Провадження № 2-о/161/299/20
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Чигринюк В.С.

за участю:

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

заінтересованої особи ОСОБА_3

представника заінтересованої особи Поліщука В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В:

07.12.2020 року заявник ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_3 , на обґрунтування якої вказала, що вона із 11.10.2013 pоку проживає з останнім без реєстрації шлюбу у квартирі АДРЕСА_1 . Однак, останні два роки вони спільне господарство не ведуть та фактично проживають як сусіди. В останній час між ними лунають сварки, які переросли в серйозні конфлікти, під час яких поведінка ОСОБА_3 почала бути занадто агресивною, він почав погрожувати їй фізичною розправою, а також відібранням належного їй майна. Вона зазнає постійного психологічного тиску з боку ОСОБА_3 , оскільки на її адресу постійно надходять погрози. Крім того, ОСОБА_3 систематично здійснює спроби налаштувати їх дітей проти неї, а також, зловживаючи правами батька, використовує їх на шкоду малолітнім дітям, пропонує їм випити вина, мотивуючи це тим, що вино дітям не шкодить, залучає сина до азартних ігор в Інтернеті. За останній рік ОСОБА_3 неодноразово чинив психологічне насильство в сім`ї, в присутності їх спільних дітей та за їх безпосередньої участі. У періоди раптових нападів агресії він виштовхував за двері належної їй квартири, погрожував знищити увесь її одяг. Отже, ОСОБА_3 систематично вчиняє відносно неї психологічне насильство, що граничить з застосуванням фізичної сили, і вона не знаю, в який момент останній втратить самоконтроль, що, ймовірно, призведе до більш негативних для неї наслідків. Враховуючи наведене, просить суд видати обмежувальний припис ОСОБА_3 на строк 6 місяців з заборонами щодо:

- перебування в місці її проживання за адресою: АДРЕСА_2 ;

- наближення на 100 м до місця проживання (перебування), навчання дітей та інших місць її частого відвідування, а саме: Гімназії № 18 м. Луцька (м. Луцьк, пр- Відродження, 20-А; Храму Введення Пресвятої Богородиці м. Луцька (м. Луцьк, вул. Конякіна, 49);

- особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

- ведення листування, телефонних переговорів або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В судовому засіданні заявник пояснила суду, що у неї з ОСОБА_3 уже тривалий час виникають конфлікти, в ході яких останній застосовує до неї насильство фізичного та психологічного характеру, а також виганяє її з квартири, яка є її особистою приватною власністю. Такі ситуації виникають внаслідок зловживання ОСОБА_3 спиртними напоями. Востаннє насильство фізичного характеру ОСОБА_3 застосовував до неї у березні 2020 року, а психологічне насильство ОСОБА_3 було вчинено щодо неї на минулому тижні, в зв`язку з чим вона викликала співробітників поліції. Також заявник зазначила, що її ОСОБА_3 іншого житла не має та зареєстрований в належній їй квартирі. Заявлені вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник заявника в судовому засіданні зазначила, що її довірителька та ОСОБА_3 проживають разом без реєстрації шлюбу, за час якого у них народилося двоє спільних дітей. Вказала, що заінтересована особа систематично вчиняє домашнє насильство відносно ОСОБА_1 , відносно нього на розгляду Луцького міськрайонного суду Волинської області перебуває декілька відповідних судових проваджень. Агресивність ОСОБА_3 по відношенню до заявниці стає дедалі більшою. У зв`язку з постійними конфліктами, ОСОБА_1 в червні 2020 року звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом його виселення з квартири. Просить заяву задовольнити.

В судовому засіданні заінтересована особа ОСОБА_3 заперечував щодо задоволення заявлених вимог, суду пояснив, що квартира АДРЕСА_1 була придбана за спільні із заявницею кошти, однак право власності на нею було оформлено за останньою. Зазначив, що він не застосовував до ОСОБА_1 фізичне листвоство, про дану обставину заявниця особисто повідомила в ході розгляду одного із судових проваджень. Ствердив, що між ними із ОСОБА_1 дійсно виникають конфліктні ситуації, проте саме його цивільна дружина їх провокує. При цьому, заявниця негативно налаштовує їх спільних дітей проти нього. На його переконання, усі провокації ОСОБА_1 спрямовані на позбавлення його житла. Просить у задоволенні заяви відмовити.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні пояснив суду, що стороною заявника не надано будь-яких доказів того, що його довіритель систематично вчиняє відносно ОСОБА_1 домашнє насильство. Події, за які ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, мали місце у січні та березні 2020 року, при цьому, фізичне насилля останнім не вчинялося. Зазначив, що усі виклики працівників поліції з боку ОСОБА_1 та звернення до суду з даною заявою, спрямовані для штучного створення доказів для судової справи щодо виселення ОСОБА_3 із квартира АДРЕСА_1 . Також вказав, що заборона наближення на 100 м до місця навчання дітей, яку просить встановити заявниця є необгрунтованою, оскільки ОСОБА_3 не позбавлений батьківських прав відносно їх спільних малолітніх дітей, водить дітей та шкоди та забирає зі шкоди. Крім того, ОСОБА_1 деколи забирає дітей та зникає з ними на декілька днів не повідомивши про це його довірителя, а тому останній змушений телефонувати їм та цікавитися місцем їх перебування. У задоволенні заяви просив відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 11.10.2013 року, проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Зазначене особисто підтвердила заявниця, в свою чергу, доказів іншого суду надано не було.

Як вбачається із будинкової книги серії А № 132922, для прописки (реєстрації) громадян, які проживають в кв. АДРЕСА_1 , за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а також їхні малолітні діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11-13, 17-18).

Судом також встановлено, що вищевказана квартира належить ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності, що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу квартири від 14.08.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ходачинським Р.О. та зареєстрованим в реєстрі за № 762, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 7965667 від 14.08.2013 року (а.с. 8).

У своїй заяві про видачу обмежувального припису ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_3 систематично вчиняє відносно неї та їх малолітніх дітей психологічне та фізичне насильство, яке виражається у різного роду погрозах застосування фізичної сили, в психологічному тиску та умисному позбавленні житла (виштовхуванні за двері належної їй квартири), погрозах знищення належного їй майна. Крім того, останній зловживає батьківськими правами та використовує їх на шкоду малолітнім дітям.

На підтвердження вищевказаних обставин заявниця надала постанову Волинського апеляційного суду від 10.06.2020 року, якою було залишено без змін постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.05.2020 року (справа № 161/563/20), та постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.08.2020 року (справа № 161/4375) якими, в свою чергу, ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, тобто у вчиненні домашнього насильства (а.с. 14-16, 33-34).

Вищевказаними постановами були встановлені факти вчинення ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного характеру, які мали місце 03.01.2020 року та 08.03.2020 року відповідно.

Крім того, заявниця надала суду медичну документацію на підтвердження наявних у неї психологічних розладів, які, з її слів, виникли внаслідок застосування до неї домашнього насильства ОСОБА_3 (а.с. 36-40).

Також, ОСОБА_1 було долучено до своєї заяви терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 022011 від 01.08.2020 року, яким ОСОБА_3 у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства психологічного характеру було заборонено в будь-який спосіб контактувати з ОСОБА_1 в період з 23:00 год., 01.08.2020 року по 23:00 год. 05.08.2020 року (а.с. 10).

Розділом IV глави 13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон).

Пунктами 3, 6, 7, 8 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Враховуючи положення ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 2 ст. 3 Закону визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких колишнє подружжя і дитина (діти).

Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Судом в ході розгляду було встановлено, що ОСОБА_3 було вчинено домашнє насильство відносно ОСОБА_1 03.01.2020 року та 08.03.2020 року, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності постановою Волинського апеляційного суду від 10.06.2020 року та постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.08.2020 року.

Крім того, за вчинення неправомірних дій відносно ОСОБА_1 , відносно ОСОБА_3 було видано обмежувальний припис щодо заборони в будь-який спосіб контактувати з потерпілою в період з 23:00 год., 01.08.2020 року по 23:00 год. 05.08.2020 року.

Разом з тим, заявницею ОСОБА_1 не надано суду жодних доказів того, що станом на день подачі даної заяви видачу обмежувального припису та протягом останніх 4-х місяців до цього часу, ОСОБА_3 вчинялися відносно неї будь-які неправомірні дії, які містять ознаки домашнього насильства будь-якого характеру.

При цьому, вірогідність продовження чи повторного вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства відносно ОСОБА_1 , що може призвести до настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, грунтуються виключно на припущеннях заявниці.

В свою чергу, причина психоемоційних розладів, на підтвердження яких заявниця надала відповідні докази, були встановлені медичними фахівцями виключно зі слів останньої, що не може бути взятим судом до уваги .

Таким чином, суд вважає, що беззаперечних доказів на підтвердження факту вчинення або намагання вчинити ОСОБА_3 домашнього насильства у розумінні ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заявницею суду не надано, а тому підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявниці чи її малолітніх дітей у зв`язку з відмовою суду у видачі обмежувального припису відсутні.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні.

За таких обставин суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису слід відмовити за необгрунтованністю.

На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 259, 263-265, 350-1 - 350-6 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення у повному обсязі складено 11 грудня 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області Рудська С.М.