Справа № 462/3365/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2020 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

судді Постигач О.Б.

за участю секретаря судового засідання Тимощук І.І.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя наступним чином: визнати за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину грошових коштів, що розміщені на банківських рахунках, в т.ч. депозитних у АТ «Кредобанк», АТ «Таскомбанк» та АТ КБ «Приватбанк», які були відкриті під час шлюбу, тобто з 12.03.2010 року на ім`я ОСОБА_3 . Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем перебували у шлюбі з 12.03.2010 року. На даний час відповідачем подана заява про розірвання шлюбу, що підтверджується копією ухвали Франківського районного суду м. Львова від 03.04.2020 року. Вона з відповідачем не може дійти спільної згоди щодо розподілу майна, зокрема квартири, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та грошових коштів здобутих під час перебування у шлюбі і розміщених на банківських рахунках, в т.ч. депозитних у АТ «Кредобанк», АТ «Таскомбанк» та АТ КБ «Приватбанк», які були відкриті на ім`я відповідача. Оскільки, зазначене майно було набуте ними під час шлюбу, вважає, що воно належить їм як подружжю на праві спільної сумісної власності. Просить позов задоволити.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 08 липня 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку загального позовного провадження, про що повідомлено сторони.

24.09.2020 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що не заперечуючи проти позову про поділ майна подружжя, відповідач вказує, що квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 він придбав під час перебування із позивачкою в шлюбі за особисті гроші, які він накопичував впродовж тривалого часу, однак доказів цього в нього немає. Вважає, що спірна однокімнатна квартира не придатна для спільного проживання з позивачкою, а отже визнання за нею права власності на 1/2 квартири по суті спору не вирішить, а залишить й надалі конфліктними виниклі правовідносини з необхідністю відчужувати майно. Таким чином, оскільки окремого житла у м. Львові він не має, вважав би справедливим та законним рішенням суду при якому йому б належала спірна квартира повністю із виплатою грошової компенсації Ѕ вартості вказаного жилого приміщення. Щодо поділу коштів, які знаходяться на його депозитних рахунках, то дійсно в Приватбанку знаходяться на депозиті гроші в сумі 400$, а інших депозитів давно немає, задовго до звернення з позовом було закрито рахунки в Кредобанку. Просить позов задоволити частково.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дав пояснення аналогічно наведеним в позовній заяві, просить такий задоволити.

В судовому засіданні відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, виходить з наступного

Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 12 березня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб /а.с. 6/.

Згідно свідоцтва про зміну імені ОСОБА_5 25.10.2017 року змінила прізвище на « ОСОБА_6 » /а.с. 7/.

03.04.2020 року ухвалою Франківського районного суду м. Львова відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу /а.с. 8/.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_3 вбачається, що останньому на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 , підстава для державної реєстрації права власності договір купівлі-продажу квартири /а.с. 9-10/.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 2 ст. 60 СК України встановлено презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу.

Аналізуючи зазначену норму, суд вважає, що реєстрація права на майно, придбане під час шлюбу, лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 70 цього ж Кодексу, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пленум Верховного Суду України, у п. п. 23, 24 постанови від 21.12.2007 р. №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", зазначає, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Таким чином, з урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку що вищевказане майно, а саме квартира АДРЕСА_2 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та має бути поділене між подружжям в судовому порядку.

Щодо вимог позивача про право власності на Ѕ частину грошових коштів, що розміщені на банківських рахунках, то такі задоволенню не підлягають, оскільки жодних доказів наявних у відповідача коштів на депозитних рахунках, в тому числі у АТ «Кредобанк», АТ «Таскомбанк» та АТ КБ «Приватбанк», які були відкриті під час шлюбу суду не надано. Крім цього, на вимогу суду, з АТ «Таскомбанк» надійшла відповідь про те, що станом на 24.09.2020 р. у громадянина ОСОБА_3 відсутні будь-які відкриті чи закриті рахунки /а.с. 49/.

З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача підлягаєть до задоволення частково, позивачем надано суду належні та допустимі докази того, що спірна квартира була набута в період шлюбу, відповідачем такі вимоги не спростовані, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення, в решті позовних вимог слід відмовити у зв`язку з недоведеністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 5255 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12-13, 89, 141, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 60, 63, 69, 70-71 Сімейного кодексу України, суд, -

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , ІН НОМЕР_1 ) право власності на Ѕ частину квартири за адресою АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позивних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , ІН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , ІН НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 5255 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) гривень.

Апеляційна скарга на рішення подається до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний см. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14 грудня 2020 року.

Суддя /підпис/ Постигач О.Б.

З оригіналом згідно

Суддя Постигач О.Б.