КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2020 року м. Київ

Справа №756/9226/20

Апеляційне провадження №22-ц/824/14545/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва, постановлену під головуванням судді Жука М.В. 16 вересня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу,

В С Т А Н О В И В

У липні 2020 року позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом, в якому просила суд встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з січня 2008 року до 23 січня 2009 року.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвала суду мотивована тим, що позивач не виконала вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху та не усунула недоліки в повному обсязі.

Не погодилась із зазначеним судовим рішенням позивач, її представником подано апеляційну скаргу, так як вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права. Представник позивача вказує на те, що ними були усунуті недоліки, які були зазначені в ухвалі суду від 29 липня 2020 року, а саме подано позовну заяву у новій редакції та додано додатки для відповідача. Позивач чітко визначилась зі способом захисту своїх прав та інтересів , пред`явивши саме позовну заяву про встановлення факту, а не заяву в порядку окремого провадження. Вказує, що вимога суду стосовно зазначення всіх зацікавлених осіб, не ґрунтується на положеннях діючого законодавства, оскільки сторонами позовного провадження є: позивач, відповідач та третя особа, а ЦПК України не передбачає у позовному провадженні такого учасника, як «зацікавлена особа», а тому така вимога суду не відповідає діючому законодавству. Також вказує на те, що позовна заява відповідала вимогам ст. ст. 174-177 ЦПК України, в ній було зазначено обраний позивачем спосіб захисту, а саме встановлення факту проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги - обставини та період спільного проживання сторін; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини - свідки, спільні фотознімки. Позовна заява була подана в письмовій формі, та підписана належним представником, містила інші відомості передбачені ст. 175 ЦПК України. Зазначає, що у позовній заяві ними одразу було зазначено, що між сторонами існує спір про право, а саме поділ спільного сумісного майна подружжя, у тому числі придбаного сторонами до реєстрації шлюбу.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Натха М.С. вказувала на те, що суд першої інстанції повернувши ухвалою від 16 вересня 2020 року заявнику її позовну заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу через не усунення недоліків такої заяви у визначений законом строк, діяв в межах та в спосіб, встановлений ЦПК України, а тому ухвала скасуванню не підлягає. Також вказує на те, що ухвалою суду від 17 вересня 2020 року судом було повернуто судовий збір за подачу позовної заяви, а тому позовна заява повернувшись після апеляційного провадження до суду першої інстанції, не відповідатиме вимогам ст. 177 ЦПК України, оскільки будуть відсутні документи, що підтверджують сплату судового збору.. Крім того, зазначає, що представник позивача після апеляційної скарги повторно звернувся до суду першої інстанції з аналогічною заявою, ухвалою суду вказана заява повторно була залишена без руху, а відтак, якщо позивач усуне недоліки та в разі скасування оскаржуваної ухвали, фактично в провадженні суду першої інстанції перебуватимуть дві однакові справи ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

На підставі викладеного, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

В порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. А відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що у липні 2020 року позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом, в якому просила суд встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з січня 2008 року до 23 січня 2009 року .

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з січня 2008 року вона з відповідачем проживала у фактичних шлюбних відносинах, а з грудня 2008 року, до укладення шлюбу, вони почали разом проживати в одній квартирі, однак беручи до уваги, що між сторонами існує спір щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, зокрема вказаної квартири, яка була придбана до укладення шлюбу, питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу слід вирішувати в порядку позовного провадження.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29 липня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків, а саме викладення заяви у новій редакції з визначенням способом захисту прав чи інтересів позивача, який вона просить суд застосувати у рішенні; викладенням обставин, якими вона обґрунтовує свої вимоги, а також зазначенням доказів, що підтверджують вказані обставини з урахуванням способу захисту, що підлягає застосуванню; доданням до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб; зазначенням усіх зацікавлених осіб, на права та обов`язки яких може вплинути рішення у даній справі.

10 вересня 2020 року ОСОБА_3 , який здійснює представництво інтересів ОСОБА_1 надіслав до суду першої інстанції заяву про усунення недоліків зазначених в ухвалі суду від 29 липня 2020 року.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвала суду мотивована тим, що позивач не виконала вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху та не усунула недоліки в повному обсязі.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людини при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

За правилом ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно положень ЦПК України, суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог статей 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.

Статтею 175 ЦПК України встановлено ряд вимог, яким повинна відповідати позовна заява.

Відповідно до п.п. 4,5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Згідно із ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175, 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст. 175, 177 ЦПК України, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Частиною 1 ст. 189 ЦПК України визначено, що завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Також слід зазначити, що ст. 229 ЦПК України передбачає, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановленихзаконом (рішення у справах: «Walchli v. France» від 26 липня 2007 року, «ТОВ «Фріда» проти України» від 8 грудня 2016 року).

З матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві, поданій в липні 2020 року, позивач просила суд встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з січня 2008 року до 23 січня 2009 року, та вказувала на те, що між ними існує спір щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, зокрема квартири, яка була придбана до укладення шлюбу, а тому питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу слід вирішувати в порядку позовного провадження. Вказувала, що обставини проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути підтверджені показами свідків, свідоцтвом про право власності на квартиру, фотографіями, які додаються. Представником позивача до позовної заяви було долучено: копію свідоцтва про шлюб; копію свідоцтва про народження дітей; копію рішення суду про розірвання шлюбу; копію свідоцтва про право власності на квартиру; копія ухвали суду про відкриття провадження у справі №756/167/19 про поділ майна подружжя; роздруківка фотографій, зроблених у 2008 році; копія довіреності представника позивача та копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; документ про сплату судового збору; копію позовної заяви з додатками для відповідача.

Також, на виконання вимог ухвали суду від 29 липня 2020 року, позивачем було подано уточнену позовну заяву, в якій представник позивача, зокрема, вказував на те, що позовна заява була подана саме в порядку позовного провадження, а не в порядку окремого провадження, оскільки існує спір про право. Позовна заява повністю відповідає вимогам п.п. 4,5 ст. 3 ст. 175 ЦПК України, подана у письмовій формі, підписана представником, який має відповідні повноваження, в ній зазначено відповідача та його дані, визначено спосіб захисту та доданої копію позовної заяви для вручення відповідачу. Також представник позивача вказав на те, що 05 серпня 2020 року ними до суду було подано клопотання про об`єднання в одне провадження цієї справи про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюб із справою про поділ майна подружжя, яка розглядається Оболонським районним судом м. Києва, оскільки ці справи пов`язані між собою. До вказаної заяви представником позивача було долучено позовну заяву в новій редакції (2 екземпляри) та комплект копій додатків до позовної заяви для відповідача.

З наведеного вище вбачається, що позивачем до суду першої інстанції було подано позовну заяву, яка повністю відповідала вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України. Зокрема в ній були зазначені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а також зазначено обраний спосіб захисту, а також зазначено докази, які на думку позивача підтверджують вказані обставини з урахуванням способу захисту. Оцінка наданих стороною позивача доказів, в тому числі з точки зору їх обсягу, не може бути здійснена судом на даній стадії судового розгляду. А тому, колегія суддів вважає, що вимоги суду першої інстанції до позовної заяви, які зазначені в ухвалі суду від 29 липня 2020 року про залишення позовної заяви без руху, є безпідставними.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про повернення позовної заяви з підстав того, що в супереч вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України позивачем не усунено недоліки, викладені в ухвалі суду від 29 липня 2020 року, є хибними та не відповідають реальним обставинам справи.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви від 16 вересня 2020 року не відповідає вимогам ст. 260 ЦПК України, оскільки з мотивувальної частини не вбачається з яких саме мотивів виходив суд першої інстанції повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.

Окрім іншого, апеляційний суд також враховує необхідність забезпечення права позивача на доступ до правосуддя, встановлене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для визнання позовної заяви ОСОБА_1 неподаною та повернення її позивачу.

Доводи відповідача, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, щодо повернення судового збору та повторного звернення позивача з аналогічною позовною заявою, не можуть бути прийняті до уваги апеляційного суду, так як на цій стадії здійснюється перевірка постановленої судом першої інстанції ухвали з точки зору відповідності нормам ЦПК України.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що у відповідності до вимог п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України є підставною для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 16 вересня 2020 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук