Справа № 203/143/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Дикаленко А.В.

за участю представника позивача - Караканової Т.В.

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» до ОСОБА_3 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилався на те, що 28.10.2014 року між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» було укладено договір позички транспортного засобу №28102014, згідно якого в тимчасове користування товариству було передано транспортний засіб Daimler-Chrysler р/н НОМЕР_1 . 01.01.2017 року було підписано додаткову угоду, якою продовжено строк дії договору від 28.10.2014 року до 31.12.2018 року. 23.01.2018 року о 17-55 г. в м.Дніпрі на вул.Белелюбського, в районі будинку №5Б водій Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» ОСОБА_3, керуючи вищезазначеним транспортним засобом здійснив зіткнення з трамвайним потягом, в результаті чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження. 08.05.2018 року Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська у справі №204/2958/18 було винесено постанову, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Таким чином відповідача було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Згідно висновку експертного дослідження автотоварознавця №94/18А від 23.05.2018 року, складеного судовим експертом Пилипенко О.С., матеріальна шкода, завдана власнику автомобіля Daimler-Chrysler р/н НОМЕР_1 ОСОБА_4 , була визначена в сумі 53002 грн. 84 коп. Також відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №94 від 23.05.2018 року за проведення експертного дослідження ОСОБА_4 було сплачено 2000 грн. Відповідно до умов п.4.2.5 договору позивач сплатив ОСОБА_4 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 55002 грн. 84 коп. Посилаючись на вказані обставини, а також що матеріальну шкоду було завдано з вини відповідача, позивач на підставі ст.1191 ЦК України просив стягнути з останнього матеріальну шкоду в сумі 55002 грн. 84 коп.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в наданому відзиві та його представник під час розгляду справи в судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на те, що з 01.10.2011 року по 20.04.2018 року відповідач працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» на посаді водія автобуса. Тому вважає, що за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась з його вини під час виконання трудових обов`язків, він повинен нести відповідальність відповідно до ст.132 КЗпП України в розмірі середнього місячного заробітку. Крім того, вважав розмір заявленої до стягнення матеріальної шкоди завищеним та таким, що викликає сумніви в його правильності. Зокрема, посилався на незгоду з наданим позивачем висновком від 23.05.2018 року, оскільки замовником останнього був ОСОБА_4 , який одночасно є засновником та кінцевим бенефіціарним власником Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс». Також посилався на те, що висновок готувався експертом, обраним в односторонньому порядку, без його згоди та в позасудовому порядку. Крім того, у висновку не зазначено за наслідками якої дорожньо-транспортної пригоди він складався, при цьому він складений через три місяці після пригоди, що викликає сумніви в його правильності. Витрати ОСОБА_4 на проведення на проведення експертного дослідження з визначення майнової шкоди в сумі 2000 грн. не можуть вважатись судовими витратами позивача, оскільки вони здійснені не ним, до подання позову до суду.

Представник позивача у наданій відповіді на відзив зазначив, що транспортний засіб Daimler-Chrysler р/н НОМЕР_1 було закріплено за відповідачем 29.12.2017 року на підставі наказу №828-К від 29.12.2017 року. 23.01.2018 року о 09-15 г. перед виїздом на маршрут відповідач пройшов перевірку технічного стану транспортного засобу та повинен був здійснити маршрут м.Дніпро - м.Кривий Ріг - м.Дніпро. Згідно затвердженого паспорту на вказаний міжміський маршрут тривалість рейсу складала 2 г. 15 хв. 23.01.2018 року о 10-05 г. відповідач виїхав на маршрут м.Дніпро - м.Кривий Ріг, а о 14-20 г. виїхав з м.Кривого Рогу до м.Дніпро, що підтверджується відповідними відомостями, виданим ПрАТ «ДОПАС» від 23.01.2018 року. Відповідно до ст.40 Закону України «Про автомобільний транспорт» відповідач повинен був дотримуватись визначеного маршруту та розкладу руху автобусу, а також повинен був повернути транспортний засіб на територію підприємства о 16-20 г., оскільки ним було завершено роботу та не було ніяких завдань та/або рейсів. Проте, дорожньо-транспортну пригоду відповідач скоїв 23.01.2018 року о 17-55 г. В зв`язку з цим, матеріальну шкоду було завдано не при виконанні трудових обов`язків та відповідач зобов`язаний її відшкодувати в повному обсязі.

Відповідач в наданих заперечень посилався на те, що дорожньо-транспортна пригода трапилась 23.01.2018 року о 17-55 г. під час його повернення після рейсу з м.Кривий Ріг до гаражу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» для заправки пальним і підготовки до наступного рейсу, прямо перед в`їздом до гаражу підприємства, розташованого по АДРЕСА_1 . Також зазначив, що з паспортом маршруту адміністрація позивача його не ознайомлювала. У всіх автобусах для водіїв був розміщений лист з графіками роботи. Напередодні кожного робочого дня механік повідомляв водіїв за яким графіком потрібно працювати. 23.01.2018 року він повинен був працювати за 12 графіком, який передбачав наступні рейси: 1) Дніпропетровськ АВЦ - Кривий Ріг АС1, час відправлення 10-05 г., час прибуття 12-30 г.; 2) Кривий Ріг АС1 - Дніпропетровськ АВЦ, час відправлення 15-30 г., час прибуття 17-55 г.; 3)Дніпропетровськ АВЦ - Кривий Ріг АС1, час відправлення 21-00 г., час прибуття 23-25 г. Але, в зв`язку з поганими погодними умовами графік було змінено та відповідно до зміненого графіку він повинен був виїжджати з автостанції Кривий Ріг АС1 о 14-20 г. Проте, в зв`язку із поганими умовами його автобус відправився пізніше та їхав довше ніж за звичайних погодних умов. При цьому, маршрут руху ним не змінювався та він прибув до автовокзалу Дніпропетровськ АВЦ до визначеного графіком терміну до 17-55 г. Після цього, для заправки автобуса пальним і підготовки до наступного рейсу поїхав до гаражу підприємства по вул. Бебелюбського , 5 Б в м. Дніпро , де і трапилась дорожньо-транспортна пригода. Таким чином, остання відбулась під час виконання ним трудових обов`язків.

Третя особа - Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», в наданих поясненнях просила розглядати справу без участі їх представника.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та допитавши свідків, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що транспортний засіб Daimler-Chrysler р/н НОМЕР_1 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_4

28.10.2014 року між останнім та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» було укладено договір позички транспортного засобу №28102014, згідно якого та акту приймання-передачі транспортного засобу, що є додатком №1 до договору, транспортний засіб Daimler-Chrysler р/н НОМЕР_1 було передано позивачу в безоплатне тимчасове користування на строк до 31.12.2016 року.

01.01.2017 року між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» було укладено додаткову угоду до договору №28102014 від 28.10.2014 року, відповідно до якої строк дії договору було продовжено до 31.12.2018 року.

Згідно наказу №49 від 30.09.2011 року відповідача ОСОБА_3 було прийнято на посаду водія автобуса (пасажирські перевезення) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» та наказом №828-К від 29.12.2017 року за ним закріплено транспортний засіб Daimler-Chrysler р/н НОМЕР_1 .

23.01.2018 року о 17-55 г. в м.Дніпрі на вул.Белелюбського, в районі будинку №5Б ОСОБА_3 , керуючи вищезазначеним транспортним засобом здійснив зіткнення з трамвайним потягом, в результаті чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження.

08.05.2018 року Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська у справі №204/2958/18 було винесено постанову, якою ОСОБА_3 за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Згідно висновку експертного дослідження автотоварознавця №94/18А від 23.05.2018 року, складеного судовим експертом Пилипенко О.С . за замовленням власника транспортного засобу Daimler-Chrysler р/н НОМЕР_1 ОСОБА_4 , матеріальна шкода, завдана останньому внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу була визначена в сумі 53002 грн. 84 коп.

Також відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №94 від 23.05.2018 року за проведення експертного дослідження ОСОБА_4 було сплачено 2000 грн.

10.12.2018 року ОСОБА_4 звернувся до позивача у справі з претензією про відшкодування шкоди відповідно до умов п.4.2.5 договору №28102014 від 28.10.2014 року в сумі 55002 грн. 94 коп., що складається з матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу в сумі 53002 грн. 84 коп. та витрат за проведення експертного дослідження в сумі 2000 грн.

Відповідно до видаткових касових ордерів вказана шкода була відшкодовано позивачем ОСОБА_4 в повному обсязі.

Частинами 1-3 ст.22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Частиною 1 ст.1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ст.132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку

Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві

Статтею 134 КЗпП України встановлено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.

Пунктом 4.2.5 договору позички транспортного засобу №28102014 від 28.10.2014 року, укладеного між ОСОБА_4 та позивачем у справі, було встановлено, що у випадках пошкодження транспортного засобу користувач зобов`язаний виплатити позичкодавцеві матеріальну шкоду в повному обсязі, а у випадку неможливості його ремонтування - ринкову вартість автомобіля на момент повернення з урахуванням фізичного зносу.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечувалось сторонами, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 23.01.2018 року відповідач ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» та керував закріпленим за ним транспортним засобом Daimler-Chrysler р/н НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_4 та на момент пригоди перебував в користуванні позивача на підставі договору №28102014 від 28.10.2014 року та додаткової угоди до нього від 01.01.2017 року.

Завдані ОСОБА_4 , як власнику транспортного засобу Daimler-Chrysler р/н НОМЕР_1 , матеріальні збитки, було відшкодовано останньому позивачем в повному обсязі.

Таким чином, позивач набув право зворотної вимоги до відповідача.

Перевіряючи доводи позивача про те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди відповідач безпосередньо не виконував трудові обов`язки та повинен нести відповідальність за завдану матеріальну шкоду в повному обсязі, а також відповідні заперечення відповідача, суд враховує наступне.

З матеріалів справи, зокрема, журналів щозмінного передрейсового та післярейсового медичних оглядів водіїв, журналу КТЗ, шляхового листа №095792, вбачається, що 23.01.2018 року о 09-10 г. та 09-20 г., відповідно, відповідач пройшов медичний огляд, а транспортний засіб Daimler-Chrysler р/н НОМЕР_1 пройшов перевірку технічного стану.

Також сторонами не заперечувалось, що в цей день відповідач відповідно до покладених на нього трудових обов`язків повинен був здійснювати міжміський маршрут за напрямком м.Дніпро - м.Кривий Ріг відповідно до затвердженого паспорту №800.

Згідно характеристики маршруту, що є додатком до паспорту, тривалість маршруту м.Дніпропетровськ - м.Кривий Ріг у прямому та зворотному напрямку визначена 2 г. 15 хв. для кожного напрямку.

Під час розгляду справи представник позивача посилався на те, що 23.01.2018 року ОСОБА_3 повинен був здійснювати рейс за маршрутом м.Дніпро - м.Кривий Ріг - м.Дніпро. Також зазначив, що о 10-05 г. відповідач виїхав на маршрут м.Дніпро - м.Кривий Ріг, а о 14-20 г. виїхав з м.Кривого Рогу до м.Дніпро, що підтверджується відповідними відомостями, виданим ПрАТ «ДОПАС» від 23.01.2018 року. В зв`язку з цим, з урахуванням тривалості маршруту відповідач повинен був повернути транспортний засіб на територію підприємства о 16-20 г., оскільки ним було завершено роботу та не було ніяких завдань та/або рейсів. Тому, на момент дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась 23.01.2018 року о 17-55 г. відповідач вже не виконував трудові обов`язки.

Поряд з цим, вказані доводи сторони позивача щодо зазначеного вище графіку роботи відповідача 23.01.2018 року належними та достатніми доказами не підтверджено.

Так, показання допитаного за клопотанням представника позивача свідка ОСОБА_9 суд таким доказом не визнає, оскільки останній є працівником позивача та зацікавленою особою.

Крім того, суд враховує положення «Порядку розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту», затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №278 від 07.05.2010 року (далі - Порядок), яким встановлено вимоги до паспортів автобусних маршрутів регулярних та регулярних спеціальних перевезень, процедуру розроблення, погодження та затвердження таких паспортів.

Пунктом 2.1 вказаного Порядку встановлено, що паспорт маршруту повинен включати, окрім іншого, схему маршруту; характеристику маршруту, у тому числі відомості щодо усіх залізничних переїздів, через які проходить автобусний маршрут (у разі їх наявності); копію затвердженого організатором розкладу руху автобусів; графік режиму праці та відпочинку водіїв.

Підпунктом 2.4.3 п.2.4 Порядку встановлено, що для міжміських маршрутів регулярних перевезень розклад руху автобусів включає: номер рейсу; час відправлення автобуса з початкової зупинки, год. хв.; час прибуття та відправлення з проміжних зупинок, год. хв.; час прибуття на кінцеву зупинку, год. хв.

Згідно п.2.5 Порядку графік режиму праці та відпочинку водіїв визначає: тривалість робочого часу, період керування, перерви для відпочинку і харчування, а також для короткочасного відпочинку за робочу зміну. Графік режиму праці та відпочинку водіїв складається відповідно до вимог законодавства та з урахуванням розкладу руху.

Таким чином, належним доказом в даному випадку мав бути Паспорт автобусного маршруту, який повинен був містити відомості, наведені в п.2.1 Порядку та включати в себе графік рейсів та режиму праці водіїв.

Проте, відповідних графіків позивачем до наданого паспорту №800 не надано.

В той час, як відповідачем до суду було надано графік відправлень за маршрутом Дніпропетровська АВЦ - Кривий Ріг АС1.

Враховуючи, що 23.01.2018 року відповідач працював за маршрутом м.Дніпропетровськ - м.Кривий Ріг та виїхав з автовокзалу Дніпропетровськ АВЦ о 10-05 г., відповідно до зазначеного вище графіку відправлень вбачається, що в цей день ОСОБА_3 працював за графіком №12, який передбачав наступні рейси: 1) Дніпропетровськ АВЦ - Кривий Ріг АС1, час відправлення 10-05 г., час прибуття 12-30 г.; 2) Кривий Ріг АС1 - Дніпропетровськ АВЦ, час відправлення 15-30 г., час прибуття 17-55 г.; 3)Дніпропетровськ АВЦ - Кривий Ріг АС1, час відправлення 21-00 г., час прибуття 23-25 г.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач виїхав з м.Кривий Ріг до м.Дніпропетровська 23.01.2018 року о 14-20 г.

При цьому, як зазначив відповідач графік було змінено та він спізнився до м.Дніпропетровська через погані погодні умови та стан дороги, на підтвердження чого надав скріншот із сайту Sinoptik за відповідною адресою в мережі Інтернет, з якого вбачається, що 23.01.2018 року була нижче нуля, в ночі був сильний дощ зі снігом, на зміну яким вранці прийшов дрібний сніг.

Також матеріалами справи підтверджено, що дорожньо-транспортна пригода відбулась біля будинку АДРЕСА_2 , тобто безпосередньо поруч із територію Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» за адресою: м.Дніпро, вул.Белелюбського,5Б, де вказане підприємство орендувало нежитлові приміщення згідно договору оренди від 01.01.2019 року та куди прямував відповідач, повертаючись з м.Кривого Рогу після рейсу.

За вказаних вище обставин, суд вважає безпідставними та недоведеними посилання позивача на те, що під час дорожньо-транспортної пригоди відповідач не виконував трудових обов`язків, оскільки в цей день 23.01.2018 року відповідач керував закріпленим за ним транспортним засобом та відповідно до завдання виконував рейс маршрутом м.Дніпро -м.Кривий Ріг - м.Дніпро та на момент дорожньо-транспортної пригоди повертався із рейсу на територію підприємства.

В зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що в даному випадку відповідач повинен нести відповідальність за заподіяну з його вини шкоду відповідно до ст.132 КЗпП України в межах свого середнього місячного заробітку.

Згідно довідки від 19.07.2019 року, виданої відповідачу за місцем роботи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» вбачається, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди в січні 2018 року та наступні два місяці, щомісячна заробітна плата відповідача становила 4000 грн.

З урахуванням наведеного, позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування матеріальної шкоди кошти в сумі 4000 грн., відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір в сумі 1921 грн.. а всього стягнути 5921 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.22,386,1172,1191 ЦК України, ст.132 КЗпП України, ст.ст.2,4,5,10-13,76-82,141,223,258,259,263-268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» до ОСОБА_3 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення матеріальної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» (49005, м.Дніпро, вул.Лоцманський узвіз,8, ) у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 4000 грн., судовий збір в сумі 1921 грн., а всього стягнути 5921 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 17 січня 2020 року.

Суддя С.Ю. Казак