Справа № 351/592/18
Провадження № 22-ц/4808/142/20
Головуючий у 1 інстанції Собко В. М.
Суддя-доповідач Фединяк
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Мельник О.В.

з участю представників ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3

ОСОБА_4 та його представника

відповідачки ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Заболотівської селищної ради об`єднаної територіальної громади, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , про визнання права власності на майно в порядку спадкування за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Снятинського районного суду від 13 липня 2018 року, ухвалене суддею Собком В.М.у м. Снятині,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до Заболотівської селищної ради об`єднаної територіальної громади, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що господарство по АДРЕСА_1 належало до суспільної групи «колгоспний двір», у якому станом на 15.04.1991року були зареєстровані та проживали ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_4 та кожному із них належало по 1/6 частини зазначеного будинковолодіння. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 його спадкоємцями стали син ОСОБА_9 дружина ОСОБА_8 . Остання померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , її частку у будинковолодінні успадкував її син, тобто батько позивача. Таким чином, покійний ОСОБА_9 став власником 3/6 частини зазначеного вище будинковолодіння. ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частку будинковолодіння по АДРЕСА_1 , спадкоємцем першої черги за законом є син покійного - позивач по справі ОСОБА_4 , інші спадкоємці від своєї частки у спадщині відмовилися. У встановлений законом шестимісячний строк позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак у нотаріальній конторі йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , оскільки на вказаний будинок відсутній правовстановлюючий документ. Просить визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , оскільки інші члени кологоспного двору ОСОБА_6 та ОСОБА_10 відмовилися у користь позивача від своїх часток у праві власності на будинковолодіння.

Рішенням Снятинського районного суду від 13 липня 2018 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що її мама ОСОБА_8 була членом колгоспного двору та їй належала 1/6 частина житлового будинку по АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_7 до її мати перейшла ше 1/12 частина будинку. 22 червня 2006 року ОСОБА_8 склала заповіт згідно якого заповіла все своє майно їй, дочці - ОСОБА_1 , який посвідчений ОСОБА_11 секретарем Троїцької сільської ради Снятинського району, зареєстрований в реєстрі №43. Заповіт не відмінявся та оспорювався, на даний час є дійсним. Вказує, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 , вона як дочка вступила в управління спадковим майном., а тому є власником частини спірного будинку, що належав ОСОБА_8 . Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про визнання за ОСОБА_4 права власності на будинок по АДРЕСА_1 , помилково не залучив її до участі у справі, чим порушив її майнові права.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представники ОСОБА_1 підтримали доводи апеляційної скарги, просять задовольнити подану скаргу.

ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги заперечив . Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, про закриття апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою з таких підстав.

Як вбачається з змісту апеляційної скагри та доданих до неї матеріалів, ОСОБА_1 , яка не була учасником справи при її розгляді судом першої інстанції, наполягає на порушенні оскаржуваним рішенням її прав та інтересів на спадкування майна померлої ОСОБА_8 , остільки спадкодавець заповіт на її користь майно, тому вона має право на успадкування майна після відкриття спадщини.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 01 грудня 2004 року надав тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» та вказав на те, його треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Відповідно до ч.1 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вказана норма права визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Верховний Суд в постанові від 09 вересня 2019 року провадження № 61-16143ск19 наголошує на тому, що судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між заявником і сторонами спору не може братися до уваги.

Отже, право апеляційного оскарження судового рішення мають також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Зазначені особи можуть подати апеляційну скаргу, якщо оскаржуваним рішенням суду безпосередньо вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, тобто безпосередньо встановлено, змінено або припинено права або обов`язки цих осіб.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_8 - мати ОСОБА_1 , яка мешкала в житловому будинку по АДРЕСА_1 . Після її смерті відкрилася спадщина, що складається з частини цього будинку.

22 червня 2006 року ОСОБА_8 склала заповіт на користь доньки ОСОБА_1 про те, все майно де б воно не було і з чого воно не складалося, взагалі все те, що їй буде належати і на те, що вона матиме за законом право заповіла ОСОБА_1 . Заповіт посвідчений Никифоруком М.Д. секретарем Троїцької сільської ради Снятинського району, зареєстрований в реєстрі №43.

Положеннями книги шостої ЦК України передбачено строки, порядок та підстави набуття спадкових прав.

Так, відповідно до вимог ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За правилами ч. 3 цієї статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Судом встановлено, що на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 , яка мешкала в житловому будинку по АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 не проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та у встановлений статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини не подавала нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Доказом того, що ОСОБА_1 не проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є адреса зазначена нею в апеляційній скарзі та акті №1 виконання робіт (надання послуг) адвокатом від 11.12.2019 про місце проживання по АДРЕСА_2 (а.с.65,88).

Суд відхиляє доводи ОСОБА_1 про те, що вона проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини підтверджується довідкою Троїцької сільської ради Заболотівської селищної ради об`єднаної територіальної громади від 12.06.2018 про вступ в управління спадковим майном, оскільки спростовуються вимогам ч.ч.1, 2 ст. 1269 ЦК України.

Також суд відхиляє доводи апелянта про те, що її безпідставно не залучено до участі у розгляді справи за позовм ОСОБА_4 з до Заболотівської селищної ради об`єднаної територіальної громади, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про визнання права власності на майно в порядку спадкування, так як суперечать розсненням, даним у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.05.2008, № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" згідно яких відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Такі ж розснення дані у листі вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4-13, що належними відповідачами у спорах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є інші, окрім позивача, спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку відсутності таких територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем знаходження майна.

Постановою державного нотаріуса Першої Снятинської районної державної нотаріальної контори Білоконь К.С. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 . Встановлено, що ОСОБА_1 вважається такою, що не прийняла спадщину (а.с.85).

Зазначене свідчить про те, що оскаржуване судове рішення, яким визнано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок по АДРЕСА_2 не стосується прав, інтересів та обов`язків ОСОБА_1 щодо право власності на вказаний будинок, оскільки вона не прийняла спадщину після смері спадкодавця.

Згідно із ч. 3 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

У зв`язку з тим, що питання ОСОБА_1 про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки рішенням Снятинського районного суду від 13 липня 2018 року не вирішувалося, то відкрите апеляційне провадження за її апеляційною скаргою підлягає закриттю.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 закрито, то немає підстав для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 362 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Снятинського районного суду від 13 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Заболотівської селищної ради об`єднаної територіальної громади, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , про визнання права власності на майно в порядку спадкування закрити.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення.

Повний текст складений 17 січня 2020 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський