Справа 206/6165/19
Провадження 2/206/164/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2020 року Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,

при секретареві Ільїній І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження у відповідності до ст. 247 ЦПК України цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

06 листопада 2019 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що 15 травня 2013 року між ПАТ «Актабанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № /Т/972127. 23 березня 2018 року між ПАТ «Актабанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір № 2 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Актабанк» відступає шляхом продажу ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні банку права вимоги банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору. Відповідно до Додатку №1 до Договору про відступлення прав вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором в сумі 30548 гривень, з яких: 14528 гривень - заборгованість за основним боргом; 5 гривень - заборгованість за процентами; 14365 гривень - заборгованість за комісією; 1650 гривень - штрафи, пені. Згідно з умовами кредитного договору № /Т/972127 позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання у повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит у строку, передбачені кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 30548 гривень, які останній просить суд стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 19 листопада 2019 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав до суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності. Просив суд на підставі наявних у справі доказів позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, просила суд розглянути справу за її відсутності, про що надала відповідну заяву (а.с.62). Також відповідач надала суду відзив на позовну заяву (а.с.39-43), відповідно до якого вважає доводи представника позивача щодо відступлення права вимоги за кредитним договором необґрунтованими, заперечує законність нарахування комісії позивачем, а також просить суд застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В свою чергу представником позивача суду надано відповідь на відзив ОСОБА_1 (а.с.48-52), відповідно до якого просить суд позовні вимоги позивача задовольнити у повному обсязі.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 15 травня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № /Т/972127 на споживчі потреби (а.с.4-5).

Згідно з умовами п. 2.1. договору, банк надав відповідачу як позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 34000,00 грн.

Відповідно до п. 2.1.1. процентна ставка за кредитом встановлюється у розмірі 0,01% річних та включається в суму щомісячного платежу.

Згідно п. 2.1.2. кредитного договору, позичальник сплачує банку щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 1105,00 грн., що розраховується як 3,25 відсотків на суму кредиту вказаного в п. 2.1. цього договору та включається в суму щомісячного платежу.

Пунктом 2.1.3. сторони погодили, що погашення кредиту, сплата нарахованих процентів за користування кредитом, сплата комісій за супроводження кредиту здійснюється позичальником щомісячно, починаючи з місяця, наступним за місяцем надання кредиту, 15 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 2049,59 грн. та з кінцевою датою погашення всієї заборгованості за кредитом 14 травня 2016 року.

Пунктом 4.3.4. кредитного договору позичальник зобов`язувався погасити банку в повному обсязі кредит в строк, встановлений в п.п. 2.1.3. цього договору, Також згідно п. 4.3.5 сплачувати банку проценти та комісії в строки, встановлені в п.п. 2.1.3 цього договору.

Однак відповідач порушила взяті на себе зобов`язання, допустивши прострочення в погашенні суми кредиту і відсотків, а тому сума заборгованості за кредитним договором відповідно до розрахунку суми заборгованості складає 30548 гривень, з яких: 14528 гривень - заборгованість за основним боргом; 5 гривень - заборгованість за процентами; 14365 гривень - заборгованість за комісією; 1650 гривень - штрафи, пені (а.с.18).

23 березня 2018 року між ПАТ «Актабанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір № 2 про відступлення прав вимоги (а.с.22-23), відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за відповідним кредитним договором.

Згідно п.2.1. Договору № 2 про відступлення права вимоги, ПАТ «Актабанк» відступає шляхом продажу ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору.

Відповідно до Додатку №1 до Договору №2 про відступлення права вимоги від 23 березня 2018 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набув права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 у загальній сумі 30548 гривень (а.с.55-57).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Судом встановлено, що пунктом 2.1.3. Кредитного договору №/Т/972127 визначено кінцеву дату погашення всієї заборгованості за кредитом 14 травня 2016 року (включно).

Згідно п. 5.3. Кредитного договору терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та/або штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 10 (десять) років.

Тобто сторонами кредитного договору фактично було обумовлено збільшений строк позовної давності, про що чітко зазначено у тексті кредитного договору, як це передбачено ст. 259 ЦК України.

Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулась до суду з позовною заявою про захист порушеного права до спливу строку позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Такий висновок суду також кореспондується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1824цс15.

З приводу доводів відповідача про те, що умова кредитного договору щодо сплати позичальником щомісячної комісії за супроводження кредиту не відповідає вимогам законодавства України, суд зазначає наступне.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно з частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до положень абзацу 2 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Крім того, за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними.

Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Виходячи з аналізу вище зазначених норм закону, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 14365,00 гривень заборгованості за комісією, оскільки пункт 2.1.2. Кредитного договору не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 27 грудня 2018 року у справі № 695/3474/17 (провадження № 61-21827 св 18).

З приводу доводів відповідача щодо відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження відступлення права вимоги за кредитним договором суд зазначає, що надані представником позивача копії документів, які були досліджені судом в судовому засіданні, а саме: копія Договору №2 про відступлення прав вимоги від 23 березня 2018 року, витяг з Додатку №1 до Договору №2 про відступлення прав вимоги від 23 березня 2018 року, а також безпосередньо копія Додатку №1 до Договору №2 про відступлення прав вимоги від 23 березня 2018 року «Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами» на переконання суду та в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України свідчать про дійсне відступлення права вимоги від ПАТ «Актабанк» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за договором № /Т/972127 від 15 травня 2013 року боржником за яким являється відповідач.

Також, не можна погодитись з доводами відповідача про те, що відсутність в розрахунку інформації про розмір нарахованої заборгованості за кредитним договором перешкоджає суду здійснити перевірку правильності нарахування розміру заборгованості з огляду на наступне.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі № 6- 14194св14, суд дійшов висновку, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги.

Так, за весь період перебування права вимоги за Кредитними договорами у «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до боржника, а відтак, позивач лише просив суд стягнути із відповідача ту заборгованість за Кредитними договорами, яка була нарахована первісним кредитором та зазначена у Договорі №2 про відступлення прав вимоги від 23 березня 2018 року.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (штраф, пеня).

Таким чином, враховуючи викладені вище обставини справи суд вважає, що сума загальної заборгованості за кредитним договором у розмірі 16183,00? гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, так як при укладанні кредитного договору №/Т/972127 від 15 травня 2013 року відповідач ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання зповернення кредиту, сплати процентів за користування ним та виконати інші зобов`язання передбачені договором.

Крім цього, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1921,00 гривень на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30) заборгованість за кредитним договором № /Т/972127 від 15 травня 2013 року у розмірі 16183,00 гривень, яка складається з: 14528,00 гривень - заборгованість за основним боргом; 5,00 гривень - заборгованість за процентами; 1650,00 гривень - штрафи, пені, та судові витрати понесені по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук