Справа №491/473/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
21 січня 2020 року Ананьївський районний суд Одеської області у складі: головуючого у справі судді - Желяскова О.О.,
за участю: секретаря судового засідання - Гули О.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ананьєві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини
До Ананьївського районного суду Одеської області звернулася із позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини.
Позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу обґрунтовані тим, що між нею та ОСОБА_2 21 жовтня 2016 року було укладено шлюб, який зареєстрований Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №1386.
Від вказаного шлюбу позивачка та відповідач мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивачка зазначає, що сімейні стосунки з відповідачем не склалися, тож вона прийняла рішення про розірвання шлюбу у зв`язку з тим, що між нею та відповідачем повністю відсутнє взаєморозуміння в зв`язку з різними поглядами на життя та на сімейні стосунки. В зв`язку з повною несумісністю характерів їхня сім`я розпалась. На даний час позивачка та відповідач не підтримують шлюбних стосунків, відповідач проживає окремо від сім`ї.
Позивачка вважає, що їхня сім`я розпалась остаточно і зберегти її неможливо, оскільки між нею та відповідачем відсутнє взаєморозуміння, а тому вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. Своє рішення про розірвання шлюбу позивачка вважає остаточним, примирення неможливе.
Що ж стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини позивачка мотивує їх тим, що вона з відповідачем не проживає разом, а дитина проживає разом з нею та фактично знаходиться на її утриманні. Позивачці відомо, що відповідач працює, однак ким та де саме їй не відомо. Згідно наявної інформації у позивачки, відповідач офіційно працевлаштований та отримує щомісячну заробітну плату, тому вважає, що він має змогу та зобов`язаний надавати матеріальну допомогу їхній малолітній дитині. Однак, фактично вказану матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає. За вказаних обставин позивачка вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку.
Позивачка у судове засідання на розгляд справи не з`явилася, про дату, час та місце проведення якого була повідомлена належним чином, про що свідчить матеріалах справи розписка про отримання 21 листопада 2019 року під розпис судової повістки про виклик до суду на 21 січня 2020 року (а.с.41). Однак, в матеріалах справи міститься заява позивачки від 16 травня 2019 року, котра була подана до суду разом з позовною заявою, в вказаній заяві позивачка просить суд розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує (а.с.16).
Відповідач у судове засідання на розгляд справи не з`явився. При цьому, на зареєстроване місце проживання відповідача судом було направлено 21 листопада 2019 року за вихідним номером 491/473/19/9731/2019 рекомендованим листом судову повістку про виклик до суду на 21 січня 2020 року, однак вказаний поштовий конверт повернувся до суду з відміткою центру поштового зв`язку «Укрпошта», що «адресат не проживає за зазначеною адресою» (а.с.43).
З урахуванням поверненого поштового листа з відміткою пошти та вимог п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання.
Проте, суд бере до уваги те, що відповідачу відомо, що в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває на розгляді цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням про отриманням під розписку рекомендованого відправлення (а.с.32).
Відповідно до вимог ч.7 ст.178 ЦПК України відповідачем у встановлені в ухвалі про відкриття провадження строки відзив на позовну заяву до суду не було подано.
З урахуванням вимог ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Частиною 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.
Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.
При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне сповіщення всіх учасників справи, заяву позивачки, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивачки та відповідача.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, з урахуванням заяви позивачки, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с.Гандрабури Ананьївського району Одеської області, що підтверджується копією паспорту громадянина України з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_1 , виданого 25 лютого 2019 року, органом - 5123 (а.с.5).
Згідно копії довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої Гандрабурівською сільською радою Ананьївського району Одеської області, позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).
Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець та зареєстрований в АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою №109, Василівської сільської ради Болградського району Одеської області про реєстрацію місця проживання особи (а.с.23).
21 жовтня 2016 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що було складено відповідний актовий запис №1386, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 21 жовтня 2016 року (а.с.8).
Крім того, встановлено, що позивачка та відповідач мають спільну неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 07 лютого 2017 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.9).
З копії довідки №907 про реєстрацію місця проживання особи, виданої 14 травня 2019 року Гандрабурівською сільською радою Ананьївського району Одеської області вбачається, що неповнолітня - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).
Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу.
Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.
Згідно ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Згідно з ч. 3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності,поваги до себе.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають.
Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню.
З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам дитини, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню.
Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини:
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XIIта набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
У відповідності до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання них окремо від дитини не впливає на об`єм їх прав та не звільняє від обов`язків відносно дитини.
У відповідності до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні їх від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку.
Відповідно до ч.3с т.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
З урахуванням викладеного суд вважає можливим позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи від дня пред`явлення позову до досягнення нею повноліття.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.
Оскільки позивачка у справах звільнена від сплати судового збору та враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок, та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1268,40 грн., які складаються зі сплаченого позивачкою судового збору в розмірі 768,40 грн. при подачі позову про розірвання шлюбу та витрат пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги в розмірі 500,00 грн., згідно наданих до позовної заяви підтверджуючих документів, які відповідають вимогам ст.137 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 223, 247 , 259, 263, 264, 265, 280-282, 352, 354,430 ЦПК України
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , відомості щодо паспортних даних - відсутні, ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженкою та зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_1 , виданий 25 лютого 2019 року, органом - 5123, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , який зареєстрований 21 жовтня 2016 року Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №1386 - розірвати.
Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_1 ».
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , відомості щодо паспортних даних - відсутні, ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_1 , виданий 25 лютого 2019 року, органом - 5123, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , відомості щодо паспортних даних - відсутні, ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_1 , виданий 25 лютого 2019 року, органом - 5123, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , витрати понесені позивачкою при звернені до суду, які складаються з судового збору за подачу позовної заяви про розірвання шлюбу в розмірі 768 гривень 40 копійок та витрати понесені при зверненні за професійною правничою допомогою в розмірі 500 гривень 00 копійок, а всього підлягає до стягнення 1268 (одна тисяча двісті шістдесят вісім) гривень 40 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , відомості щодо паспортних даних - відсутні, ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , на користь держави судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.
В частині стягнення аліментів рішення підлягає негайному виконанню, у межах суми платежу за один місяць.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто в даному випадку через Ананьївський районний суд Одеської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Після складення повного тексту рішення, копію повного тексту рішення протягом двох днів з дня його складання надіслати учасникам справи. За заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді.

Відомості про сторін у справі на виконання п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 ;
Відповідач:ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 .

Суддя: Желясков О.О.

Рішення набуло законної сили «____»_______________20__року.