Житомирський апеляційний суд
Справа №284/706/19 Головуючий у 1-й інст. Дубовик П. В.
Категорія 47 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на ухвалу судді Народицького районного суду Житомирської області, постановлену 11 листопада 2019 року суддею Дубовиком П.В. у смт. Народичі, повний текст ухвали складено 11 листопада 2019 року,

у справі № 284/706/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, треті особи: Народицька селищна рада Житомирської області, Народицька районна державна адміністрація Житомирської області, приватне підприємство «Ласківське», про зобов`язання виділити земельну ділянку,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив: зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області виділити йому земельну ділянку у розмірі середньої земельної ділянки (паю) колишнього КСП (Калініна) с.Ласки Народицького району Житомирської області із земель державної власності на території Народицької селищної ради Житомирської області (за межами населеного пункту).

Ухвалою судді Народицького районного суду Житомирської області від 11 листопада 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На його думку, він додержався вимог щодо змісту позовної заяви, додав документи, що підтверджують сплату судового збору. Він лише не додав до позовної заяви відповідь відповідача на його письмове звернення про виділення земельної ділянки. Разом з тим, це не перешкоджало йому подати такий доказ у попередньому судовому засіданні, про що він, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 83 ЦПК України, повідомив суд у заяві про усунення недоліків. Тому вважає, що суд дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви.

У відзиві представник відповідача, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України передбачено, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як вбачається із матеріалів справи ухвалою судді Народицького районного суду Житомирської області від 16.10.2019 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з посиланням на те, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, а саме: не вказано ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, відомі номери засобів зв`язку відповідача та третіх осіб; не наведений попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; не зазначено відомостей щодо наявності у позивача чи відповідача оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви; не подано відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювались (а.с. 20-21). Крім того, суд послався на відсутність у матеріалах справи доказів, що підтверджують обставини, викладені у заяві, зокрема не надання позивачем відповіді відповідача про відмову у виділенні земельної частки (паю).

На виконання вимог зазначеної ухвали та у визначені нею строки, ОСОБА_1 подано заяву про усунення недоліків та позовну заяву у новій редакції, у якій він усунув зазначені судом недоліки щодо змісту позовної заяви і вказав про те, що відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору та заходів забезпечення доказів ним буде подано у попередньому судовому засіданні (а.с. 24-27). Матеріали справи також свідчать, що позивачем до первісно поданої ним позовної заяви була долучена копія звернення до відповідача з приводу виділення земельної ділянки (а.с.14).

Постановляючи ухвалу від 11.11.2019 про визнання неподаною та повернення позовної заяви позивачу, суддя виходив з того, що ОСОБА_1 повністю не усунув зазначених в ухвалі від 16.10.2019 недоліків позовної заяви.

Такий висновок судді суд апеляційної інстанції вважає помилковим, оскільки недоведеність заявлених вимог, відсутність доказів не можуть бути підставами для залишення позовної заяви без руху та її повернення позивачу, а може бути лише підставою для відмови у задоволенні позову.

Так, відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати її заявнику, оскільки подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v.France»).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи наведене, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Народицького районного суду Житомирської області від 11 листопада 2019 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 16 січня 2020 року.