Справа № 642/8169/19
Провадження № 2/642/2001/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Шрамко Л.Л., з участю секретаря - Бондаренко В.П.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, зареєстрованого 5 червня 2010 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що дітей від шлюбу не мають. Шлюбні стосунки припинено через несумісність характерів, різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. Збереження шлюбу вважає неможливим.

Позивач в підготовчому засіданні позов підтримав, зазначив, що з дружиною вже півтора року проживають окремо, за різними адресами. Майнового спору немає. Примирення вважає неможливим.

В підготовчому судовому засіданні відповідачка позов визнала, зазначила, шлюбні стосунки припинені остаточно півтора року тому. Поновлення шлюбних стосунків вона також вважає неможливим.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню на підставі наступного.

Сторони зареєстрували шлюб 5 червня 2010 року в Київському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції (актовий запис № 196).

Від шлюбу дітей не мають.

Судом встановлено, що сторони внаслідок відсутності взаєморозуміння припинили шлюбні відносини та тривалий час проживають окремо, за різними адресами.

Між сторонами відсутній майновий спір.

Примирення обидві сторони вважають неможливим.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до положень ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Як зазначено у ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Визнання позову відповідачем не порушує прав та законних інтересів інших осіб.

За вищенаведених обставин суд приходить до висновку, що шлюб сторін існує лише формально, поновлення шлюбних відносин є неможливим, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін.

Прізвище відповідачка після реєстрації шлюбу не змінювала.

Керуючись ст. ст. 4,5, 12, 13,89,200, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 110, 112 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), зареєстрований 5 червня 2010 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції (актовий запис № 196).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Харкова шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 15 січня 2020 року.

Суддя Л.Л. Шрамко