КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 753/24513/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1679/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 липня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Коренюк А.М., по справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року позивач звернувся із позовом, в якому зазначив, що 13 липня 2017 року о 18 год. 40 хв. біля станції метро «Позняки» в бік станції метро «Харківська» в Дарницькому районі в м. Києві сталася дорожня транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки «VOLKSWAGEN», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та автомобіля марки «RENAULT», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2

Зазначав, що постановою Дарницького районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року у справі №753/13687/17 водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Також зазначив, що у результаті даної ДТП, що сталася з вини водія ОСОБА_1 , був пошкоджений автомобіль марки «RENAULT», державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/3501913 з терміном дії з 07 квітня 2017 року по 06 квітня 2018 року. Згідно звіту №516/М/2017 від 15 серпня 2017 року, про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику автомобіля «RENAULT», державний номерний знак НОМЕР_2 , складеного оцінювачем-автотоварознавцем ТОВ «Незалежна експертна компанія», вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «RENAULT», державний номерний знак НОМЕР_2 , з урахуванням фізичного зносу становить 82 715,93 грн.

Звернув увагу на те, що завдана шкода особисто винуватцем ДТП потерпілому відшкодована не була, тому власник пошкодженого автомобіля з метою отримання страхового відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) з відповідною заявою. На час скоєння ДТП водій ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Зазначав і те, що МТСБУ було прийнято рішення (Наказ №8235 від 12 вересня 2017 року) про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих та виплачено ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 69 462,44 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1259645 від 15 вересня 2017 року.

За таких обставин, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь МТСБУ грошові кошти в розмірі понесених витрат в сумі 70 050,84 грн. та судові витрати в розмірі 1 762,00 грн. (а.с. 2-4).

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 10 липня 2019 року позовні вимоги МТСБУ до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ 69 462,44 грн. - витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування, 588, 40 грн. - витрат, пов`язаних проведенням автотоварознавчого дослідження визначення матеріальних збитків, 1 762,00 грн. - судового збору, а всього - 71 812,84 грн. (а.с. 40-44).

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 01 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 липня 2019 року по справі за позовом МТСБУ до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування, залишено без задоволення (а.с. 93-94).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 липня 2019 року та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги ОСОБА_1 . На обґрунтування скарги зазначив, що судом не було взято до уваги, те що ним 31 жовтня 2019 року через канцелярію суду було подано клопотання про відкладення розгляду справи, яке судом не було взято до уваги, а щодо зазначення в ухвалі від 01 листопада 2019 року про те, що повідомлення щодо розгляду зазначеної справи було розміщено на офіційному сайті судової влади, вказував, що на сторону процесу законодавством не покладено обов`язок здійснювати моніторинг щодо існування судових проваджень, у яких він виступає учасником. Також зазначав, що матеріали справи не містять інформації щодо надсилання ОСОБА_1 повістки про виклик у справі щодо розгляду його заяви про перегляд заочного рішення, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказував, що потерпілий ОСОБА_2 у встановленому законом порядку не повідомив МТСБУ про дорожньо-транспортну пригоду, а відтак у ОСОБА_2 не було прав на отримання відшкодування за рахунок МТСБУ, а подані позивачем документи, які містяться в матеріалах справи не є допустимими доказами (а.с. 97-102).

Представник позивача - адвокат Глузд О.В. надіслала до суду відзив в якому зазначила заперечення проти апеляційної скарги, просила скаргу відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін, розглянути справу за відсутності позивача. На обґрунтування заперечень проти скарги зазначила, що потерпілий ОСОБА_2 своєчасно (протягом 3-ох днів) повідомив страхову компанію ТДВ «СК «Альфа-Гарант», якою була застрахована його цивільна правова відповідальність, і отримавши роз`яснення останньої звернувся до МТСБУ за виплатою, надавши до заяви усі необхідні документи для виплати. Крім того, додані до позовної заяви письмові докази належним чином завірені, висновок експертизи про обсяг заподіяної шкоди відповідає вимогам законодавства, відповідач повідомлявся експертом про проведення дослідження про що надані до справи докази, а доводів на його спростування до суду не надано (а.с. 132-136).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідноз ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що МТСБУ відшкодувало шкоду, завдану потерпілому джерелом підвищеної небезпеки, тому мало право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Колегія суддів погодилась з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,13 липня 2017 року о 18 год. 40 хв. біля станції метро «Позняки» в бік станції метро «Харківська» в Дарницькому районі в м. Києві сталася ДТП за участю автомобіля марки «VOLKSWAGEN», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та автомобіля марки «RENAULT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що призвело до пошкодження транспортних засобів (а.с. 7, 9).

Внаслідок ДТП було завдано шкоди автомобілю «RENAULT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 (а.с. 8).

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у порушення пункту 13.1 Правил дорожнього руху України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП із накладенням адміністративного стягнення - штрафу (а.с. 9).

Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП ОСОБА_1 на час вказаної події застрахована не була.

24 липня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 7).

26 липня 2017 року МТСБУ направило ОСОБА_1 лист, в якому просило повідомити про наявність станом на день ДТП договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та надати фотокопію поліса (а.с. 10).

З метою визначення розміру збитку, завданого пошкодженому транспортному засобу внаслідок ДТП, позивачем було замовлено проведення незалежного автотоварознавчого дослідження.

Так, згідно Звіту №516/М/2017 від 15 серпня 2017 року про оцінку вартості відновлювального ремонту автомобіля «RENAULT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження транспортного засобу у ДТП, складеного суб`єктами оціночної діяльності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 70 875,94 грн. (а.с. 12-16).

Згідно з розрахунком розміру регламентної виплати, яка належить власнику автомобіля «RENAULT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , виплата становить 69 462,44 грн. (а.с. 11).

На підставі наказу МТСБУ №8235 від 12 вересня 2017 року було сплачено на рахунок ОСОБА_2 суму 69 462,44 грн. за шкоду, заподіяну в результаті ДТП, що підтверджується платіжним дорученням №1259555 від 13 вересня 2017 року (а.с. 22, 23, 24).

12 вересня 2017 року МТСБУ направило лист ОСОБА_1 , в якому запропоновано в добровільному порядку компенсувати загальний розмір витрат у розмірі 70 050,84 грн. (а.с. 25).

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Тобто нормами ч. 2 ст. 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець.

Як уже було зазначено, судом встановлено, що на час ДТП законним володільцем автомобіля був ОСОБА_1 .

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (ст. 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою, за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом підпункту «а» п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно з підпунктом 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 ст. 13 цього Закону.

Отже, законом встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі, потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Як роз`яснено у п. 26, 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Також відповідно до п. 40.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону.

Вирішуючи питання про відшкодування матеріальних збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, судом було взято за основу Звіт товарознавчого дослідження №516/М/2017 від 15 серпня 2017 року, на тій підставі, що він відповідає вимогам законодавства, що регулює професійну оціночну діяльність в Україні, а саме: Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», «Загальним засадам оцінки майна і майнових прав», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року №1440, Методиці товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затверджений Мін`юстом, Фондом держмайна, реєстраційний №1070/8395 від 24 листопада 2003 року (зі змінами) тощо; має всі необхідні розрахунки визначення вартості матеріального збитку та виконаний з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля.

Доводи апелянта, що Звіт №516/М/2017 від 15 серпня 2017 року є недопустимим доказом, оскільки складений з порушенням вимог законодавства, колегія суддів відхилила. Вказаний Звіт відповідає вимогам, встановленим Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Про огляд пошкодженого транспортного засобу потерпілої особи оцінювач надсилав повідомлення-телеграму відповідачу ОСОБА_1 про що у справі є докази (а.с. 18).

Також апелянт посилався на те, що було порушено порядок повідомлення МТСБУ про настання ДТП та отримання страхового відшкодування. Колегія суддів відхилила такі доводи апеляційної скарги, оскільки питання щодо порядку виплати страхового відшкодування МТСБУ не є предметом даного спору.

Посилання апелянта на несповіщення його судом про розгляд справи та положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів визнала неспроможним і відхилила з огляду на наступне.

01 липня 2019 року ОСОБА_5 отримав повідомлення про розгляд справи судом 10 липня 2019 року про що є відмітка працівників пошти (а.с. 35).

09 липня 2019 року ОСОБА_5 подав клопотання за змістом якого він зазначив дату та час розгляду справи районним судом, що свідчить про його обізнаність щодо розгляду справи, проте просив відкласти її розгляд, пославшись на хворобу. Однак доказів поважності причин неявки до суду не надав (а.с.37).

31 жовтня 2019 року ОСОБА_5 подав клопотання за змістом якого він зазначив дату 01 листопада 2019 року та 09.00 год. - час розгляду заяви про перегляд заочного рішення, що свідчить про його обізнаність щодо розгляду справи, проте просив відкласти її розгляд, знов пославшись на хворобу. Однак і в цьому випадку будь-яких доказів поважності причин неявки до суду не надав (а.с.89).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вищезазначене та положення ЦПК України, районний суд обґрунтовано визнав повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає розглядові справи.

Враховуючи вищенаведене, висновки суду про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 69 462,44 грн. - витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування, та 588, 40 грн. - витрат, пов`язаних проведенням автотоварознавчого дослідження визначення матеріальних збитків, є правильними.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими закон пов`язує можливість скасування чи зміни оскарженого рішення, і висновків суду не спростовують, тому в задоволенні скарги слід відмовити на підставі ст. 375 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказував, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі ст. 141 ЦПК України понесені апелянтом судові витрати на апеляційний розгляд справи відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

З огляду на положення ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова