних вимог.

В решті рішення суду слід залишити без змін, оскільки судом вірно встановлено, що позивачка проживає в будинку, відтак, її позовні вимоги про вселення в такий є безпідставними.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні будинком АДРЕСА_1 скасувати.

Ухвалити в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні будинком АДРЕСА_1 задоволити.

Зобов`язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей будинку АДРЕСА_4 .

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 10 грудня 2020 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Ванівський О. М.

Шандра М. М.