ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1061/19 Номер провадження 22-ц/814/86/20Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р. І. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

за участю секретаря: Кальник А.М.

розглянув в м. Полтаві в режимі відеоконференції з Дніпровським апеляційним судом цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» - адвоката Добринь Ярослава Олексійовича

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2019 року у складі судді Тимчука Р.І.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» про захист прав споживача через визнання договору фінансового лізингу недійсним та застосування наслідків недійсності правочину,

в с т а н о в и в:

В травні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.

В обґрунтування позову вказував, що договір фінансового лізингу між ОСОБА_1 та ТОВ «Автокредит Плюс» у письмовій формі з узгодженням усіх істотних умов не укладався, з огляду на що відсутнє і нотаріальне посвідчення вказаного правочину, яке є обов`язковим для договорів, що містять елементи договору оренди (найму) транспортного засобу.

13 лютого 2015 року він підписав заяву про приєднання до публічного договору № PL00A! про надання фінансового лізингу, що розміщений на офіційному веб-сайті компанії www.planetavto.com.ua.

На виконання умов публічного договору про надання фінансового лізингу 08 квітня 2015 року ТОВ «Автокредит Плюс» передало йому автомобіль марки Volvo 850, 1995 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 з номером кузова НОМЕР_2 , а ним було внесено у відшкодування частини вартості предмета лізингу 32 759,67 грн. та здійснювалася оплата лізингових платежів згідно графіку, що є додатком № 2 до договору. Загалом, розраховуючи на настання юридичних наслідків щодо отримання предмета лізингу у власність, за період з травня 2015 року по квітень 2017 року включно він сплатив відповідачу 79 562,26 грн., також на поліпшення предмета лізингу витратив 46 338,00 грн.

Після повного виконання ним своїх зобов`язань за договором лізингу відповідач надав йому пакет документів для переоформлення права власності на вказаний автомобіль (довіреності, акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу № PL00A! від 07.04.2017 р., наказ № PL00A! від 07.04.2017 р. про зняття з обліку транспортного засобу, акт приймання-передачі транспортного засобу № PL00A! від 07.04.2017 р.), проте в ході перереєстрації автомобіля Volvo 850д.н.з. НОМЕР_1 було виявлено невідповідність ідентифікаційного номерного позначення кузова автомобіля, а за результатами проведеної експертизи встановлено зміну первинного ідентифікаційного номерного позначення кузова «НОМЕР_3» не в умовах заводу виробника на «НОМЕР_2». Також, листом Полтавської митниці Державної фіскальної служби України від 25.07.2018 р. № 1128/10/16-70-20 повідомлено, що згідно даних розділу «Автотранспортні засоби» Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄІАС) автомобіль Volvo 850, 1993 року випуску, з номером кузова НОМЕР_3 був ввезений на митну територію України 29.10.2005 р. в зоні діяльності Мостиської митниці тимчасово. Факти перетину митного кордону України автомобілем Volvo 850, 1995 року випуску, кузов НОМЕР_2 відсутні. Враховуючи вказані обставини, ТОВ «Автокредит Плюс», як лізингодавцем за публічним договором від 13.02.2015 р., допущено грубе порушення вимог діючого законодавства України та надано у фінансовий лізинг незареєстрований у встановленому порядку транспортний засіб, який незаконним шляхом ввезений на територію України.

Посилаючись на наведені обставини та норми статей 203, 215, 216 ЦК України, Закон України «Про захист прав споживачів», позивач просив визнати недійсним публічний договір № PL00A! від 13 лютого 2015 року про надання фінансового лізингу, укладений між ним та ТОВ «Автокредит Плюс», та застосувати правові наслідки недійсності правочину, а також стягнути з ТОВ «Автокредит Плюс» на його користь 126 031,42 грн., з яких 79 693,42 грн., що були сплачені лізингодавцю за договором фінансового лізингу, та 46 338 грн., витрачені на поліпшення предмета лізингу - автомобіля марки Volvo 850, 1995 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено нікчемність публічного договору № PL00A! від 13.02.2015 року про надання фінансового лізингу між ОСОБА_1 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс».

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» транспортний засіб марки Volvo 850, 1995 року випуску, р/н НОМЕР_1 .

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» () на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) грошові кошти в розмірі 117 027,95 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано наявністю правових та фактичних підстав для визнання спірного договору нікчемним та застосування правових наслідків недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, - повернення сторін у попередній стан в порядку реституції.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник відповідача ТОВ «Автокредит Плюс» - адвокат Добринь Я.О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Доводи скарги ґрунтуються на тому, що цивільним законодавством не передбачений прямий обов`язок нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу транспортного засобу, стороною якого є фізична особа, тому враховуючи презумпцію правомірності правочину, укладений договір не можна вважати нікчемним відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України та з урахуванням строків позовної давності у задоволенні позовних вимог має бути відмовлено.

У разі задоволення позовних вимог в частині визнання договору недійсним (нікчемним) та застосування двосторонньої реституції, суд повинен стягнути з ТОВ «Автокредит Плюс» суму зарахованих платежів за виключенням 8 843,41 грн., які є платою за користування предметом лізингу, та зобов`язати позивача повернути предмет лізингу - автомобіль Volvo 850, 1995 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 , win-code НОМЕР_2 у справному стані, в якому йому передав ТОВ «Автокредит Плюс» у квітні 2015 року, з незмінним він номером автомобіля, а у разі неможливості - відшкодувати ТОВ «Автокредит Плюс» вартість автомобіля на момент його передачі, яка становить 62 000 грн.

Також зазначає, що застосовуючи двосторонню реституцію, суд не взяв до уваги той факт, що наразі автомобіль вибув із фактичного володіння позивача, оскільки був вилучений співробітниками поліції не з вини відповідача, та позивач не має можливості виконати рішення суду в частині повернення автомобіля.

Вважає, що у задоволенні позовних вимог про відшкодування вартості відновлювального ремонту має бути відмовлено за безпідставністю, оскільки згідно умов договору у відповідача як лізингодавця відсутній обов`язок відшкодовувати лізингоодержувачу витрати по поліпшенню предмета лізингу.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини першої статті 274 ЦПК України).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України).

По справі встановлено, що 13 лютого 2015 року позивач підписав заяву про приєднання до публічного договору № PL00A! про надання фінансового лізингу, що розміщений на офіційному веб-сайті компанії www.planetavto.com.ua.

За умовами укладеного договору лізингодавець - ТОВ «Автокредит Плюс» передає лізингоодержувачу - ОСОБА_1 у лізинг автомобіль згідно специфікації, викладеної в Додатку № 1, а саме: автомобіль Volvo 850, 1995 року випуску, Седан/Лифтбек, номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , на 24 місяці з моменту підписання Додатку № 2 (графік лізингових платежів), який включає платіж по відшкодуванню частини вартості предмета лізингу, відсотки за користування предметом лізингу та комісію за проведення щомісячного моніторингу предмета лізингу у порядку та розмірах згідно Додатку 2. Після прийняття лізингодавцем позитивного рішення про надання фінансового лізингу лізингоодержувач вносить аванс та щомісячно у період з 10 по 15 число кожного місяця сплачує лізингодавцеві лізингові платежі згідно графіку.

08 квітня 2015 року позивач сплатив на транзитний рахунок відповідача, відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк», 32 759,67 грн. та отримав предмет лізингу у платне володіння і користування.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 08 квітня 2015 року по 07 квітня 2017 року згідно додатку № 2 до Договору фінансового лізингу № PL00A! від 13.02.2015 р. позивачем сплачено відповідачеві 79 562,26 грн., з них 69 000 грн. у відшкодування частини вартості предмета лізингу, 8872,31 грн. - відсотки за користування предметом лізингу (що складає 21% рік), та 1689,95 грн. - комісії за проведення щомісячного моніторингу предмета лізингу.

12 квітня 2017 року, після виконання лізингоодержувачем своїх фінансових зобов`язань за договором, що підтверджено актом звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу, ТОВ «Автокредит Плюс» видано наказ про зняття з обліку транспортного засобу для подальшої перереєстрації на ОСОБА_1 та за актом приймання-передачі транспортного засобу автомобіль марки Volvo 850, кузов № НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію (технічний паспорт) НОМЕР_6 , разом з відповідними документами передано у власність лізингоодержувачу.

Під час здійснення перереєстрації вказаного автомобіля встановлено зміну ідентифікаційного номерного позначення кузова автомобіля з первинного - «НОМЕР_3» на номерне позначення - « НОМЕР_2 » не в умовах заводу виробника, що підтверджено висновком судового експерта від 25.07.2017 р. № 17/5341/27.

З урахуванням вказаної обставини 25.07.2017 р. Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідну заяву про вчинений злочин за статтею 290 КК України.

Як вбачається з інформації Полтавської митниці ДФС Державної фіскальної служби України за даними розділу «Автотранспортні засоби» Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС) та декларації МД-7 210000001/2005/1163 автомобіль Volvo 850 з номером кузова НОМЕР_3 , але 1993 року випуску, був ввезений на митну територію України з Німеччини 29.10.2005 р. в режимі тимчасового ввезення - до 29.12.2005 р., дані щодо виїзду відсутні. Факти перетину митного кордону України автомобілем Volvo 850, 1995 року випуску, з номером кузова НОМЕР_2 відсутні.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що вимоги закону щодо обов`язкової нотаріальної форми договору не були дотримані, у зв`язку із чим спірний правочин вчинено з порушенням вимог статті 220, частини другої статті 799 ЦК України, а тому такий договір є нікчемним. Оскільки нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, а вимоги частини п`ятої статті 216 ЦК України містять право суду застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи, суд застосував наслідки недійсності нікчемного договору фінансового лізингу шляхом двосторонньої реституції.

При цьому суд стягнув з відповідача на користь ОСОБА_1 70 689 грн. 95 коп., сплачених останнім за нікчемним договором, та 46 338 грн. за здійснені роботи по обслуговуванню автомобіля, загальною сумою у розмірі 117 027,95 грн.

Колегія суддів апеляційного суду з висновками суду першої інстанції повною мірою погодитись не може з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

При цьому договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню (стаття 799 ЦК України).

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України у справі № 6-1551 цс16 від 19 жовтня 2016 року.

Суд першої інстанції вірно встановив, що публічний договір № PL00A! від 13.02.2015 р. про надання фінансового лізингу між ОСОБА_1 та ТОВ «Автокредит Плюс» нотаріально посвідчений не був та є нікчемним в силу закону, тому визнання його недійсним судом не вимагається.

Разом з тим, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин місцевий суд не врахував правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18), згідно яких, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Водночас, такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину, також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Оскільки договір фінансового лізингу № PL00A! від 13 лютого 2015 року є нікчемним за законом, заявлені позивачем вимоги про визнання нікчемного правочину недійсним з урахуванням зазначеного висновку Великої Палати Верховного Суду є неналежним способом судового захисту.

Встановлення судовим рішенням нікчемності такого правочину також не є способом захисту прав позивача, визначеним законом, тому в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Водночас, виходячи з правил частини другої статті 215 та статті 216 ЦК України, оскільки оспорюваний договір, укладений сторонами, є в цілому нікчемним в силу закону, тобто розглядається з точки зору права як такий, що юридично не мав місця, не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За правилами частини п`ятої статті 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Вирішуючи питання щодо застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, суд першої інстанції вірно виходив з того, що поверненню позивачеві відповідачем підлягають грошові кошти, одержані на виконання нікчемного договору фінансового лізингу № PL00A! від 13 лютого 2015 року, у сумі 70 689,95 грн., що складається із сум відшкодування частини вартості предмета лізингу - 69000 грн. та встановленої умовами договору комісії за проведення щомісячного моніторингу предмета лізингу - 1689,95 грн., які не є платою за користування лізингоодержувачем предметом лізингу.

Проте, висновки суду про стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на поліпшення предмета лізингу, в сумі 46 338 грн. не ґрунтуються на вимогах закону та умовах укладеного між сторонами договору.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було укладено з ФОП ОСОБА_2 договір № 01/06 від 01 червня 2017 року про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобіля та акт виконання робіт № 1558-С від 21 червня 2017 року, згідно яких здійснено капітальний ремонт двигуна автомобіля моделі Volvo 850, шассі № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , на суму 46 338 грн.

Відповідно до частини другої статті 216 ЦК України, якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) - частина друга статті 22 ЦК України.

Згідно умов публічного договору фінансового лізингу лізингодавця - ТОВ «Автокредит Плюс», що розміщений на офіційному веб-сайті компанії www.planetavto.com.ua, до якого позивач приєднався, на період строку лізингу на лізингоодержувача покладено обов`язок утримувати предмет лізингу в справному стані проводити за власнии? рахунок в строк, встановлении? виробником предмета лізингу, поточне технічне обслуговування, в т.ч. необхідне для збереження гарантіи?ного обслуговування предмета лізингу; проводити ремонт (в тому числі капітальнии?) предмета лізингу, додержуватися вимог до використання, утримання, технічного обслуговування та зберігання предмету лізингу.

Лізингоодержувач не має права, без письмового дозволу лізингодавця, здіи?снювати будь-які поліпшення предмета лізингу, а в разі порушення цієі? умови, усі зроблені таким чином поліпшення стають власністю лізингодавця. Лізингоодержувачу забороняється погіршувати стан предмету лізингу, змінювати и?ого комплектацію тощо.

Лізингодавець не відшкодовує лізингоодержувачу витрати по поліпшенню предмета лізингу. Лізингоодержувач не має права на відшкодування лізингодавцем вартості необхідних витрат або на зарахування і?хньоі? вартості в рахунок лізингових платежів.

Отже, витрати позивача на проведення ремонту автомобіля під час його експлуатації не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України та не підлягають відшкодуванню лізингодавцем за договором, тому позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є безпідставними.

Таким чином, в частині стягнення з відповідача 117 027,95 грн. в порядку реституції за нікчемним правочином рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з ТОВ «Автокредит плюс» на користь позивача 70 689,95 грн., одержаних за нікчемним правочином.

Вирішуючи питання щодо застосування по справі позовної давності, про що заявлено в апеляційній скарзі відповідача, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статей 256, 257, 260 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Згідно із частинам першою та третьою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.

Судом встановлено, що оскаржуваний договір фінансового лізингу укладено сторонами 13 лютого 2015 року, авансовій платіж за договором внесено позивачем 08 квітня 2015 року та автомобіль передано йому у користування на умовах лізингу, саме з цього часу починається перебіг трирічного строку позовної давності, який на час пред`явлення ОСОБА_1 вказаного позову - 15 травня 2019 року сплинув. Доказів переривання перебігу позовної давності матеріали справи не містять.

Згідно частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом з тим, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач - ТОВ «Автокредит Плюс», будучи належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, участі у судовому засіданні не брав та своїми правами розпорядився на власний розсуд, подавши 07.06.2019 р. відзив на позовну заяву ОСОБА_1 .

Про застосування позовної давності до винесення оскаржуваного судового рішення сторони по справі не заявляли.

Оскільки судом першої інстанції було створено рівні можливості учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав, що є частиною гарантій справедливого правосуддя, своїми правами щодо предмета спору відповідач розпорядився на власний розсуд та про застосування позовної давності в суді першої інстанції не заявляв, виходячи з принципів диспозитивності цивільного судочинства, рівності та змагальності сторін, доводи апеляційної скарги ТОВ «Автокредит Плюс» про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 у зв`язку зі спливом позовної давності є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Доводи апеляційної скарги щодо неможливості повернення позивачем транспортного засобу марки Volvo 850, 1995 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ТОВ «Автокредит Плюс» ґрунтуються на припущеннях та матеріалами справи не підтверджуються.

08 серпня 2017 року старшим слідчим СВ Полтавського РВП ПВП ГУНП в Полтавській області надано дозвіл ОСОБА_1 на отримання автомобілю Volvo 850, д.н.з. НОМЕР_1 , який був вилучений 25.07.2017 р. для проведення експертизи, доказів відсутності даного автомобіля у володінні позивача відповідачем суду не надано і таких обставин не доведено, тому рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання ОСОБА_1 повернути ТОВ «Автокредит Плюс» транспортний засіб марки Volvo 850, 1995 року випуску, р/н НОМЕР_1 , в порядку реституції за нікчемним правочином є законним та відповідає фактичним обставинам справи. Підстав для відшкодування позивачем вартості автомобілю судом наразі не вбачається.

Враховуючи зазначене апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню частково з постановленням у відповідній частині нового рішення.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» - адвоката Добринь Ярослава Олексійовича - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2019 року в частині встановлення нікчемності публічного договору № PL00A! від 13.02.2015 року про надання фінансового лізингу між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» та в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» на користь ОСОБА_1 грошових коштів в порядку реституції скасувати.

Постановити в цій частині нове рішення.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» на користь ОСОБА_1 70 689,95 грн., одержаних за нікчемним правочином.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: С.Б. Бутенко

Судді: О.І.Обідіна

О.В. Прядкіна

Повне судове рішення складено 17 січня 2020 року.