Справа № 286/4006/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Гришковець А. Л.

з секретарем Павленко Л. В.,

з участю представника

позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої

особи ОСОБА_18,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Овручі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із позовною заявою і просить позбавити відповідача - ОСОБА_3 , батьківських прав щодо його малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мотивуючи тим, що відповідач ухиляється від виховання своєї малолітньої дитини. Він постійно знаходиться за кордоном на роботі. Він не піклується про дитину і навіть коли приїжджає не перевідує її. Життям дитини взагалі не цікавиться. Дитина не пам`ятає батька, про нього не говорить, не згадує. Фактично вона його не знає. Під час розгляду в суді справи про стягнення аліментів з відповідача, останній намагався довести, що дитина не його. По справі було призначено генетичні експертизи, але все одно він не визнає дитину, не вважає її своєю дочкою, через що й має таке ставлення до неї. Відповідач жодного разу не сплачував аліменти і на даний час заборгованість по аліментах становить 68358 грн..

Відповідач надав відзив на позов, в якому просить у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити, зазначивши, що позов є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. При цьому, вказав, що позивач з самого народження дитини веде себе дуже дивно, перешкоджає брати участь у вихованні дитини йому та його батькам - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . На дзвінки не відповідає, смс повідомлення ігнорує, двері до квартири не відкриває, у двір з дитиною не виходить в період всього декрету, хоча в дворі два нові дитячі майданчики. Вони змушені були писати заяву в службу у справах дітей м. Овруч у 2016 році. Працівники служби розмовляли з ОСОБА_2 , щоб вона не перешкоджала зустрічам з дитиною, але вона сказала, що не дозволить нам з нею спілкуватися. На цьому орган опіки та піклування припинив розгляд їх заяв і не виконав свої службові обов`язки. Коневською ж порушено ряд норм Сімейного кодексу. Позивач ігнорує всі статті Кодексу. Вона не вказує та приховує свою реальну адресу проживання в Київській області, дитячий садок, який відвідує дитина, і наводить навмисно суду неправдиві свідчення та обставини, що порушують ряд статей кримінального та цивільного кодексів України.

Крім того, відповідач відмітив, що одружився на ОСОБА_2 , коли вона була на 5 місяці вагітності. Вона не хотіла їхати з дитиною до нього в Норвегію, хоча до весілля домовлялися, що приїде. Вона не відправляє ніякі документи до Норвегії, знаючи його адресу проживання.

Свідки позивача: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є друзями її родини і свідчення їх недостовірні.

Перебуваючи в Норвегії на навчанні, він неодноразово надав фінансову допомогу на утримання дитини. Крім того, він постійно ініціює зустрічі з метою виконання власних обов`язків. Однак, позивач створює штучні перешкоди для проведення ним часу з дитиною. Разом з тим, це не впливає на його внутрішнє відношення до обов`язків. Твердження, що він не хоче приймати участі у вихованні дитини є неправдивими, надуманими та такими, що не відповідають дійсності, оскільки є твердженнями з чужих слів. Позивач не наводить та не обгрунтовує конкретну підставу. Він же ініціює зустрічі щодо спільного часу з дитиною, які через волю позивача не реалізуються. Звертає увагу, що його ставлення до дитини ніяк не є таким, що слугувало б підставою для позбавлення батьківських прав. Він ніколи не поводився жорстоко з дитиною, не є хронічним алкоголіком чи наркоманом, ніколи не мав судимості. Він готовий до діалогу з позивачкою.

Однак, оскільки орган опіки і піклування не виконує свої обов`язки, а ОСОБА_2 не проживає за місцем прописки, то спілкування з дитиною стає неможливим.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позові.

Відповідач в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки, хоча своєчасно та належним чином, відповідно до вимог ст. ст.128-130 ЦПК України, був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Овруцької міської ради в судовому засіданні вважає за необхідне позов задовольнити.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, думку представника органу опіки та піклування Овруцької міської ради, показання свідків та дослідивши письмові докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Підстави позбавлення батьківських прав закріплені в ч.1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч.1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Тлумачення п. 2 ч.1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, що передбачені ст.166 СК України.

В ч.ч.15, 16 постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголосив на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав свідчить про його інтерес до дитини. Такого правового висновку дійшов і Верховний Суд у справі № 753/2025/19 (постанова від 6 травня 2020 року).

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Під час судового розгляду справи встановлено, що сторони є батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.12).

Згідно висновку експерта №9 від 06.01.2016 молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 складає величину не менш ніж 99,99%. Таким чином, біологічне батьківство ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 практично доведено (а.с.4).

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 01.02.2016 шлюб, зареєстрований 09.07.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Овруцького районного управління юстиції у Житомирській області, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (актовий запис 67) було розірвано (а.с.7).

З копії свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 від 10.06.2016 вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінила прізвище з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 » (а.с.13).

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 26.10.2016 було стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Шоломки Овруцького району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Потаповичі, Овруцького району Житомирської області, жительки АДРЕСА_2 , на утримання дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.11.2015 року і до досягнення нею повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.8).

Згідно довідки виконавчого комітету Овруцької міської ради Житомирської області №469 від 29.03.2019 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 09.12.2014 по теперішній час (а.с.10).

Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_3 підтверджує розмір заборгованості по аліментах останнього станом на жовтень 2019 року в сумі 68358 грн.65 коп. (а.с.14-16).

З акту обстеження житлово-побутових умов фактичного місця проживання ОСОБА_2 та її малолітньої дитини, яке було проведено спеціалістами служби у справах дітей Овруцької міської ради 05.08.2020, вбачається, що для дитини створені належні умови для її виховання та проживання. Дитина в достатній кількості забезпечена сезонним одягом, предметами особистої гігієни, іграшками. Мати турбується про фізичний та духовний розвиток доньки. При цьому, відмічено, що зі слів бабусі - ОСОБА_13 , ОСОБА_2 разом з малолітньою донькою ОСОБА_4 на час обстеження перебували на відпочинку у м. Коблево (а.с.221).

Орган опіки та піклування Овруцької міської ради надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 №02-09/2770 від 05.10.2020 (а.с.237-238), вказавши, що батько на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з`явився, але надіслав заяву, про неможливість явки, посилаючись на знаходження за межами України та не можливість приїхати із-за погроз на життя. Зі слів матері дитини - ОСОБА_2 , батько дитини - ОСОБА_3 не бачиться з малолітньою ОСОБА_4 , участь у її вихованні не бере, аліменти на її утримання не сплачує. Зауважила, що даний час вона з дитиною вимушена проживати і працювати у іншому місті (м. Буча Київської області), так як вважає, що родичі ОСОБА_3 становлять небезпеку для її дитини. Спілкуватися з ОСОБА_3 немає ніякого бажання, так як останній заперечував своє батьківство, подавши позов до суду про виключення відомостей його як батька з актового запису про народження дитини. У зв`язку з несплатою аліментів 29.11.2017 державним виконавцем було накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_3 . Також рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 06.12.2019 оголошено розшук останнього як боржника.

До висновку про доцільність позбавлення батьківських прав орган опіки та піклування Овруцької міської ради долучив акт обстеження житлово-побутових умов проживання від 01.10.2020, яке було проведено спеціалістами служби у справах дітей Бучанської міської ради Київської області. Обстеженням встановлено, що умови проживання задовільні. Позивач з дитиною проживають в сім`ї тітки позивача - ОСОБА_17 .. Дитина забезпечена окремою кімнатою з необхідним обладнанням, дитячими речами, книжками, іграшками. Стосунки в сім`ї добропорядні. (а.с.240).

Суд звертає увагу, що вказаний акт обстеження не містить повної адреси об`єкта обстеження, а лише вказано: м. Буча Київської області. При цьому наявна примітка: за проханням заявниці - ОСОБА_2 , інформацію щодо адреси не вказано. Дана обставина свідчить про приховування позивачем фактичного місця проживання як свого, так і дитини.

В судовому засіданні представник органу опіки та піклування пояснила, що ОСОБА_3 в своєму листі зазначив про недоцільність позбавлення його батьківських прав, вказавши, що позивач не дозволяє йому бачитися з дитиною, не дає йому адреси проживання.

Свідки: ОСОБА_6 та ОСОБА_3 - батьки відповідача, в судовому засіданні підтвердили факт не проживання позивача за місцем реєстрації. Вони теж проживають у вказаному будинку.

ОСОБА_6 , даючи показання, повідомила, що невістка, тобто позивач, не давала згоди на спілкування з дитиною ні сину, ні їм: діду та бабі. Все нормально було тільки до хрестин. Син хотів все вирішувати мирно, але вона - тільки через суди. В 2016 році син приїздив з подарунками, але вона не відкривала двері, не виходила на зв`язок - був заблокований. Крім того, невістка звернулася в поліцію, щоб їм заборонили підходити до дитини.

ОСОБА_3 повідомив, що по місцю реєстрації позивач не проживає. З 2014 року він бачив її лише рази два, хоча живуть вони в одному будинку. Син привозив подарунки, але вона не вийшла на зв`язок. У сина були підозри, що дитина не його, а колишнього хлопця позивача.

Свідок ОСОБА_8 , сусідка, в судовому засіданні показала, що дитина народилася у шлюбі. Батько дитини постійно був на заробітках за межами України. Років п`ять він не з`являється взагалі і з дитиною не спілкується. Дід з бабою тікають від позивача з дитиною. Всі вони не визнають, що дитина їх. Позивач не перешкоджає їм спілкуватися.

Свідок ОСОБА_9 , теж сусідка позивача, показала, що коли у сторін появилася дитина, то почалися сварки. Відповідач і його батьки не визнавали дитину. Близько чотирьох років відповідач не появляється. До 2-х років дитині було, коли дід намагався вирвати волосся у дитини. Кидався з ножицями.

Суд відмічає, що показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , пояснення відповідача у відзиві в частині перешкоджання останньому позивачем у спілкуванні з дитиною узгоджуються з інформацією, наведеною у висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 №02-09/2770 від 05.10.2020 та акті обстеження житлово-побутових умов проживання від 01.10.2020, яке було проведено спеціалістами служби у справах дітей Бучанської міської ради Київської області, в частині пояснень позивача щодо її небажання спілкування з відповідачем, приховування нею фактичного місця проживання свого та дитини.

Показання ж свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в частині не перешкоджання позивачем відповідачу у спілкуванні з дитиною відповідно напроти суперечать поясненням самої ж позивача, які наведені у висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 №02-09/2770 від 05.10.2020, а тому не можуть бути судом покладені в основу рішення по справі.

З огляду на перебування відповідача за кордоном та уникнення від спілкування з ним позивачем, в тому числі і відсутність намагання останньої вирішити з відповідачем питання перерахування допомоги на дитину, не може бути покладено в основу рішення по справі і сам по собі факт наявності заборгованості по сплаті аліментів.

Факт існування будь-яких загроз для життя та здоров`я дитини, як з боку батька, так і його батьків під час судового розгляду справи належними та достовірними доказами не доведено.

Факт оспорювання відповідачем батьківства ніяким чином не підтверджує його винну поведінку, свідоме нехтування ним своїми обов`язками щодо виховання дитини.

У ст. 19 СК України законодавець закріпив, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дітей. Тобто, висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітніх дітей не є обов`язковим для суду, від його висновку суд має право мотивовано відступити.

Висновок органу опіки та піклування Овруцької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 №02-09/2770 від 05.10.2020 не містить в собі відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком своїми обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав стосовно дитини, яка проживає з матір`ю.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 6 травня 2020 року у справі № 753/2025/19.

Таким чином, суд, встановивши наявність складних стосунків між сторонами; факт неприязного відношення позивача до відповідача і не повідомлення йому про фактичне місце проживання своє та дитини, не вихід на зв`язок, що є перешкоджанням у спілкуванні з дитиною, її утриманні; бажання батька, який заперечує проти позбавлення його батьківських прав, приймати участь у вихованні та утриманні дитини; зважаючи, що під час розгляду справи не доведено належними, допустимими та достовірними доказами фактів винної поведінки батька, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками; фактів наявності будь-яких загроз для життя та здоров`я дитини, як з боку батька, так і його батьків, з метою захисту прав дитини, вважає за можливе відступити від висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові - на позивача.

Відтак, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок, який сплачено позивачем в дохід держави, покладається на неї.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 245, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , яка зареєстрована по АДРЕСА_2 , до ОСОБА_3 , який зареєстрований по АДРЕСА_1 , про позбавлення батьківських прав відмовити за безпідставністю.

На рішення суду до Житомирського апеляційного суду через Овруцький районний суд Житомирської області може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А. Л. Гришковець

Повне рішення виготовлено 10 грудня 2020 року.