Справа № 274/5479/19 Провадження № 2/0274/2166/19
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
16.01.20 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Гуменюк О.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1
до1) ОСОБА_2 , 2) ОСОБА_3 , 3) ОСОБА_4
провизнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
У серпні 2019 р. ОСОБА_1 звернулась з вказаним позовом, у якому просить визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зняття з державної реєстрації місця проживання, посилаючись на те, що вона є власником зазначеного житла, за адресою якого зареєстровані її син ОСОБА_2 , невістка ОСОБА_3 та син невістки ОСОБА_4 , які там не проживають більше двох років.
Від ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заяв про визнання позову або відзиву надходило.
Судом з`ясовано, що ОСОБА_1 є власником житла за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 11 12, 13).
Адреса зазначеного житла є зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 , який є сином ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , яка є невісткою ОСОБА_1 , та ОСОБА_4 , який є сином невістки ОСОБА_1 (а. с. 15, 16, 17 19, 27, 28, 29).
Частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.
Частиною першою статті 405 Цивільного кодексу України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України, зважаючи встановлені вище обставини, Суд вважає, що право ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користуванням житлом за адресою: АДРЕСА_1 (сервітут), виникло на підставі закону як у членів сім`ї власника цього житла ОСОБА_1 .
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у житлі за адресою: АДРЕСА_1 , не проживають більше двох років (а. с. 16).
Судом не встановлено обставин, які б вказували на те, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у житлі за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні з поважних причин.
Частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як члени сім`ї власника житла за адресою: АДРЕСА_1 , які були відсутні у цьому житлі без поважних причин понад один рік, втратили право користування цим житлом.
Разом з тим, нормами законодавства України не передбачено визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, шляхом зняття з державної реєстрації місця проживання.
Більше того, законодавством України не передбачена державна реєстрація місця проживання особи (нормами Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. № 207 "Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру" передбачена реєстрація місця проживання особи).
Зважаючи на це, Суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Керуючись статтями 258, 259, 263 265, 280 282 Цивільного процесуального кодексу України,
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП (за даними позовної заяви) НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП (за даними позовної заяви) НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП (за даними позовної заяви) НОМЕР_4 ) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити частково.
2. Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1
3. Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1
4. Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач, якому рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Суддя В.В. Корбут