Справа № 209/2315/20
Провадження № 2/209/978/20
РІШЕННЯ

іменем України

08 грудня 2020 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Багбая Є.Д.

за участі секретаря Полухіної Г.О.

позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - адвоката Шевченко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, процентів від суми позики, процентів річних від простроченої суми,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 5 серпня 2020 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, процентів від суми позики, процентів річних від простроченої суми, посилаючись на те, що 6 липня 2017 року між ним та відповідачами був укладений договір позики, за яким відповідачі спільно отримали 17000 доларів США строком на один місяць. Відповідачі в обумовлені строки суму позики не повернули. Позивач просив стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 17000 долларів СШа та 1530 долларів США - 3% річних.

Ухвалою суду від 1 вересня 2020 року провадження по справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження на 9 жовтня 2020 року.

Ухвалою суду від 9 жовтня 2020 року підготовче засідання відкладено за заявою відповідача ОСОБА_2 та її представника на 3 листопада 2020 року.

Відповідач ОСОБА_2 26 жовтня 2020 року надав суду відзив на позовну заяву про стягнення коштів /а.с. 43-46/, згідно якого позов не визнала повністю просила в його задоволенні відмовити. Грошові кошти за вищезазначеною розпискою не отримувала та саму розписку не писала. Дійсно перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 з 08.07.2005 року по 24.02.2017 року. Фактично припинили шлюбні відносини в 2015 році оскільки ОСОБА_3 пішов з сім`ї до іншої жінки. Оскільки після припинення шлюбних відносин вона підтримувала дружні стосунки з ОСОБА_3 оскільки в них була спільна дитина. Влітку 2017 року їй зателефонував ОСОБА_3 та пояснив, що хоче взяти у борг У ОСОБА_1 значну суму грошей грошей оскільки вони були друзями, та зазначив що ОСОБА_1 бажає щоб вона виступила поручителем за цим боргом. Вона погодилася, Наступного дня до неї на работу приїхали ОСОБА_3 разом з ОСОБА_1 .. І вона в їх присутності під диктовку ОСОБА_1 під призвищем та підписом ОСОБА_3 на розписці власноручно дописала своє прізвище та підписала. Грошей ніяких вона не отримувала, оскільки їх на той час не потребувала. Вказує, що в розписці не вказано скільки конкретно хто саме конкретно та яку суму грошей отримав, та не вказано порядку повернення грошових коштів то вона є незрозумілою не містить обов`язкових умов тому договір позики не був укладений належним чином. Також оскільки вона є поручителем по цій розписці то строк дії поруки вже сплив.

Відповідач ОСОБА_3 26 жовтня 2020 року надав суду відзив на позовну заяву про стягнення коштів /а.с. 62-66/, згідно якого позов не визнав повністю, просив в його задоволенні відмовити. Вказав, що дійсно 06.07.2017 року він власноручно написав розписку та поставив в ній свій підпис, але грошові кошти за нею не отримував. Причиною написання розписки було парі між ним та ОСОБА_1 з яким він товаришував близько 30 років, та з яким вони уклали спір, що ОСОБА_2 після припинення між ними шлюбних відносин все ще має до нього почуття та згодиться щоб його повернути підписати дану розписку як поручитель. Що вона і зробила на його прохання. Він був впевнений що розписка була знищена після того як він виграв спір. Але коли вони посварилися з ним після сварки через погані відносини з теперішньою дружиною ОСОБА_3 він вирішив таким чином йому помститися. Вказує, що в розписці не вказано скільки конкретно хто саме конкретно та яку суму грошей отримав, та не вказано порядку повернення грошових коштів то вона є незрозумілою не містить обов`язкових умов тому договір позики не був укладений належним чином.

Ухвалою суду від 3 листопада 2020 року підготовче провадження закрито та призначено судовий розгляд на 8 грудня 2020 року.

Позивач в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності за участі його представника.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 з`явилася, пояснила суду, що дійсно писала розписку на прохання ОСОБА_3 ніяких грошових коштів не отримувала, позов не визнала повністю просила в його задоволенні відмовити.

Представник відповідачів - адвокат Шевченко Л.М. в судове засідання з`явилася, позов не визнала повністю, надала пояснення згідно обставин викладених у відзивах відповідачів.

Вислухавши сторони, свідків, вивчивши письмові докази, з`ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлені судом обставини та визначені до них правовідносини:

Судом встановлено, що 6 липня 2017 року між ОСОБА_1 та відповідачами ОСОБА_3 ат ОСОБА_2 був укладений договір позики, за яким відповідачі спільно отримали 17000 доларів США строком на один місяць, що підтверджується розпискою /а.с. 4/. Строком виплати боргу зазначено через один місяць після отримання позики. Відповідачі борг по теперішній час не повернули.

Суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги позивача, з таких мотивів.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Вимогами ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (сумму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обвязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграма, якими обмінялися сторони. Правочин ввжається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання борником від кредитора певної грошової суми.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів роботи, що узгоджується з правовими висновками висловленими у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 18 листопада 2015 року у справі № 6-187цс15.

За змістом ч. 1 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Зазначені вимоги статті закріплюють право боржника на отримання доказів, що підтверджують виконання зобов`язання.

Підтвердження виконання зобов`язання має відбуватись у спосіб, встановлений ст. 545 ЦК України, у тому числі видачею кредитором на вимогу боржника розписки про одержання виконання частково або в повному обсязі, повернення кредитором боржнику боргового документу, а у разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У правовідносинах з неналежного виконання грошового зобов`язання права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно вивчених судом матеріалів справи, з`ясованих обставин справи які досліджені доказами, суд прийшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, процентів від суми позики, процентів річних від простроченої суми в зв`язку з тим, що факт укладання договору між сторонами підтверджений, форма укладання договору дотримана, на підтвердження укладення договору позики позивач надав договір безпроцентної позики, який відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України підтверджує факт укладення договору позики. Протилежне мав довести відповідач. Отже, при наявності договору позики, саме відповідач зобов`язаний довести, що грошові кошти за договором не передавались, чи передавались, кому та для яких цілей, але ці обставини мають бути підтверджені доказами, які відповідають вимогам ст.ст. 77-80 ЦПК України. Суд не приймає доводи відповідачів та їх представника, про те, що грошові кошти не отримувались відповідачами, оскільки дана обставина не підтверджена відповідачами належними доказами. Також суд не примає доводи відповідачів та їх представника, щодо того, що розписка є незрозумілою за змістом, оскільк в ній чітко не вказано коли скільки та хто саме отримав ці гроші, не заначено на думку відповідачів дата отримання коштів та строк їх повернення. Суд вважає ці доводи надуманими, оскільки дата підписання розписки чітко вказує на дату їх отримання, також згідно розписки зазначено, що грошові кошти відповідачі отримали спільно та зобов`язалися солідарно відповідати за повернення позики. Також чтко вказаний строк на який надавалася позика один місяць тобто строком повернення є саме сплив місяця після отримання грошових коштів в день написання розписки 06.07.2017 року.

Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як убачається із спірного договору позики, він був підписаний його сторонами, і на час його підписання ними було досягнуто згоди з усіх істотних його умов, на час укладання договору сторони володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення учасників договору було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Отримавши у позивача грошові кошти, відповідачі погодилися з умовами даного договору. Щодо неможливості отримання грошових коштів солідарно як зазначають відповідачі та їх представник то згідно вимог ЦК України, а саме ст. 6 та ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов, тому ці доводи відповідачів та їх представника також на думку суду є надуманими, крім того в розписці чітко зазначено що останні отримали грошові кошти не тільки солідарно, але й спільно.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних, суд виходить з наступного.

Оспорюваний договір є безпроцентним.

Однак, у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як установлено судом, сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача станом на 06.08.2020 року становить 17000 доларів США, а тому саме з цієї суми слід розрахувати до стягнення 3 % річних, у зв`язку з чим суд виходить з наступних розрахунків.06.08.2017 року кінцевий строк повернення позики. 06.08.2020 року термін по який позивач просить стягнути відсотки: 17000х3х3%=1530 доларів США, таким чином, загальна сума 3 % річних за договором станом на 06.08.2020 року включно складає вищезазначений розмір.

З огляду на вищенаведене, суд виходив з того, що позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню.

Судові витрати підлягають стягненню пропорційно з відповідачів на користь держави, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно вимог п.13.ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» та на його користь ухвалено рішення по справі.

Керуючись 3, 12, 76, 76, ч.3 ст. 223, 280-283 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, процентів від суми позики, процентів річних від простроченої суми - задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації та проживання - АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації та проживання - АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації та проживання - АДРЕСА_3 ) cуму боргу за позикою в розмірі 17000 /сімнадцять тисяч/ доларів США три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 1530 доларів США, всього загальну суму 18530 /вісімнадцять тисяч п`ятсот тридцять / доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації та проживання - АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 2616 гривень 38 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації та проживання - АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 2616 гривень 38 копійок.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлений 13.12.2020 року.

Суддя

Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська Є.Д. Багбая