Справа № 645/3203/19
Провадження № 4-с/645/18/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Мартинової О.М.,

секретар судових засідань Бєлова Т.В.

за участю: представника боржника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєва Олександра Сергійовича щодо проведення оцінки майна та передачу на реалізацію арештованого майна, а саме автомобіля, та визнання їх неправомірними, зобов`язати вчинити певні дії; щодо не ознайомлення зі звітом про оцінку майна та зобов`язати вчинити певні дії, зацікавлені особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

Представник боржника ОСОБА_2 ОСОБА_5 звернувся до суду зі скаргами, які об`єднанні в одне провадження, та просить поновити строк на звернення до суду зі скаргою, визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєва Олександра Сергійовича щодо проведення оцінки майна, передачу на реалізацію арештованого майна, а саме: автомобіля «AUDI» модель А3, номер кузова НОМЕР_1 , не ознайомлення боржника зі звітом про оцінку майна - неправомірними, визнати звіт про оцінку вказаного вище автомобіля недійсним, зобов`язати приватного виконавця у виконавчому провадженні № ВП60286501 скасувати висновок про вартість об`єкта оцінки та заявку про передачу на реалізацію зазначеного автомобіля, скасувати передачу арештованого майна на електронні торги.

В обґрунтування скарг зазначає, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєва О.С. перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 645/3203/19 виданого 17.09.2019 р. Фрунзенським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошових коштів. Так, на початку березня 2020 року ОСОБА_2 стало відомо, що в провадженні приватного виконавця перебувають виконавчі провадження № 60283550 та № 60286501. В середині квітня 2020 року стало відомо, що на сайті СЕТАМ, приватним виконавцем виставлено на торги автомобіль «AUDI» модель А3, номер кузова НОМЕР_1 , який було розмитнено ОСОБА_2 13 вересня 2019 року, номер лоту 416420, які повинні відбутися 30 квітня 2020 року о 09:00. Крім того, відповідно до інформації з сайту СЕТАМ, 25.03.2020 р. накладено арешт на рухоме майно ОСОБА_2 на підставі постанови про арешт майна боржника від 25.03.2020 р. Вважає, що дії приватного виконавця щодо організації торгів спірного транспортного засобу порушують права боржника та можуть спричинити для останнього негативні правові наслідки. Разом з тим, посилається на те, що приватний виконавець, всупереч вимогам закону, не перевірив наявність у боржника грошових коштів на банківських рахунках або іншого майна на яке можливо було б провести стягнення, не ознайомив боржника з результатами оцінки, а сама оцінка явно не відповідає ринковій вартості спірного транспортного засобу. Зауважує на те, що на сайті «Авто РІО» автомобіль з такими ж характеристиками коштує приблизно від 400 000 до 546 000 грн., тобто дорожче ніж оцінено приватним виконавцем. Вказує на те, що станом на день звернення до суду за захистом своїх прав з даною скаргою, боржник не отримав від приватного виконавця жодного повідомлення про відкриття відносно нього виконавчого провадження, звіту про оцінку майна. Таким чином, вважає, що дії приватного виконавця пов`язані з оцінкою майна та передачі майна на реалізацію не відповідають вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, які суттєво впливають на достовірність оцінки, що може привести до реалізації майна за ціною нижчою ніж реальна ринкова вартість. Разом з тим, приватним виконавцем не направлено на адресу боржника повідомлення про результати визначення вартості майна. В порушення встановленого п. 3 розділу ІІ Порядку строку, приватним виконавцем передано заявку організатору електронних торгів ДП «Сетам», у зв`язку з чим, вважає наявними правові підстави для скасування передачі арештованого майна на електронні торги. Крім того, зазначає, що боржник не набув право власності на спірний транспортний засіб, посилаючись на відсутність державної реєстрації автомобіля, тому зазначене майно не може бути предметом арешту або іншого обтяження та передано на прилюдні торги. Не набув ОСОБА_2 й інших майнових прав на транспортний засіб, адже між боржником та іншою особою укладено договір про надання послуг з розмитнення та ремонту транспортного засобу, а майнові права належать іншій особі. Вказує на те, що ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі та якщо приватний виконавець вважає, що транспортний засіб належить боржнику, то мав застосувати процедуру визначення частки у спільній сумісній власності, але протиправно таку процедуру не вчинив. Враховуючи, що ОСОБА_2 не було відомо про наявність заочного рішення на підставі якого видано виконавчий лист та документів із матеріалів виконавчого провадження, а також не ознайомлений зі звітом про оцінку майна, просить суд поновити строк на звернення до суду зі скаргою на дії приватного виконавця.

Представником стягувача ОСОБА_4 ОСОБА_6 надані до суду заперечення на скарги, в яких останній просить відмовити у задоволенні скарг ОСОБА_2 . Так, вважає скарги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Посилається на те, що доводи боржника щодо не здійснення перевірки приватним виконавцем наявності у боржника грошових коштів суперечать матеріалам виконавчого провадження, оскільки перевірити наявність коштів на рахунках боржника у приватного виконавця немає можливості з причин банківської таємниці. Зазначає, що матеріалами виконавчого провадження підтверджується, що на адресу боржника, вказану у виконавчому документі, направлялися усі процесуальні рішення і повідомлення, той факт, що ОСОБА_2 не отримував поштову кореспонденцію за адресою реєстрації не означає, що виконавцем порушено його права на участь у виконавчому провадженні. Вважає, що у приватного виконавця були підстави вважати ОСОБА_2 власником транспортного засобу під час винесення постанови про опис та арешт від 25.03.2020 р., оскільки з відповіді керівника Одеської митниці вбачається, що отримувачем транспортного засобу «AUDI» А3, VIN НОМЕР_1 у порті Одеса з США є ОСОБА_2 . Доводи скаржника про те, що вилучений автомобіль був придбаний закордоном і розмитнений на Одеській митниці з метою передачі іншій особі не можуть бути враховані судом через порушення порядку оскарження виключення арештованого майна з опису та повинні розглядатися у позовному провадженні. Разом з тим, ОСОБА_7 , з якою боржник уклав договір про надання послуг, не подавалось цивільного позову про визнання за нею права власності на арештований транспортний засіб, договір купівлі-продажу транспортного засобу між останніми не укладено, таким чином, власником транспортного засобу продовжує залишатися особа, яка розмитнила транспортний засіб. Посилання скаржника на те, що дружина має право на частку майна у спільній власності не може бути прийнято судом під час розгляду скарги, зазначене питання вирішується судом у порядку позовного провадження, а на даний час не прийнято судових рішень про визнання права власності на частку у спільній власності за іншими особами, тому єдиним власником майна є ОСОБА_2 . Разом з тим, зазначає, що у приватного виконавця не було підстав вважати, що боржник володіє майном разом з іншими особами при прийнятті рішення про реалізацію майна. Крім того, оцінка арештованого майна проведена у відповідності до вимог законодавства України, доручена спеціалісту оцінювачу, під час якої були враховані усі дефекти, які малися на вилученому і арештованому майні. Зазначає, що задоволення вимоги про зобов`язання визнати звіт про вартість об`єкта оцінки недійсним є втручанням суду у порядок проведення виконавцем виконавчих дій. Щодо вимоги про скасування передачі на реалізацію автомобіля зазначає, що зазначена вимога є неконкретною та задоволення такої вимоги є також втручанням з боку суду у порядок проведення виконавчих дій.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2020 року скаргу ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєва Олександра Сергійовича щодо проведення оцінки майна та передачу на реалізацію арештованого майна та зобов`язати вчинити певні дії прийнято до провадження.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2020 року скаргу ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєва Олександра Сергійовича щодо не ознайомлення зі звітом про оцінку майна та зобов`язати вчинити певні дії прийнято до провадження.

Ухвалами Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2020 року та 27 квітня 2020 року у задоволенні заяв ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_5 про забезпечення скарг відмовлено.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 травня 2020 року вказані вище скарги об`єднанні в одне провадження та замінено заінтересовану особу ОСОБА_8 на ОСОБА_4 .

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 травня 2020 року залучено в якості заінтересованої особи до участі з розгляду скарги ОСОБА_2 на дії приватного виконавця Семендяєва О.С. ОСОБА_3 .

В судове засідання боржник ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Представник боржника Аніщенко К.М., яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 16.04.2020 р., в судовому засіданні підтримала викладені в скарзі вимоги та просила їх задовольнити.

Приватний виконавець Семендяєв О.С. у судовому засіданні заперечував проти скарги, просив суд відмовити у задоволенні, в останнє судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник стягувача (заінтересованої особи) Міліруд Є.О., який діє на підставі угоди № 024072 від 27.04.2020 р., в судовому засіданні заперечував проти скарги та просив відмовити у задоволенні, в останнє судове засідання не з`явився надав суду заяву про розгляд справи без участі стягувача ОСОБА_4 та його представника.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просила суд задовольнити скаргу ОСОБА_2 посилаючись на порушення її прав приватним виконавцем, оскільки останній, під час винесення постанови про накладення арешту на автомобіль та передачі його на реалізацію, не пересвідчився в тому чи перебуває боржник у шлюбі, не застосував процедуру визначення часток у спільній сумісній власності, адже автомобіль є об`єктом поділу спільного майна подружжя.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч.1 та ч. 2 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа.

Судом встановлено, що постановою від 10.10.2019 р. приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Семендяєвим Олександром Сергійовичем, відкрито виконавче провадження № 60286501 з виконання виконавчого листа № 645/3203/19 виданого 17.09.2019 р. Фрунзенським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму боргу в розмірі 12 108 доларів США 00 центів.

Разом з тим, постановою від 10.10.2019 р. приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Семендяєвим Олександром Сергійовичем, відкрито виконавче провадження № 60283550 з виконання виконавчого листа № 645/3203/19 виданого 17.09.2019 р. Фрунзенським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судового збору у розмірі 3206 грн. 00 коп.

Відповідно до вимог чинного законодавства на адресу боржника ОСОБА_2 , зазначену у виконавчому документі, направлено відповідні постанови.

Постановою від 10.10.2019 р. приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Семендяєвим Олександром Сергійовичем об`єднані виконавчі провадження № 60283550, № 60286501 у зведене виконавче провадження № 60287392.

В судове засідання від державного виконавця надійшли копії виконавчого провадження №60287392, які долучені до матеріалів справи.

13.01.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Семендяєвим О.С. винесено постанову про арешт грошових коштів, що містяться на рахунках боржника ОСОБА_2 , про що також було направлено відповідне повідомлення на адресу боржника.

Згідно даним з АТ КП «ПриватБанк» від 17.01.2020 р. на постанову від 13.01.2020 р. про арешт коштів ОСОБА_2 надано інформацію про недостатність коштів на рахунку для виконання вказаної постанови.

Відповідно до повідомлення з регіонального сервісного центру МВС в Харківській області від 21.10.2019 р. транспортні засоби за ОСОБА_2 не зареєстровано.

З інформації отриманої з ТОВ «Сіті інвест 87» від 25.11.2019 р. ФОП ОСОБА_2 , станом на 19.11.2019 р., орендує в ТОВ «Сіті інвест 87» приміщення на 5 поверсі: кім. №№ НОМЕР_2 , НОМЕР_3 згідно договору суборенди від 01.07.2019 р. № 148-С, кім. №№ 53,57 згідно договору суборенди від 01.07.2019 р. № 148/1-С, кім. № 54 згідно договору суборенди від 01.07.2019 р. № 148/2-С.

Ухвалою Фрунзенського суду м. Харкова від 20.02.2020 р. у задоволенні подання приватного виконавця Семендяєва О.С. про примусове проникнення до вказаних вище приміщень боржника відмовлено.

Як убачається з повідомлення з Одеської митниці Держмитслужби від 13.03.2020 р., ОСОБА_2 за митною декларацією № UA500170/2019/022021 від 13.09.2019 р. здійснено митне оформлення транспортного засобу марки «AUDI», модель А3, номер кузова (VIN) НОМЕР_1 , за яким сплачено митних платежів на суму 60989,12 грн.

Відповідно до акту приймання-передачі майна від 24.03.2020 р. та додатку до акту (опис майна) від 24.03.2020 р. фахівець з приймання майна Харківської філії державного підприємства «СЕТАМ» Риженко В.В. для подальшої реалізації прийняв від приватного виконавця Семендяєва О.С. автомобіль «AUDI», модель А3, номер кузова (VIN) НОМЕР_1 (авто частково розукомплектовано; відсутні ключі, свідоцтво про право власності, АКБ, подушки безпеки, передній бампер, передні фари, накладка заднього бамперу, решітка радіатору, заглушки; розукомплектована електромережа; подряпини та потертості по всім частинам; пошкоджені диски; мається незначна корозія по нижній частині).

Постановою від 25.03.2020 р. приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Семендяєвим Олександром Сергійовичем описано, накладено арешт на майно: автомобіль «AUDI», модель А3, номер кузова (VIN) НОМЕР_1 (частково розібрана коробка передач та рульове колесо, відсутній бампер передній та накладка на задньому бампері, незначні пошкодження ЛФП по всій машині) та встановлено обмеження права користування: розукомплектовувати, пошкоджувати, приховувати. Призначено відповідальним зберігачем ОСОБА_4 . В зазначеній постанові міститься роз`яснення сторонам виконавчого провадження або заставодержателю можливість у 10-дений строк з дня винесення постанови досягти згоди щодо вартості майна та необхідності письмово повідомити про це виконавця.

Постановою від 25.03.2020 р. приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Семендяєвим О.С. накладено арешт на рухоме майно боржника ОСОБА_2 , а саме: транспортний засіб марки «AUDI», модель А3, номер кузова (VIN) НОМЕР_1 , 2015 року випуску, в межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження.

Постанова також направлення на адресу боржника про що свідчить лист приватного виконавця від 25.03.2020 р.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєва Олександра Сергійовичавід 01.04.2020 року, призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання Товариство з обмеженою відповідальністю юридична агенція центр нерухомості та технічної інвентаризації «НЕО-ФОРМАТ», який має сертифікат № 411/19 виданий 24.06.2019 р. Фондом державного майна України (строк дії 24.06.2022 року.). Суб`єкту оціночної діяльності суб`єкту господарювання Товариству з обмеженою відповідальністю юридичній агенції центр нерухомості та технічної інвентаризації «НЕО-ФОРМАТ» постановлено надати письмовий звіт щодо вартості рухомого майна, арештованого постановою про опис та арешт майна боржника від 25.03.2020 р., а саме: транспортного засобу марки «AUDI», модель А3, номер кузова (VIN) НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 . Попереджено суб`єктів оціночної діяльності суб`єкта господарювання Товариство з обмеженою відповідальністю юридична агенція центр нерухомості та технічної інвентаризації «НЕО-ФОРМАТ», про кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків під час здійснення виконавчого провадження, надавання завідомо неправдивого звіту з питань, що містяться в постанові. Зазначена постанова також направлення на адресу боржника про що свідчить лист приватного виконавця від 01.04.2020 р.

02.04.2020 року суб`єктом оціночної діяльності ТОВ юридичною агенцією центр нерухомості та технічної інвентаризації «НЕО-ФОРМАТ» виконано звіт про оцінку майна, згідно якого початкова вартість майна: КТЗ марки «AUDI», модель А3, 2015 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , без урахування ПДВ, що визначена для реалізації на публічних торгах (аукціоні), на дату оцінки може складати 263 100 грн. 00 копійок.

08.04.2020 р. та 28.04.2020 р. приватним виконавцем Семендяєвим О.С. направлено боржнику повідомлення про результати оцінки майна з роз`ясненням права ознайомлення з оригіналом висновку експерта.

08.04.2020 року № 02-01/419 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Семендяєвим О.С. складено заявку на публікацію в СЕТАМ рухомого майна, на адресу Харківської філії ДП «СЕТАМ».

Постановою від 08.04.2020 р. приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Семендяєвим О.С. постановлено призначити відповідальним зберігачем арештованого майна ОСОБА_9 з підстав: у попереднього зберігача відсутнє спеціально відведений майданчик для зберігання арештованого майна. Постанова також направлення на адресу боржника про що свідчить лист приватного виконавця від 08.04.2020 р.

21.04.2020 р. з клопотаннями про скасування заявки на реалізацію арештованого майна та звернення до рецензентів звернувся представник боржника ОСОБА_5

29.04.2020 р. приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Семендяєвим О.С. постановлено відкласти проведення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа № 645/3203/19 виданого 17.09.2019 р. Фрунзенським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суми боргу в розмірі 12 108 доларів США 00 центів.

Постановою Харківського апеляційного суду від 16 листопада 2020 року заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 серпня 2019 року змінено, зменшено розмір стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_10 суми боргу з 12 108,00 доларів США до 9 585,57 доларів США, в частині судового збору скасоване та ухвалено нове судове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1536,48 грн. судового збору.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими для виконання на всій території України.

За п. 9 ч.3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесене обов`язковість рішень суду.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року передбачено, що виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду.

За змістом ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст. 11 цього Закону України виконавець зобов`язаний вжити передбачені цим Законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно, в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З огляду на викладене, суд вважає, що приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Семендяєв О.С. зобов`язаний був вживати заходи з примусового виконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 серпня 2019 року.

Згідно з п. 6 ч.1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець має право накласти арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізувати його в установленому законом порядку.

Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника регулюється главою VII цього Закону України.

Частинами 1 та 5 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

При зверненні стягнення на майно боржника виноситься постанова.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна та предмети, які необхідно реалізувати в порядку черги.

Частинами 1, 2, 5 ст. 48 зазначеного Закону передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті ,вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Доводи представника боржника щодо нездійснення перевірки приватним виконавцем наявності у боржника грошових коштів на банківських рахунком спростовуються матеріалами виконавчого провадження та повідомленням з АТ КП «ПриватБанк» від 17.01.2020 р. щодо недостатності коштів на рахунку ОСОБА_2 для виконання постанови від 13.01.2020 р. про арешт коштів. Матеріали справи не містять будь-яких належних доказів на підтвердження наявності на рахунках боржника грошових коштів та в тому числі достатніх для виконання рішення. Зазначених доказів боржником та його представником також надано не було.

Посилання представника боржника, що не може бути предметом арешту, обтяження, передане на прилюдні торги транспортний засіб на який боржник не набув права власності шляхом реєстрації такого права, що є порушенням з боку приватного виконавця, не знайшли свого підтвердження.

Так, суд вважає, що виходячи з зазначених вище вимог Закону України «Про виконавче провадження» виконавець (державний або приватний) може арештувати майно (кошти), що належать боржнику.

При розгляді справи було встановлено, що грошових коштів, нерухомості та іншого майна, зареєстрованого за ОСОБА_2 , встановлено приватним виконавцем не було.

При накладенні арешту на транспортний засіб марки «AUDI», приватний виконавець виходив з того, що він належить боржнику.

Під час судового розгляду представник боржника посилалася на укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 договір на виконання робіт від 01 серпня 2019 року, відсутність реєстрації транспортного засобу за боржником, що на думку представника не давало права приватному виконавцю накладати арешт та передавати транспортний засіб на реалізацію. Разом з тим, представник боржника зазначала, що не має підтвердження факту передачі грошових коштів ОСОБА_7 боржнику для придбання транспортного засобу марки «AUDI», їй невідомі факти звернення ОСОБА_7 з вимогами до боржника або суду щодо транспортного засобу, а також данні ОСОБА_7 та її адреса, що позбавило можливості суд залучити останню до участі в справі в якості заінтересованої особи.

Як вбачається з п.п. 1.1, 1.2 договору на виконання робіт від 01.08.2019 р. укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , останній зобов`язується за завданням ОСОБА_7 на умовах цього договору виконати розмитнення транспортного засобу «AUDI», модель А3, номер кузову НОМЕР_1 , здійснити усі необхідні дії щодо ремонту транспортного засобу та передати майно у власність (укласти договір купівлі-продажу) ОСОБА_7 після проведення ремонтних робіт транспортного засобу.

Відповідно до митної декларації від 13.09.2019 р. № UA500170/2019/022021 митного оформлення транспортного засобу «AUDI», модель А3, 2015 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , декларантом зазначено ПП «Ексім Одеса», одержувачем та особою, відповідальною за фінансове врегулювання ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , відомості про вартість та статистичну вартість зазначено 160 210,80 грн. Крім того, в декларації мається опис товару, де зазначено, що КТЗ має пошкодження: бампер передній деформований пошкоджене ЛФП, капот деформований пошкоджене ЛФП, фара передня права, решітка радіатора, крило переднє праве вм`ятина, панель передня, накладка нижня права та ліва переднього бампера, скло вітрове переднє, спрацювали подушки безпеки водія, спрацювала ліва бокова подушка безпеки, облицювання даху.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено спеціальну процедуру про звільнення майна з-під арешту у випадку порушення прав власника та зазначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржнику, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За змістом роз`яснень, які містяться в п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», зазначено, що власник майна доводить своє право власності та вносить питання про зняття арешту з майна.

В правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 658/715/16-ц, зазначено, що інші особи, які є власниками (володільцями) майна, і які вважають, що майно на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, за захистом порушених прав повинна звертатися особа, який вважає себе власником цього майна та Законом України «Про виконавче провадження» передбачений інший спосіб захисту прав власника майна особи, яка не є стороною виконавчого провадження.

Матеріали справи не місять доказів порушення приватним виконавцем права та інтереси інших осіб.

Так, суд вважає, що на час здійснення вказаних вище виконавчих дій та винесення постанов, приватний виконавець прийшов до обґрунтованого висновку щодо належності транспортного засобу саме боржнику, тому підстави вважати його дії неправомірними відсутні.

Доводи представника боржника щодо порушення прав боржника у зв`язку з не зверненням, всупереч абз. 2 ч. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», приватного виконавця до суду із поданням про вирішення питання звернення стягнення на майно, яке не зареєстровано за боржником до того, як передати автомобіль на торги, не знайшли свого законодавчого підтвердження. Вимога вказаного представником боржника закону стосується нерухомого майна боржника, щодо рухомого майна діюче законодавство не передбачає беззаперечного обов`язку виконавця звернення до суду з вказаним поданням, тому підстав вважати неправомірними дії приватного виконавця у зв`язку з наведеним суд не убачає.

Щодо посилань представника боржника на порушення приватним виконавцем прав третіх осіб з причин не з`ясування сімейного стану боржника та не звернення до суду із поданням для визначення частки боржника у спільному майні, суд зазначає наступне.

Приписами ст.60 СК України встановлена презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Однак, ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Частиною 3 ст. 57 СК України передбачено, що майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, є особистою приватною власністю дружини (чоловіка).

Таким чином, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. При розгляді таких спорів судам необхідно з`ясовувати за які кошти придбавалось спірне майно: особисті чи спільні. Або як було набуте спірне майно: внаслідок спільної чи особистої праці. І тільки після цього ухвалювати рішення.

Положеннями статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно ч.2 ст.183 ЦК України спірний автомобіль є неподільною річчю, виключення його з акту опису та арешту може бути здійснено лише щодо автомобіля в цілому.

Частиною 2 ст.364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч.2 ст.183 ЦК України).

Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч.1ст.183 ЦК України).

Отже, вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Разом з тим, у випадках, коли предметом позову є частка в спільній сумісній власності на неподільну річ (ч.2 ст.183 ЦК України), на яку звертається конфіскація або стягнення на користь особи, питання про зняття арешту з цієї речі (за відсутності іншого спільного майна) вирішується відповідно до правил статей 321, 358, 364 ЦК України, враховуючи, що згідно із законодавством суд вирішує спори учасників спільної сумісної власності щодо розпорядження та користування майном.

При цьому, суд з урахуванням конкретних обставин може зняти арешт із цієї речі і стягнути з позивача в дохід держави чи на користь особи грошову чи іншу матеріальну компенсацію за частку, що припадає боржнику, або залишити арешт речі, зобов`язавши відповідні територіальні органи Державної фіскальної служби або юридичну особу виплатити позивачу відповідну частину її вартості.

Так, судом встановлено, що приватний виконавець, звертаючи стягнення на майно боржника, який у добровільному порядку не виконав судове рішення про стягнення з нього боргу, у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, вчинив комплекс дій щодо арешту, вилучення та примусової реалізації належного останньому майна, а боржник, який зазначав про освіченість щодо наявності даного виконавчого провадження з початку березня 2020 р., та його дружина (заінтересована особа) ОСОБА_3 не вчинили жодних заходів щодо повідомлення приватного виконавця про належність вказаного автомобіля до спільного майна подружжя та/чи порушення їх прав вказаними діями виконавця.

Як свідчать матеріали справи дружина боржника (заінтересована особа) ОСОБА_3 звернулася до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовом про визнання права власності в порядку поділу спільного майна подружжя, зняття арешту з майна 17.04.2020 р., тобто після передачі 08.04.2020 р. транспортного засобу на реалізацію шляхом електронних торгів.

За таких обставин, враховуючи здійснення приватним виконавцем в установленому законом порядку заходів щодо з`ясування належності майна боржнику, у нього були відсутні правові підстави для звернення до суду з поданням про виділення частки майна боржника.

В межах виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу приватний виконавець, виявивши належний боржнику автомобіль, за відсутності відомостей щодо належності цього майна до спільної сумісної власності, здійснив усі необхідні дії щодо його арешту, вилучення та реалізації, передбачені Інструкцією з організації примусового виконання рішень та Законом України «Про виконавче провадження», а тому відсутні підстав вважити дії приватного виконавця неправомірними з зазначених обставин.

Щодо вимог боржника про визнання звіту про оцінку транспортного засобу недійсним та визнання дій приватного виконавця з проведення оцінки майна неправомірним слід зазначити наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною 1 статті 20 Закону України «Про виконавче провадження», для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

У відповідності до частини 3 статті 20 Закону України Про виконавче провадження» експерт або спеціаліст зобов`язаний надати письмовий висновок, а суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання - письмовий звіт з питань, що містяться в постанові, протягом 15 робочих днів з дня ознайомлення з постановою виконавця. Цей строк може бути продовжений до 30 робочих днів за погодженням з виконавцем.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України» від 12 липня 2001 року №2658-ІІІ (далі - Закон №2658-ІІІ)

Оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України» від 12 липня 2001 року №2658-ІІІ незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання.

Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Частиною другою статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України» передбачено, що замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб. Замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 затверджено Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» (далі - Національний стандарт № 1, Стандарт).

Відповідно до пункту 1 Національний стандарт № 1 є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав (далі - майно) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна.

Відповідно до пункту 11 Національного стандарту № 1 оцінка проводиться із застосуванням бази, що відповідає ринковій вартості або неринковим видам вартості. Вибір бази оцінки передує укладанню договору на проведення оцінки майна.

Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Згідно з пунктами 35, 38 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», оцінка майна проводиться із застосуванням методичних підходів, методів оцінки, які є складовими частинами методичних підходів або є результатом комбінування кількох методичних підходів, а також оціночних процедур.

Для проведення оцінки майна застосовуються такі основні методичні підходи: - витратний (майновий - для оцінки об`єктів у формі цілісного майнового комплексу та у формі фінансових інтересів); - дохідний; - порівняльний.

Порівняльний підхід ґрунтується на врахуванні принципів заміщення та попиту і пропонування. Порівняльний підхід передбачає аналіз цін продажу та пропонування подібного майна з відповідним коригуванням відмінностей між об`єктами порівняння та об`єктом оцінки.

Пункти 16, 47 даного Національного стандарту № 1 визначають, що визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів у оцінювача.

Відповідно до пункту 52 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов`язані з об`єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки.

Пунктами 50-55 Національного стандарту № 1 визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна.

Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1442, є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що оцінка нерухомого майна має здійснюватися відповідно до Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна» з урахуванням вимог Національного стандарту № 1, яким визначено загальні засади.

Згідно з пунктом 50 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється ознайомлення з об`єктом оцінки.

Пунктом 51 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» передбачено, що незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: - укладення договору на проведення оцінки, - ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; - ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; - вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; - узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; - складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; - доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Разом із цим, відповідно до пункту 56 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

При цьому суб`єкт оціночної діяльності є учасником виконавчого провадження, а не посадовою особою державної виконавчої служби і його звіт про оцінку майна є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача, а не актом державного органу.

Визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного (приватного) виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності, здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання на підставі виконавчих документів. Отже, оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців.

Згідно з частиною 4 статті 3 цього Закону процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Статтею 32 Закону України № 2658-III передбачено відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, а згідно з частиною 2 цієї статті оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

Отже, чинним законодавством України передбачено підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема недостовірності чи необ`єктивності оцінки майна) ним своїх обов`язків.

Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина 1 статті 12 Закону України № 2658-III).

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Аналогічну правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17 (провадження № 12-18гс18).

У частині п`ятій статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Аналіз статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що учасники виконавчого провадження, яким є, у тому числі і заявник, мають право на оскарження оцінки майна, а не процесуальної дії державного виконавця, оскільки відповідно до цієї статті державний виконавець лише залучає оцінювача, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України № 2658-ІІІ.

Так, суд приходить до висновку, що дії приватного виконавця щодо оцінки майна відповідали положенням частин першої - третьої, п`ятої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, суд врахував, що у своїй діяльності суб`єкт оціночної діяльності є самостійним, а тому виконавець жодним чином не може впливати на порядок проведення оцінки майна.

Залучивши суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна, приватний виконавець діяв відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та, відповідно до положень цього ж Закону, має визначити ціну продажу майна згідно зі складеним звітом про оцінку майна.

Вимоги про визнання незаконною та скасування постанови від 01.04.2020 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності боржник не заявляв.

Таким чином, судом не встановлено доказів протиправності дій приватного виконавця щодо проведення у рамках виконавчого провадження оцінки рухомого майна (транспортного засобу).

Так, суд враховує, що звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності (пункт 34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17, провадження № 61-18гс18).

Приватний виконавець не брав безпосередньої участі при оцінці майна, а також не має відношення до експертної установи, оскільки саме суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання несе відповідальність за надання недостовірної чи необ`єктивної оцінки майна.

Доводи представника боржника про отримання оцінювачем інформації про стан КТЗ від замовника приватного виконавця, який вказав невірні данні в акті приймання-передачі майна про наявність подряпин та корозії, що свідчить про навмисне спотворення характеристик транспортного засобу приватним виконавцем з метою його знецінення є безпідставними.

Так, в звіті № 103 про оцінку майна дійсно зазначено, що оцінювач особисто не проводив натурне обстеження об`єкта, вся інформація про стан КТЗ була отримана від замовника та мається додаток до звіту у вигляді фотоматеріалу.

Пунктом 56 зазначеного Національного стандарту № 1 передбачено, що звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити, зокрема, відомості про особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки).

Зазначені вище доводи спростовуються вказаною вище митною декларацією від 13.09.2019 р. № UA500170/2019/022021 транспортного засобу «AUDI», де зазначено, що КТЗ має пошкодження: в тому числі, бампер передній деформований пошкоджене ЛФП, капот деформований пошкоджене ЛФП.

Разом з тим, боржник звернулася до суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_11 для проведення ще однієї оцінки майна, метою якої було визначення вартості матеріального збитку.

Посилання представника боржника на наявність іншого висновку про вартість об`єкта оцінки від 29 квітня 2020 року, складеного суб`єктом оцінювальної діяльності ФОП ОСОБА_11 на замовлення ОСОБА_2 , за яким ринкова вартість автомобіля марки «AUDI» А3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , становить 348 114,85 грн., що значно є вищою ніж встановлено звітом № 103 про оцінку майна від 02.04.2020 року суд вважає такими, що не спростовують у повному обсязі висновки викладені у вказаному звіті від 02.04.2020 р. виходячи з наступного.

Щодо розбіжностей результатів в оцінках: звіт про оцінку майна від 02.04.2020 р., виконаний на замовлення приватного виконавця, здійснено з метою встановлення початкової вартості майна для реалізації на електронних торгах, однак звіт про оцінку майна від 29.04.2020 р., виконаний на замовлення боржника, здійснено для визначення вартості матеріального збитку.

Вивчивши надані учасниками виконавчого провадження звіти про оцінку майна та основні причини розбіжностей результатів, суд приходить до наступного. Так, зазначені звіти мають різну мету (ціль) оцінки, різницю в валюті перерахунку. Крім того, початкова вартість звіту про оцінку майна в рамках виконавчого провадження визначена без врахування ПДВ.

Представник боржника вказує на те, що висновок про вартість рухомого майна не відповідає вимогам закону, є значно заниженим, суб`єктом оціночної діяльності не проводився особистий огляд об`єкта оцінки майна, спираючись на другий звіт про оцінку майна, який на думку суду, не спростовує попередній звіт, оскільки він проведений з іншою метою та не має жодних конкретних даних, що у разі проведення такого самого звіту, з такою самою метою, ринкова ціна арештованого майна була б інша.

Щодо доводів скарги про те, що оцінка була проведена з порушенням норм законодавства, що підтверджується Рецензією на звіт від 19.10.2020 року суд зазначає наступне.

За змістом даної рецензії, зазначений у висновку про вартість майна вид вартості «початкова вартість майна» - не відповідає видам вартості визначеним НС№ 1; зібраних вихідних даних недостатньо для проведення оцінки; методичні підходи, методи та оціночні процедури, застосовані під час оцінки, відповідають вимогам національних стандартів оцінки; припущення щодо процедури додаткового збільшення (зменшення) ринкової вартості КТЗ та додаткового збільшення (зменшення) ринкової вартості КТЗ виходячи з його комплектності, укомплектованості, пошкоджень, відновлення і оновлення складників не обґрунтовані.

Так, згідно Рецензії звіт кваліфікується за ознакою абзацу четвертого пункту 67 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440: «звіт не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків».

Таким чином, суд приходить до висновку, що експертна оцінка у формі письмового звіту про оцінку майна боржника та висновок про початкову вартість майна, що визначена для реалізації на публічних торгах (аукціоні) від 02.04.2020 року є такою, що неповною мірою відповідає вимогам діючого законодавства щодо оцінки майна і така вартість не може використовуватися при реалізації спірного майна.

Разом з тим, звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів.

Дана правова позиція викладена у постанові Великої палати ВС справа №914/881/17 від 13 березня 2018 року, яка має враховуватися судом при застосуванні норми права.

Отже, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги боржника про оскарження звіту про оцінку майна в судовому порядку задоволенню не підлягають.

Також, суд не убачає підстав для визнання неправомірними дій приватного виконавця щодо проведення оцінки майна (транспортного засобу).

Крім того, на час передачі на реалізацію арештованого майна у приватного виконавця були відсутні підстави вважати звіт № 103 про оцінку майна таким, що неповною мірою відповідає вимогам діючого законодавства. Вказана вище Рецензія складена 19.10.2020 р. Таким чином, відсутні підстави для визнання неправомірними дії приватного виконавця щодо передачі на реалізацію арештованого майна.

Щодо вимог боржника про визнання неправомірними дії з не ознайомлення боржника зі звітом про оцінку майна суд приходить до наступного.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбаченихпунктами 1-4частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що законодавством України передбачено надіслання копій постанов державного виконавця та інших документів виконавчого провадження боржнику саме за адресою, зазначеною у виконавчому листі.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 06 квітня 2020 року у справі № 161/11434/17 (провадження № 61-597св19).

Відповідно до ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Згідно матеріалів виконавчого провадження, повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна було надіслано боржнику на адресу: АДРЕСА_1 , яка була зазначена у виконавчому документі.

Разом з тим, вказана вище адреса боржника зазначена в митній декларації від 13.09.2019 р., договорах суборенди від 01.07.2019 р. № 148-С, № 148/1-С, № 148/2-С укладених між ОСОБА_2 та ТОВ «Сіті інвест 87», а також в договорі про надання правничої допомоги від 16.04.2020 р. укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Аніщенко К.М. Так, посилання представника боржника на неознайомлення боржника з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна шляхом надсилання повідомлення за місцем фактичного проживання чи перебування, достовірно встановленим виконавцем, не знайшли свого підтвердження. Підтверджень, що приватний виконавець достовірно встановив місце фактичного проживання чи перебування ОСОБА_2 матеріали виконавчого провадження не містять.

Таким чином, суд приходить до висновку, що боржник повідомлений про результати оцінки арештованого майна та вимога боржника про визнання неправомірними дії щодо не ознайомлення боржника зі звітом про оцінку майна задоволенню не підлягає.

Щодо вимог скаржника про зобов`язання приватного виконавця скасувати висновок про вартість об`єкта оцінки та заявку про передачу на реалізацію транспортного засобу слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 1.6 наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Методології проведення антикорупційної експертизи» № 1395/5 від 24.04.2017 дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.

Тобто здійснення органом державної влади дискреційних повноважень може, в деяких випадках, передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

При цьому, як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № Я (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд, розглядаючи скаргу щодо правомірності дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Аналогічне роз`яснення надане судам в п. 18 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.05.2012, яке зводиться до того, що суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

З огляду на викладене, при вирішенні питання щодо зобов`язання приватного виконавця скасувати висновок про вартість об`єкта оцінки та заявку про передачу на реалізацію транспортний засіб слід виходити з того, що суд не вправі підміняти орган виконавчої служби та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції приватного виконавця, вказуючи на те, яке саме рішення він має прийняти, а відтак у даному випадку відсутні належні процесуальні підстави для зобов`язання його вчинити певні дії. Приватний виконавець зобов`язаний неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії щодо примусового виконання рішень в силу закону, а не внаслідок його зобов`язання судом.

Згідно з роз`ясненнями пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними у п. 15 постанови від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою від 03 червня 2016 року № 4), при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Законом України «Про виконавче провадження» у ст. 34 врегульовано питання зупинення вчинення виконавчих дій, і це питання відноситься виключно до компетенції державного виконавця. Таким чином, розглядаючи скаргу на дії державного виконавця, суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів так би мовити «забезпечення скарги» шляхом зупинення реалізації майна, адже за приписами вищевказаних норм матеріального і процесуального права вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Враховуючи, що в нормах діючого законодавства відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку забезпечення скарги вживати заходи забезпечення скарги на дії приватного виконавця шляхом зупинення реалізації майна, ВССУ в ухвалі від 25.10.2017 у справі № 296/4819/17 дійшов висновку, що зупинивши передачу майна на реалізацію, суди порушили норми ЦПК України та вийшли за межі своїх процесуальних повноважень.

Так, аналізуючи вимогу боржника щодо скасування передачі майна на електронні торги, суд приходить до висновку, що боржник фактично просить зупинити передачу майна на реалізацію, що не відповідає нормам діючого законодавства та на підставі викладеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні зазначеної вимоги.

Відповідно до ст.449 ЦПК України скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця, прийняті/вчинені під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, може бути подано у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли ЦПК України встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документ тощо), щодо якої пропущено строк. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, без повідомлення учасників справи, про що постановлюється ухвала.

Щодо клопотання боржника про поновлення строку звернення до суду зі скаргою, суд приходить до висновку про поважність причин його пропуску, в зв`язку із чим клопотання скаржника про поновлення строку підлягає задоволенню, а відповідний строк поновленню.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з урахуванням досліджених доказів, суд приходить до висновку про поновлення строку звернення до суду зі скаргою та про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст.260,261, 447, 450,451 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєва Олександра Сергійовича щодо проведення оцінки майна та передачу на реалізацію арештованого майна, а саме автомобіля, та визнання їх неправомірними, зобов`язати вчинити певні дії; щодо не ознайомлення зі звітом про оцінку майна та зобов`язати вчинити певні дії, зацікавлені особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м.Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали суду складено 10 грудня 2020 року.

Суддя О.М. Мартинова