Справа № 522/919/20
Провадження № 2з/522/39/20
УХВАЛА

20 січня 2020 року місто Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Абухін Р.Д., розглянувши клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,- « про забезпечення позову до подачі позовної заяви та відкриття провадження у справі»,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із клопотання по якому просив суд накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 .

Заяву обгрунтовує тим, що заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1998 року. У 2001 році вони придбали квартиру на яку заявник просить накласти арешт, у якій проживали до моменту припинення стосунків.

На даний час заявник має намір звернутися до суду із позовом про визнання квартири спільною сумісною власністю.

Суддя, ознайомившись та дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що заява позивача про забезпечення позовних вимог не підлягає задоволенню.

Подана представником позивача заява про застосування заходів забезпечення позову відповідає приписам та вимогам встановленим ст. 151 ЦПК України, та таким чином підлягає невідкладному розгляду.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно.

Забезпечення позову це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим.

Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні підтвердження того, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3 та, що між сторонами дійсно виник спір.

Враховуючи, що ст. 150 ЦПК України є дискреційною, суд, відмовляючи у застосуванні заходів забезпечення позову, приймає до уваги наявність обставин, які виключають можливість їх застосування.

Пленум Верховного Суду України « Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Окрім цього заявником, в порушення ст.151 ЦПК України не зазначено яким саме чином, на його думку, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, і які є підстави та докази таких припущень.

Отже, в відповідності з зазначеними нормами процесуального права суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

Керуючись ст. 150 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,- « про забезпечення позову до подачі позовної заяви та відкриття провадження у справі», - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя : Р.Д. Абухін

20.01.2020