Ухвала

08 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 710/1598/19

провадження № 61-17230ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, служба у справах дітей Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади про визначення місця проживання дитини з матір`ю,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним вище позовом та просила визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з його матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Шполянського районного суд Черкаської області від 04 травня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визначено місце проживання малолітньої дитини сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що дитина останні три місяці проживає з матір`ю, та її родиною, має стійкі зв`язки у цьому середовищі, при передачі дитини на виховання батькові будуть порушені його стійкі, встановлені зв`язки із оточенням, звичним для нього середовищем, що не буде відповідати найкращим інтересам малолітньої дитини. Крім того відповідач фактично визнав позовні вимоги та не заперечує, щоб дитина була зареєстрована разом із матір`ю. Тому, враховуючи обставини справи суд першої інстанції вважав за доцільне, з метою максимального врахування інтересів дитини, та врахування прав батьків, визначити місце проживання дитини місце проживання ОСОБА_2 .

Постановою Черкаського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 04 травня 2020 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визначено місце проживання малолітньої дитини сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що визначаючи місце проживання дитини з матір`ю, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а також що в інтересах дитини є турбота та підтримка й з боку матері, й з боку батька, виходив із першочергового значення та оцінки саме найкращих інтересів дитини, враховуючи обставини спору, наданого Висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, який вважав за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини разом з матір`ю.

16 листопада 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, що надійшла 20 листопада 2020 року, в якій заявник просить оскаржуване судове рішення скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким провадження у цій справі закрити.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У випадку подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Отже, касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону, оскільки заявник у касаційній скарзі, посилаючись як на правові висновки Великої Палати Верховного Суду насправді зазначає ухвалу Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 грудня 2017 року у справі № 499/1034/16-ц.

Так, заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює розгляд питання про відкриття касаційного провадження.

Згідно з частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги місячний строк, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Осіян