Справа № 209/1948/20
Провадження № 2/209/821/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2020 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Решетник Т.О.,

за участю секретаря Шаповал А.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Швець М.В.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Шевченко Л.М.,

розглянувши в залі суду у м.Кам`янське у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та заперечень відповідача.

В червні2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. На обґрунтування позову зазначив, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було укладено договір позики у простій письмовій формі від 04.11.2018р. Відповідно до умов вказаного вище договору ОСОБА_2 отримав в борг від ОСОБА_1 3500,00 (три тисячі п`ятсот доларів США), та зобов`язувався повернути в строк до 01.03.2019 р. На сьогоднішній день ОСОБА_2 грошові кошти не повернув. На день подачі позовної заяви, згідно офіційного курсу НБУ 100 дол. США становить - 2660,00 грн., таким чином розмір заборгованості становить - 93100,00 грн. Добровільно ОСОБА_2 грошові кошти не повертає, тому він вимушений захищати свої права в судовому порядку. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив: стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , суму боргу в розмірі 93 100,00 грн. Стягнути з відповідача на його користь судовий збір в розмірі 931,00 грн.

12.11.2020 року відповідач надав суду відзив на позовну заяву, згідно змісту якої зазначив, що позовні вимоги він не визнає в повному обсязі і просить в їх задоволенні відмовити з огляду на наступне. 04.11.2018 року він власноручно написав ОСОБА_1 розписку та поставив свій підпис під нею, що «отримав 3500 (із позначкою символу долару) дол.. (три тисячі п`ятсот д. еквівалент 91000 гр. от ОСОБА_1 ... ». Однак він ці кошти в борг не отримував та не брав, як і сама розписка, її зміст не свідчать про те, що він дійсно взяв кошти у сумі 3500 доларів і саме в борг. Розписка була написана за наступних обставин. З 2009 він мав товариські стосунки з позивачем. Він разом з дружиною та позивачем створювали та вели бізнес. Пізніше бізнес вели вони з позивачем, та він запропонував ОСОБА_1 стати його партнером у бізнесі, та вкласти певний капітал в обладнання, однак партнерські відносини вони не оформлювали. 01.01.2019 року він уклав від свого імені договір оренди торговельного місяця № 26 загальною площею 15 кв.м під розміщення кав`ярні та вони домовились, що ОСОБА_1 купує за свій рахунок для кав`ярні дві каво-машини, загальною сумою не більше 100 тис. грн., і це буде його частка у бізнесі. Він написав йому розписку як гарантію його вкладу у бізнес, саме у випадку придбання ним особисто каво-машин та встановлення їх для використання у кав`ярні. Про будь-яку реальну передачу йому особисто жодних грошових коштів мова не велася і вони йому реально не передавались. Розписка носила чисто декларативний характер, а відтак не було необхідності передбачати в ній дату передачі коштів, валюту коштів і таке інше. В подальшому свої зобов`язання ОСОБА_1 не виконав, каво-машини не придбав, він вимушений був і надалі їх орендувати. Але ОСОБА_1 вважав, що має право на дохід від підприємницької діяльності, який отримується в кав`ярні і став вимагати від нього його частку, з приводу чого виникали сварки. Вказані обставини доказують, що розписка складена не за наслідками отримання грошей у позику, а під впливом інших обставин. Доводи позивача, що одержана, саме валюта США спростовуються тим, що зазначений еквівалент переданої валюти 3500 дол., станом на 04.11.2018 року не дорівнює 91000 грн., а також на дату звернення до суду не становить 93100 грн. Тобто відносно валюти якої країни світу позивач розраховував суму боргу встановити неможливо та незрозуміло. Текст розписки заплутаний і його можна тлумачити по різному. Вимогу про повернення боргу із зазначенням та конкретизацією вищевказаних обставин в порядку ст. 530 ЦК України позивач йому не направляв, та він не отримував. Розписка, яка надана позивачем, як доказ на укладення договору позики, не відповідає вимогам чинного законодавства, що пред`являється до договорів позики, а саме: розписка не містить посилання на момент передання грошових коштів, а умови надання та повернення коштів є суперечливими та невизначеними, зокрема, щодо валюти конкретної країни, яка є предметом позики, суми самої позики, порядку її повернення.

19.11.2020 року позивачем надано відповідь на відзив, згідно змісту якої зазначено, що в розписці, яка була укладена між ним та ОСОБА_2 у простій письмовій формі від 04.11.2018 року чітко зазначено, що відповідач отримав кошти в розмірі 3500,00 доларів саме у борг та зобов`язується їх повернути у строк до 01.03.2019 року, однак на даний час гроші не повернуто. Відповідач, щодо наявності партнерських відносин у бізнесі та домовленість щодо купівлі кавових машин, їх придбання за власні кошти, посилається на доказ - копію актів про передачу в оренду 2-ох кавових машин від 06.09.2018 року, однак вищевикладене ніяким чином не обґрунтоване та жодним доказом не підтверджується. Розписка укладена між ними 04.11.2018 року і ніякого відношення до придбання кавових машин або іншого майна не має, жодної домовленості щодо придбання будь-якого майна між ним та відповідачем не має, будь-яких доказів з підстав, які зазначає ОСОБА_2 також не має. Виходячи з вищевикладеного, вважає, що його позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01.09.2020 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні.

Заяви (клопотання) учасників справи

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив врахувати, що в розписці, яка написана ОСОБА_2 04.11.2018 року, чітко було зазначено, що відповідач отримав кошти в розмірі 3500,00 доларів США саме у борг, та зобов`язався їх повернути у строк до 01.03.2019 року, однак на даний час гроші не повернуто. Заперечення відповідача та його представника не підтверджені жодними доказами.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Швець М.В., в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання з`явився, зазначив, що дійсно 04.11.2018 року власноруч писав розписку, однак гроші за розпискою він не отримував. Розписка мала забезпечувати обов`язок позивача придбати для кав`ярні каво-машини, позначала частку ОСОБА_1 у спільному бізнесі. Заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_2 від 02.10 2020 р. про застосування позовної давності при вирішенні спору.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Шевченко Л.М в судове засідання з`явилася, заперечувала проти заявлених позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, просила відмовити у задоволенні позову.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно розписки від 04.11.2018 року, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 у позику грошові кошти у розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) доларів США, які зобов`язався повернути до 01.03.2019 року, що підтверджується оригіналом розписки, яка приєднана до матеріалів справи та досліджена в судовому засіданні (а.с.42).

Відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют НБУ на дату 24.06.2020 р., 1 дол. США становить - 26,6078 грн.(а.с.7).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.52).

Згідно Договорів оренди торговельного місця від 20.10.2018 р., 01.01.2019 р., ФОП ОСОБА_2 орендував торговельне місце № НОМЕР_1 , загальною площею 15 кв.м., що розташоване на території міні-ринку «Димитровський» під розміщення кав`ярні (а.с.56-57, 58-59).

Судом встановлено, що згідно актів приймання-передачі майна від 11.07.2017 р., 06.09.2018 р. згідно Договору суборенди обладнання № 86 від 11.07.2017 р., а також актів приймання-передачі майна від 09.01.2020 р. згідно Договору суборенди обладнання № 126-0 від 13.01.2019 р., ФОП ОСОБА_3 , яка є дружиною відповідача ОСОБА_2 , орендує обладнання для приготування кави (каво-машини). Згідно наданих в судовому засіданні пояснень відповідача ОСОБА_2 , зазначені каво-машини ним використовуються у кав`ярні, за які він сплачує орендну плату.

Відповідачем ОСОБА_2 в судовому засіданні підтверджено факт написання розписки від 04.11.2018 р.

ОСОБА_2 на виконання умов договору позики ОСОБА_1 грошові кошти не повертав, що визнається сторонами.

Оцінка судом доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з правилом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорювані правочини).

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з вимогами ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до ст.1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. При цьому укладання окремого договору позики між сторонами спору, або нотаріальне посвідчення підпису боржника на розписці не обов`язкове.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, судом встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, не повернуті. Так, текст розписки ОСОБА_2 від 04.11.2018 р. містить безумовне та однозначне зобов`язання стосовно повернення на користь позивача від імені відповідача певної грошової суми, зазначений топографічний символ долара США - «$», сума позики становить 3 500 (три тисячі п`ятсот) доларів США, визначений сторонами еквівалент 91000,00 грн. Розписка написана власноруч ОСОБА_2 , містить дату її складання, отримання грошових коштів у визначеній сумі та зобов`язання щодо їх повернення, строк повернення до 01.03.2019 року.

В той же час слід відзначити, що позначення «$», як позначення валюти, відмінної від валюти долару США, завжди супроводжується додатковими символами для позначення приналежності валюти до тієї чи іншої країни, як наприклад «AU$ - долар Австралії, «C$» - долар Канади, та ін.

Відповідачем не спростовано, що предметом договору у даній справі є долар США, і саме в такій валюті надавалася позика.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що розписка від 04.11.2018 р. є належним та достатнім доказом передачі грошових коштів позичальнику.

Наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями ст. 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.

При цьому, суд відноситься критично до заперечень відповідача ОСОБА_2 щодо написання ним розписки формально, з метою забезпечення зобов`язання позивача щодо придбання певного майна (каво-машин), яке повинно було використовуватися у спільній підприємницькій діяльності, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, які не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а також не підтверджені належними та допустимими доказами у справі.

Вирішуючи подану відповідачем ОСОБА_2 заяву про застосування позовної давності, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Згідно частин 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Так, з тексту розписки від 04.11.2018 р. вбачається, що сторонами було обумовлено строк повернення грошових коштів - 01.03.2019 року, з даним позовом позивач звернувся до суду 25.06.2020 року, тобто в межах трирічного строку, тож до даних правовідносин строк позовної давності застосувати неможливо, у зв`язку з чим заява відповідача про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає.

Враховуючи встановлену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 суми боргу за договором позики. При цьому суд зауважує, що позивач просив стягнути суму боргу за договором позики саме в національній валюті, а не в іноземній валюті, зокрема в розмірі 93100,00 грн., розрахунок здійснив за курсом НБУ станом на 24.06.2020 р. за курсом 26,6078 грн. за 1 доларів США, однак згідно здійсненого судом розрахунку, еквівалент суми заборгованості за курсом НБУ станом на 24.06.2020 р. становить 93127,30 грн. Таким чином, враховуючи встановлений ст.13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає за необхідне стягнути заборгованість із відповідача на користь позивача за договором позики у розмірі визначеному позивачем у сумі 93100,00 грн.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 931,00 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 76-81, 89, 141, 258-265, 268, 273 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; місцепроживання за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) суму боргу за договором позики у розмірі 93100 (дев`яносто три тисячі сто) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; місцепроживання за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 931 (дев'ятсот тридцять одна) гривня 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Роз`яснити учасникам справи, що згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020 р. в редакції Закону № 731-ІХ від 18.06.2020 р. суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Дата складення повного судового рішення - 09.12.2020 року.

Суддя Т.О. Решетник