ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 766/2744/19 Головуючий у І інстанції Майдан С.І.
Номер провадження 22-ц/819/1665/20 Доповідач Семиженко Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Семиженка Г.В.,

суддів: Вейтас І.В.,

Радченка С.В.,

секретар Плохотніченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області, ухваленого 04 вересня 2020 року під головуванням судді Майдан С.І. та складенням повного тексту 15 вересня 2020 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору Виконавчий комітет Корабельної районної у місті Херсоні ради, Малиновська районна державна адміністрація Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком,

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом з вимогою розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 23 вересня 2017 року Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 1166.

В обґрунтування позову посилалася на те, що сторони проживають разом, але припинили шлюбні відносини, зазначає, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їх дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

11 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом з вимогою визначити з ним місце проживання спільної доньки сторін ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову посилався на те, що він не заперечує проти розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , на даний час сторони разом не проживають, дружина забрала їх малолітню доньку, залишила спільне місце проживання квартиру АДРЕСА_1 та переїхала за невідомою йому адресою, з 11 лютого 2019 року він не бачився з дитиною, його вимоги за телефоном про побачення з дитиною інша сторона ігнорує, він не знає, з ким вона проживає, чи перебуває у безпеці, як харчується, чи надається їй необхідна медична допомога, які у неї побутові умови, він працює у Херсонському обласному академічному музично-драматичному театрі імені Куліша на посаді артиста драми 2 категорії та має самостійний заробіток, з 10 квітня 2018 року має вказану вище службову квартиру, надану для його потреб та потреб родини, ОСОБА_2 не має самостійного заробітку та власного або найманого житла, йому не відоме джерело її доходів та якість побутових умов, які вона може забезпечити для їх спільної дитини, вважає, що доньці краще буде проживати з ним.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 04 вересня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено, ухвалено:

-розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 23 вересня 2017 року Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 1166;

-після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишити прізвище « ОСОБА_4 »;

- у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з посиланням на незаконність та необґрунтованість рішення суду в частині відмови у задоволенні його зустрічного позову просив його скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким задовольнити позов з підстав, що у ньому зазначені, додатково посилався на відсутність постійного житла у матері дитини та правових підстав займаного нею будинку на даний час, відсутність постійного та достатнього для утримання дитини доходу, її співмешканець ОСОБА_5 не працює, не має стабільного доходу, судом першої інстанції було незаконно надано перевагу матері при визначенні місця проживання дитини, яка на даний час уже має іншу спільну із співмешканцем дитину.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у задоволенні зустрічного позову про визначення місця проживання дитини з батьком та тільки в цій частині перевіряється апеляційним судом.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

У судовому засіданні при апеляційному розгляді справи сторони свої процесуальні позиції підтримали, ОСОБА_1 просив задовольнити вимоги скарги, пояснив, що не вважає ОСОБА_2 поганою матір`ю, з донькою не бачився з лютого до серпня 2019 року, після цього бачиться з нею 1-2 рази на місяць та у дні судових засідань по справі, вважає, що спільна дитина сторін на даний час має більшу прихильність до матері, ніж до нього, може на початку відчути певний стрес у разі переїзду від матері до батька, проте з часом звикне, він її дуже любить та має кращі матеріальні можливості у її забезпеченні, його місячний дохід складає близько 9200 гривень, погоджується з правом матері дитини отримувати від нього аліменти, бажає особисто утримувати та виховувати доньку належним чином.

ОСОБА_2 щодо вимог скарги заперечувала, пояснила, що спільна донька сторін забезпечена усім необхідними за її місцем проживання у місті Одесі, вона проживає зі співмешканцем, який має щомісячний дохід близько 10000-11000 гривень, добре ставиться до доньки сторін, ОСОБА_2 має спільну з співмешканцем іншу дитину віком 6 місяців, отримує соціальну допомогу 860 гривень на місяць та має намір звернутися до суду про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , вважає, що в інтересах спільної доньки сторін її місце проживання має бути з матір`ю.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

За ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, за положеннями ст. ст. 141, 161 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, якщо вони проживають окремо та не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається і сторонами не заперечується, що вони мають народжену ІНФОРМАЦІЯ_2 спільну доньку ОСОБА_6 , яка проживає з матір`ю ОСОБА_7 у місті Одесі, ОСОБА_1 проживає у місті Херсоні та з лютого по серпень 2019 року не бачився з дитиною, після цього бачиться з нею епізодично 1-2 рази на місяць, за актом обстеження умов проживання Служби у справах дітей Виконавчого комітету Корабельної районної у місті Херсоні ради від 23 жовтня 2019 року у квартирі АДРЕСА_1 умови проживання для дитини є достатніми, відповідно до висновку органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради мати та дитина проживають у будинку АДРЕСА_2 , для дитини створені належні умови для виховання та розвитку, інтересам малолітньої ОСОБА_3 відповідає місце її проживання разом із матір`ю ОСОБА_2 .

У судовому засіданні при розгляді справи встановлено спроможність кожної із сторін, які мають рівні права у даних правовідносинах без будь-якого пріоритету, виховувати та утримувати спільну дитину на достатньому рівні, разом з тим, з огляду на вік ОСОБА_3 , її більшу прихильність до матері та більш звичне для неї життєве середовище за місцем проживання матері, зміна місця проживання для неї може бути психічно травматичною, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що на даний час найкращим інтересам дитини відповідає її місце проживання разом із матір`ю.

За приведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не містять обґрунтованих посилань на норми права чи обставини у справі, які б могли бути підставою для задоволення її вимог, скаргу слід відхилити, рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 04 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, її повний текст буде складено 08 грудня 2020 року і з цього дня протягом тридцяти днів на постанову може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Г.В. Семиженко

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ І.В. Вейтас

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ С.В. Радченко