ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2914/20 Справа № 199/3765/19 Суддя у 1-й інстанції - Подорець О. Б. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2019 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", про поділ майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що з відповідачем по справі вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 листопада 2003 року, який було розірвано 28 вересня 2016 року. За час перебування у шлюбі, сторони придбали автомобіль FAW CA 1041 K, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 26 травня 2006 року.

Вказаний автомобіль зареєстровано на відповідача. У серпні 2018 року ОСОБА_1 самовільно забрала автомобіль з двору будинку та з того часу одноособово користується ним, сплачувати позивачу половину вартості автомобіля не бажає.

Відповідно до звіту про оцінку майна, вартість спільно нажитого майна, а саме автомобіля, станом на 08 травня 2019 року, складає 92 200,00 грн.

За таких обставин позивач вважав, що автомобіль є спільним сумісним майном подружжя.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію в сумі 46 100,00 грн., що становить Ѕ частину від вартості автомобіля FAW CA 1041 K, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , та судові витрати по справі.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в сумі 46 100,00 грн., що становить Ѕ частину від вартості автомобіля FAW CA 1041 K, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить рішення скасувати та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи, судову повістку не отримувала, у зв`язку з чим була позбавлена права подати відзив на позовну заяву та докази в обґрунтування своїх заперечень.

Крім того, відповідач зазначає, що в матеріалах справи наявне поштове повідомлення про отримання нею судової повістки, де міститься начебто її підпис, проте вона таке повідомлення не отримувала, оскільки була в той час закордоном. За фактом підробки її підпису при отриманні судового повідомлення, вона звернулася з заявою до правоохоронних органів.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу відповідача - без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З урахуванням того, що судове рішення оскаржується відповідачем лише з підстав неналежного повідомлення про розгляд справи, колегія суддів переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що сторони по справі знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 13 листопада 2003 року, який було розірвано 28 вересня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.8).

За час перебування у шлюбі, а саме 26 травня 2006 року за договором купівлі-продажу було придбано автомобіль FAW CA 1041 K, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 26 травня 2006 року, кредитним договором № DNI0AK00330145 від 30 травня 2006 та договором застави рухомого майна № DNI0AK00330145 від 14 червня 2006 року (а.с.10-11,12,20-21,22-23).

23 травня 2008 року заборгованість за кредитом було погашено, що підтверджується довідкою, виданою директором Індустріального відділення АТ "ПриватБанку" за № 08.00-04.01.02/4907 (а.с.16).

Згідно звіту про оцінку майна - транспортного засобу FAW CA 1041 K, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , станом на 08 травня 2019 року його вартість складає 92 200,00 грн. (а.с.17-19).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з підстав їх обґрунтованості та доведеності, прийшовши до висновку, що спірний автомобіль було придбано в період шлюбі, за спільні кошти подружжя, а тому зазначений автомобіль є спільним майном подружжя і належить кожному з них по Ѕ частці.

Колегія суддів задовольняючи частково апеляційну скаргу виходить з наступних підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції зазначив, що відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Заяв про розгляд справи за її відсутності або про причини неявки не надходило.

Згідно з частиною першою статті 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Проте, колегією за наслідком дослідження справи встановлено, що матеріали цивільної не містять належного сповіщення відповідача ОСОБА_1 .

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Приймаючи до уваги, що справу розглянуто за відсутності відповідача ОСОБА_1 , яка належним чином не сповіщалася судом першої інстанції про час і місце розгляду справи і апелянт обґрунтував скаргу такою підставою, колегія приходить висновку, що зазначене порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Вирішуючи позовні вимоги колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; на виконання частини першої та частини другої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, та на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до частини першої статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З роз`яснень, що містяться в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частини дургої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Апеляційним судом установлено, що автомобіль FAW CA 1041 K, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , придбано у шлюбі, за спільні кошти подружжя, а відтак зазначений автомобіль є спільним майном подружжя і належить кожному з них по Ѕ частці.

В суді апеляційної інстанції апелянт не заперечувала проти того факту, що спірний автомобіль є спільним майном подружжя, не заперечувала компенсувати половину його вартості позивачу, однак не погоджувалась із розміром, який визначено було позивачем та просила застосувати строку позовної давності до вказаних правовідносин, вважала, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності.

Що стосується розміру компенсації, яка присуджуватиметься до стягнення з відповідача на користь позивача, то суд бере до уваги звіт про оцінку майна транспортного засобу FAW CA 1041 K, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , відповідно до якого станом на 08 травня 2019 року ринкова вартість об`єкта оцінки з урахуванням технічного стану, умов зберігання, комплектації становить 92 200,00 грн.

При цьому, в процесі оцінки був використаний витратний методичний підхід.

Ураховуючи викладене, розмір грошової компенсації, яку повинен сплатити відповідач на користь позивача складає 46 100,00 грн., що становить 1/2 частину вартості об"єкта.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в суді апеляційної інстанції не заперечувалося сторонами, а відповідач ОСОБА_1 підтвердила, що спірний автомобіль придбаний придбано у шлюбі та за спільні кошти подружжя.

Доводи ОСОБА_1 про те, що звіт про оцінку майна транспортного засобу, виконаний на замовлення позивача є неналежним доказом, що підтверджує дійсну вартість спірного автомобіля, оскільки при його складанні був використаний витратний методичний підхід, колегія суддів не приймає до уваги як безпідставні, оскільки не підтверджені належними та допустимим доказами.

За змістом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції колегією роз"яснювалось сторонам право заявити клопотання щодо заявлення клопотання про призначення у справі саме судової експертизи, однак апелянт та її представник заперечуючи проти доводів та доказів поданих позивачем не заявила клопотання про призначення судом апеляційної інстанції відповідної судової експертизи.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідачем не було спростовано належними та допустимим доказами звіт про оцінку майна транспортного засобу, виконаний на замовлення позивача.

Разом з тим, колегія суддів не бере до уваги відповідь на адвокатський запит від 27 серпня 2020 року ТОВ "Еквол", відповідно до якого середня ринкова вартість спірного автомобіля станом на 24 жовтня 2019 року становить 32 000,00 грн., оскільки такий доказ в розумінні статей 76-80 ЦПК України не є належним, оскільки при наданні такої відповіді оцінювач визначав середню ринкову вартість аналогічних об`єктів без урахування технічного стану, умов зберігання, комплектації спірного автомобіля.

Також, відповідач не підтвердила належними доказами факт відчуження нею транспортного засобу.

Доводи ОСОБА_1 про те, що позивач при зверненні до суду з позовною заявою пропустив загальний трирічний строк позовної давності, оскільки шлюб між сторонами було розірвано 08 квітня 2010 року, а з позовом до суду позивач звернувся у травні 2019 року, тобто за межами строку позовної давності, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до частини першої статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Статтею 72 СК України передбачено, що позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано.

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У частині другій статті 72 СК України та пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Отже, початком перебігу позовної давності встановлено день, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права.

Вирішуючи питання початку перебігу строку позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки саме по собі припинення шлюбу не є свідченням порушення права власності когось із подружжя.

Тобто визначальним для висновку про застосування строку позовної давності у спорі про поділ майна подружжя, заявленому після розірвання шлюбу, є саме момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року по справі № 682/735/18.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Встановивши, що позивач дізнався про порушене право спільної сумісної власності на спірний автомобіль у серпні 2018 року після того як відповідач самовільно забрала автомобіль, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивач не пропустив строк звернення до суду, передбачений статтею 257 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі статті 141 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору, сплачених останнім за подачу позовної заяви в розмірі 768,40 грн., а з позивача на користь відповідача судові витрати по сплаті судового збору, сплачених останньою за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 152,60 грн.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2019 року - скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", про поділ майна подружжя - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в сумі 46 100,00 грн., що становить Ѕ частину від вартості автомобіля FAW CA 1041 K, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 152,60 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко