Справа № 538/1946/20
Провадження № 2/538/539/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 грудня 2020 року Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:
головуючого - судді Бондарь В.А.,
за участю секретаря судового засідання Дробот О.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лохвиця цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до Приватного підприємства "Фірма Борисфен" про розірвання договору оренди земельної ділянки, припинення права оренди та витребування земельної ділянки, -
в с т а н о в и в:
Представник позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства "Фірма Борисфен" про розірвання договору оренди земельної ділянки, припинення права оренди та витребування земельної ділянки.
Відповідачем можливо використання належної позивачеві на праві власності земельної ділянки виключно в строки, визначені в Договорі, й при цьому відомості про такі строки оренди землі повинні бути внесені до Державного реєстру земель та/або Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують.
В судове засідання представник відповідача Приватного підприємства "Фірма Борисфен" не з`явився по невідомим суду причинам, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відзиву не подав.
Згідно з вимогами ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з"явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не надав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши та давши оцінку доказам по справі суд прийшов до наступного.
За умовами Договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (п. 1 Договору).
Відповідно до п. 11 Договору орендна плата за користування земельною ділянкою вноситься на протязі року, але не пізніше до 31 грудня.
У разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення (п.14 Договору).
Дія Договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом (п. 38 Договору).
Згідно із п. 41 Договору за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору.
01.09.2015 року до договору оренди укладене доповнення відповідно до умов якого продовжений термін дії основного договору до 01.02.2023 року та змінений розмір орендної плати, а саме вказано, що орендна плата складає 6 000 гривень, але не менше 7 % від грошової оцінки землі. За несприятливих умов господарювання орендар може бути звільнений від сплати орендної плати за погодженням з орендодавцем.
Вказане доповнення від 01.09.2015 зареєстроване приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Матвєєнко В.О., про що у державному реєстрі прав вчинений запис від 26.01.2016 за № 13047588.
Використовуючи належну позивачеві на праві власності земельну ділянку відповідач не сплачував ОСОБА_2 ніякої орендної плати за землю (ні в якій формі) за 2016-2019 роки, підтвердженням чому є Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 03.02.2020 № 60 та від 02.03.2020 № 358.
Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно- правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
За приписами статті 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 Земельного кодексу України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Положеннями статтей 24, 25 Закону України «Про оренду землі» визначено права та обов`язки орендодавця і орендаря, а саме: орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; своєчасного внесення орендної плати. Орендар, у свою чергу, має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження та зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Відповідно до частини першої ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Пунктом «в» частини першої ст. 96 Земельного кодексу України передбачено, що землекористувач зобов`язаний своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
За змістом ст. 125 Земельного кодексу України та частини другої ст. 25 Закону України «Про оренду землі»: право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права, приступати до використання земельної ділянки орендар може в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку.
Відповідачем можливо використання належної позивачеві на праві власності земельної ділянки виключно в строки, визначені в Договорі, й при цьому відомості про такі строки оренди землі повинні бути внесені до Державного реєстру земель та/або Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно із ст. 15 Закону «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема: строк дії договору оренди та орендна плата (із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату).
Пунктом «д» частини першої ст. 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.
Згідно із частиною першою ст. 32 «Припинення договору оренди землі шляхом його розірвання» Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених законом та умовами договору.
Статтею 34 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.
Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Відтак, у разі розірвання договору оренди, відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» запис про його державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Керуючись ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір в сумі 2522,40 грн. (а.с.1).
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Згідно ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Як убачається з письмових матеріалів справи суду надані Договір про надання правничої допомоги № 81/20 від 20.10.2020 року, укладений між адвокатом Кулик В.О. та позивачем ОСОБА_2 , Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 , Ордер серія ПТ № 205433 на надання правової допомоги ОСОБА_2 , попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, на підтвердження оплати витрат за надання правничої допомоги в розмірі 4000,00 грн. надана квитанція № 81 від 20.10.2020 року.
Таким чином, суд вважає можливим стягнути з ПП "Фірма Борисфен" на користь ОСОБА_2 , понесені витрати пов`язані з оплатою правничої допомоги адвоката у розмірі 4000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 18, 81, 133, 134, 137, 141, 247, 259, 263-265, 280-284, 354 ЦПК України, Законом України «Про оренду землі», ст. 526 ЦК України, ст.ст. 96, 125 ЗК України, суд,-
в и р і ш и в:
Позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до Приватного підприємства "Фірма Борисфен" про розірвання договору оренди земельної ділянки, припинення права оренди та витребування земельної ділянки задовольнити в повному обсязі.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду через Лохвицький районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його складення.
Суддя Лохвицького
районного суду В.А.Бондарь