ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9014/19 Номер провадження 22-ц/814/2552/20Головуючий у 1-й інстанції Троцька А.І. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Карпушина Г.Л., Одринської Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АРКС» адвоката Білоконь Інни Вікторівни на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 08 вересня 2020 року та на додаткове рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 25 вересня 2020 року, ухвалених у складі головуючого судді Троцької А.І., повний текст судового рішення виготовлено дата не вказана, у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку суброгації,-

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

04 жовтня 2020 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія АРКС» (далі - ПрАТ «Страхова компанія «АРКС») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 3222,95 грн., завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), в порядку суброгації.

Позов мотивовано тим, що, отримавши відмову у виплаті страхового відшкодування від страховика винної в ДТП особи на підставі пункту 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач має право отримати вказане відшкодування з винної в ДТП особи, що відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 08 вересня 2020 року в задоволенні позову ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 3222,95 грн., завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку суброгації, відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач пропустив встановлений строк на звернення до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі ОСЦПВВНТЗ), а тому відсутні підстави для задоволення даного позову.

25 вересня 2020 року Октябрський районний суд м.Полтави постановив додаткове рішення, відповідно до якого стягнув з ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 3850 грн.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із вказаним рішенням, ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 04 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц до правовідносин, що склалися між сторонами у даній справі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені обставини справи

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 29 вересня 2016 року в м. Полтаві по вул. Грушевського відбулася ДТП за участю двох автомобілів: «Fabia Active» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 . Внаслідок вказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. У повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду зазначено, що відповідач ОСОБА_1 зі своєю виною у вчиненні ДТП погодився.

Автомобіль «Fabia Active» д.н.з. НОМЕР_1 було застраховано згідно договору добровільного страхування наземного транспорту №19231Га/05АВ-00005 від 27 січня 2016 року, укладеного між АТ «СК «АХА Страхування» (на теперішній час найменування - ПрАТ «Страхова компанія «АРКС») та Спільним українсько-іспанським підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Сперко Україна», поліс АЕ №5378481.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», згідно полісу ОСЦВП №АІ/9711558 від 13 квітня 2016 року, за умовами якого страхова сума (ліміт відповідальності) страховика, зокрема, за шкоду заподіяну майну, становить 200000 грн.

30 вересня 2016 року страхувальниця автомобіля «Fabia Active» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 звернулася до свого страховика із повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку, та заявою про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. На підставі даної заяви було складено акт огляду транспортного засобу 1.003.16.0015224 від 30 вересня 2016 року.

У подальшому був складений страховий акт №АХА2172961 від 27 жовтня 2016 року та здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 3222,95 грн., що підтверджується платіжним дорученням №278085 від 28 жовтня 2016 року.

У зв`язку з виплатою страхового відшкодування ПрАТ «СК «АХА Страхування» звернулося до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із претензією від 16 липня 2017 року про компенсацію в порядку регресу витрат у розмірі 3222,95 грн., понесених за відшкодування заподіяних збитків, яку отримано адресатом 19 липня 2018 року.

Проте, 26 жовтня 2018 року позивач отримав відмову у здійсненні відшкодування (лист №7072-31 від 23 жовтня 2018 року) у зв`язку із пропуском строків, передбачених пунктом 37.1.4. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої підставою відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

04 жовтня 2019 року ПрАТ «СК «АХА Страхування» звернулося до суду з позовом до винуватця ДТП ОСОБА_1 про відшкодування завданої матеріальної шкоди в порядку суброгації.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що отримання позивачем відмови у виплаті страхового відшкодування від страховика винуватця ДТП ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», у зв`язку з пропущенням встановленого строку звернення, не дає йому права звертатися із цією ж вимогою до винної особи - відповідача ОСОБА_1 , а покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на ОСОБА_1 , як страхувальника, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Згідно з положеннями статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів. Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV).

Так, положеннями пунктів 1.4 та 1.7 статті 1 Закону № 1961-IV визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35 Закону № 1961-IV).

Згідно з пунктом 36.1 та 36.4 статті 36 Закону № 1961-IV страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно до пункту 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV однією з підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.

Перелік підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, передбачений у статті 37 Закону № 1961-IV, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним, і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

У зв`язку з тим, що у Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком. Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону № 1961-IV не містять.

Вказана правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15.

Судом встановлено і це не заперечувалось сторонами, що позивач ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» звернулося з заявою про виплату страхового відшкодування до страховика винуватця ДТП ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» з пропущенням встановленого річного строку такого звернення (а.с.38,39,109-111), у зв`язку з чим і отримало відповідну письмову відмову (40-42,108).

Позивач ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» з вказаною відмовою ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» про відшкодування збитків в межах сплаченого страхового відшкодування погодилося, оскільки будь-які відомості щодо оскарження у судовому порядку зазначеної відмови в матеріалах справи відсутні.

Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

При цьому, визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ виплатити страхове відшкодування, законодавцем у положеннях статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що, у свою чергу, законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

За змістом статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування (суброгація).

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

У такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статі 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями пункту 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб`єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Отже, закріплене в положеннях пункту 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого збитку внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу на підставі договору добровільного майнового страхування, тобто страхувальник потерпілої сторони, у даному випадку - ПрАТ «Страхова компанія «АРКС».

Вказана правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №910/7449/17.

Отже, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що пропуск позивачем річного строку для подання заяви на виплату страхового відшкодування є підставою для відмови в здійсненні відповідної виплати, а заміна сторони в зобов`язанні не змінює порядку виплати страхового відшкодування, зокрема і підстав відмови у його здійсненні.

Твердження апелянта стосовного того, що суд першої інстанції неправильно застосував висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18), є хибним, оскільки ні місцевий суд, ні сторона відповідача не заперечують наявність у ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» права вимоги по стягненню витрат, понесених за відшкодування заподіяних внаслідок ДТП збитків, а вказують на виникнення як у винуватця ДТП ( ОСОБА_1 ), так і у його страховика (ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна») права на відмову у виплаті страхового відшкодування на користь страховика потерпілого в ДТП (ПрАТ «Страхова компанія «АРКС») у зв`язку з неподанням останнім відповідного звернення впродовж установлених строків.

Крім того, колегія суддів наголошує на тому, що не можна буквально застосувати до спірних правовідносин усі без виключення висновки, зроблені Великою Палатою Верховного Суду, викладені у постанові від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18), та прийнятого на її підставі рішення Святошинського районного суду м.Києва від 28 лютого 2020 року у справі № 759/18103/19, на яке посилається апелянт, оскільки в обох випадках страховиком потерпілого в ДТП пропущено встановлений строк для звернення за виплатою страхового відшкодування.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушення норм процесуального права, а тому правильно вирішив спір, відмовивши у задоволенні позовних вимог ПрАТ «Страхова компанія АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку суброгації.

У свою чергу, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких він дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Крім того, колегія суддів зазначає, що ухвалюючи додаткове рішення у даній справі, суд першої інстанції обґрунтовано визнав доведеною понесену відповідачем суму судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3850 грн., а не 4400 грн., як заявлялося в заяві про ухвалення додаткового рішення та доданому до неї акті прийняття-передачі послуг, пославшись на умови договору про надання правової допомоги №24 від 21 листопада 2019 року (а.с.136,164,165).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду від 08 вересня 2020 року та додаткового рішення суду від 25 вересня 2020 року - без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в судах, компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Страхова компанія АРКС» залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 08 вересня 2020 року та додаткове рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 25 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 грудня 2020 року.

Головуючий суддя О.О. Панченко

Судді Г.Л. Карпушин

Т.В. Одринська