Справа № 523/8526/20
Провадження №2/523/3155/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря Щербан О.Д.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої власністі на майно ,

ВСТАНОВИВ:

05.06.2020 р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання за ним права особистої власності на майно колишнього подружжя, трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 72 кв.м, житловою площею 38,6 кв.м.

В обгрунтування своїх вимог позивач вказував на те, що з відповідачем ОСОБА_2 вони перебували у шлюбі з 08.10.2005 року по 28.10.2010 р. . 05.11.2007 року він уклав кредитний договір №464/ФК-07/СК з ТОВ "Український промисловий банк" згідно з яким отримав кредит у розмірі 97000 доларів США для придбання вказаної квартири. Того ж дня було укладено договір поруки за яким відповідач виступила поручителем по зобовязанням за кредитним договором. 06.11.2007 року він уклав договір на придбання квартири за кредитні кошти, та уклав іпотечний договір на підставі якого придбану квартиру було обтяжено іпотекою. Лише за особисті його кошти було здійснено погашення кредиту, який він закрив 09.10.2018 р.

10.06.2020 р. провадження у справі вікрито за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Представник позивача звернувся до суду з заявою в якій просив позов задовольнити повністю та здійнювати розгляд справи у його відсутності та у відсутності позивача на підставі наданих доказів.

Від відповідача надійшла заява про розгляд справи в її відсутності, крім того направлено до суду письмові пояснення за змістом яких вона визнає позовні вимоги та вказує на те, що заперечує проти вказаних позивачем обставин, а саме те, що згоди на укладення кредитного договору та договору поруки не надавала. Між ними було обумовлено, що договори ОСОБА_1 укладає лише в особистих інтересах, будуть виконуватися виключно за рахунок коштів позивача. Дане майно завжди сприймалося нею як особиста приватна власність ОСОБА_1 і ніколи не використовувалася для потреб сімї, тому не є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 08.10.2005 року.

Згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим 28.10.2010 р. відділом РАЦС Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві їх шлюб розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №547 28.10.2010 р..

Як видно з наданих позивачем доказів 05.11.2007 року між ТОВ "Українськи промисловий банк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №464/ФКВІП-07 за умовами яког банк надав 97000 США зі строком повернення -04.11.2032 року . За умовами п.3.1 виконання позичальником зобовязань за договором забезпечується іпотекою квартири АДРЕСА_1 , заставна вартість предмета іпотеки становить 545400 грн., поруками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

06.11.2007 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В. та заеєстровано в реєстрі за №16443. Купівля квартири вчинена за за 545400 грн..

06.11.2007 р. укладено іпотечний договір №464/ФКВІП-07 між ТОВ "Українськи промисловий банк" та ОСОБА_1 , предметом іпотеки є вказана квартира.

09.10.2018 р. між ТОВ "Фінансова компанія "Інтайм Фінанс" та ОСОБА_1 укладено договір про розірвання іпотечного договору №464/ФКВІП-07 від 06.11.2007 р., за умовами якого зобов`язання за іпотечним договором припиняються.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Отже, за нормою п.3 ч.1 ст.57 СК України позивач має довести, що майно було набуте ним за кошти, які належали йому особисто.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За нормами ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з нормами ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи надані докази, суд прийшов до висновку, що позивачем не надано доказів, які підтверджують придбання квартири, сплату кредиту за кошти, які належали йому особисто.

За нормами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Отже, необхідно звернути увагу на те, що визнання відповідачем вимог не може бути підставою для задоволення позовної вимоги, оскільки доводи позивача мають підтверджуватися належними доказами.

Таким чином, приймаючи до уваги встановлені обставини та враховуючи вказані норми, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого позову.

Керуючись ст.ст.12,13,76-81,141,258-259,263,265,268,273,354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої власністі на майно залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення рішення.

Рішення складено 07.12.2020 р..

Суддя: