Ухвала

09 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 950/227/20

провадження № 61-18235ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сумського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року в справі за заявою комунальної установи Сумської обласної ради «Лебединський психоневрологічний інтернат», заінтересована особа - орган опіки та піклування Лебединської міської ради Сумської області, про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуна,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року КУСОР «Лебединський психоневрологічний інтернат» звернувся до суду з заявою про визнання ОСОБА_2 недієздатним та призначення над ним опікуна - КУСОР «Лебединський психоневрологічний інтернат» в особі директора установи.

Вимоги мотивовано тим, що на даний час в інтернаті проживає та знаходиться на повному державному забезпеченні ОСОБА_2 , який визнаний особою з інвалідністю ІІ групи, він не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 12 травня 2020 року заяву КУСОР «Лебединський психоневрологічний інтернат» задоволено.

Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатним.

Призначено над недієздатним ОСОБА_2 опікуна - КУСОР «Лебединський психоневрологічний інтернат» в особі директора установи.

Задовольняючи заяву КУСОР «Лебединський психоневрологічний інтернат» суд дійшов висновку про визнання ОСОБА_2 недієздатним та доцільність призначення опікуном над ним КУСОР «Лебединський психоневрологічний інтернат» в особі директора установи.

На вказане рішення подана апеляційна скарга ОСОБА_1 - особою, яка не брала участі у справі, але вважала, що суд вирішив питання про її права та інтереси.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 12 травня 2020 року.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 12 травня 2020 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не вирішувалось питання про права та інтереси ОСОБА_1 , яка не брала участі у цій справі, але подала апеляційну скаргу.

03 грудня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Сумського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року у зазначеній вище справі.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Згідно із статтею 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Частина друга зазначеної статті передбачає, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України.

Відповідно до Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; кожен має право на повагу до його гідності; кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 21, частина друга статті 22, частина перша статті 28, частина перша статті 29, частини перша, друга статті 55 Конституції України).

Недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння.

Хоча за станом здоров`я недієздатні особи неспроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації.

Відповідно до статті 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Якщо над фізичною особою, яка перебуває у навчальному закладі, закладі охорони здоров`я або закладі соціального захисту населення, не встановлено опіку чи піклування або не призначено опікуна чи піклувальника, опіку або піклування над нею здійснює цей заклад відповідно до положень статті 66 ЦК України.

Оскільки ОСОБА_2 перебуває у закладі охорони здоров`я як особа, що страждає на психічне захворювання, є особою з інвалідністю ІІ групи, самостійно забезпечити свої життєві потреби не може, потребує стороннього догляду, ОСОБА_1 не зверталася із письмовою заявою про призначення її опікуном над ОСОБА_2 , тому суд першої інстанції дійшов висновку, що саме КУСОР «Лебединський психоневрологічний інтернат» повинен здійснювати над ним опіку - заклад в якому перебуває недієздатний.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Аналогічні приписи містяться у частині першій статті 17 ЦПК України.

Зазначені норми ЦПК України визначають коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування та доведення факту вирішення судом питання про її право, інтерес або обов`язки. При чому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

У пункті 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2019 року в справі № 412/1277/2012 (провадження № 61-3704св19) зроблено висновок, що у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

Встановивши, що правовідносини у даній конкретній справі стосуються прав та обов`язків ОСОБА_2 та КУСОР «Лебединський психоневрологічний інтернат», судове рішення місцевого суду ухвалене у даній конкретній справі не містить висновків щодо прав та обов`язків ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що при вирішенні даного конкретного спору не вирішувалось питання про права, свободи, інтереси або обов`язки заявника, а відтак, відкрите апеляційне провадження підлягає закриттю.

Апеляційний суд після відкриття апеляційного провадження дослідив надані заявником матеріали на підтвердження доводів апеляційної скарги, дав їм правову оцінку, про що навів відповідні мотиви.

Постановляючи ухвалу про закриття апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції діяв у межах своїх повноважень визначених процесуальним законом.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року в справі за заявою комунальної установи Сумської обласної ради «Лебединський психоневрологічний інтернат», заінтересована особа - орган опіки та піклування Лебединської міської ради Сумської області, про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуна - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко