КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/150/2020
справа № 364/1193/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2020року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

Розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на рішення Володарського районного суду Київської області, постановленого суддею Ткаченко О.В. 11 листопада 2019 року, по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2019 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог вказував, що 14.06.2012 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 10 500,00 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідач не виконувала належним чином зобов?язань за укладеним кредитним договором № б/н від 14.06.2012, у зв?язку із чим станом на 30.06.2019 у неї утворилась заборгованість.

За таких обставин, позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 104 905 грн 34 коп за кредитним договором № б/н від 14.06.2012 року та судові витрати.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 11 листопада 2019 року в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк» Крилова О.Л. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відсутність підпису позичальника на Умовах та Правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений із ними, не означає відсутності договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості.

Зазначає, що місцевий суд не звернув уваги на те, що заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17.08.2015 з відповідача ОСОБА_1 було стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 10 487 грн 67 коп, заборгованість по процентам в розмірі 9426 грн 95 коп, заборгованість по комісії в сумі 1196 грн 25 коп, штрафи в сумі 500 грн та 1055 грн 54 коп, а також судові витрати в розмірі 243 грн 60 коп.

В порушення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що обставини встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Представник банку підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав, що викладені в ній.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За положенням ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом установлено, що 14.06.2012 сторони підписали заяву № б/н (а.с.9), відповідно до якої відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у виді кредитного ліміту на платіжну карту.

Відповідач зобов?язалась повертати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Згідно із банківським розрахунком, у зв?язку з порушеннями зобов?язань за кредитним договором станом на 30.06.2019 відповідач ОСОБА_1 має заборгованість на загальну суму 104 905 грн 34 коп (а.с.7-8).

З матеріалів справи убачається, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17 серпня 2015 року з відповідача ОСОБА_1 було стягнуто на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 10487 грн 67 коп, заборгованість по процентам 9426 грн 95 коп, заборгованість по комісії в сумі 1196 грн 25 коп, штрафи в сумі 500 грн 00 коп та 1055 грн 54 коп, а також судові витрати в сумі 243 грн 60 коп (а.с.6).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов?язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв?язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі всім споживачам і доведені до їх відома, у зв?язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Так, місцевий суд правильно встановив, що в анкеті - заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанк, яку підписала відповідач ОСОБА_1 , не визначено процентної ставки за кредитом та не передбачено умов нарахування неустойки.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк», обґрунтовуючи позов, крім розрахунку заборгованості, посилалось на те, що підписана відповідачем заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, затвердженими наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, та Тарифи банку, які викладені на сайті: https://privatbank.ua складають кредитний договір.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень того, що саме ці Тарифи і Умови та правила надання банківських послуг розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про отримання картки, а також те, що вказані документи на момент підписання анкети - заяви від 14 жовтня 2012 року взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та сплати неустойки (пені, штрафів), у розмірах і порядках нарахування, зазначених в документах, що додані Банком до позовної заяви.

Крім того, роздруківка із сайту банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

У цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (http://www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин (14.06.2012) до моменту звернення до суду із позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг у будь - якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову.

Установивши, що наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав вважати, що сторони визначили умови сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов?язань після постановлення рішення суду, яким вже була стягнута заборгованість, тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Вимог про стягнення процентів за користування коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов?язання з підстав та у розмірах, встановлених, зокрема, статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не заявляв.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Рішення Володарського районного суду Київської області від 11 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 15 січня 2020 року.

Суддя - доповідач:

Судді: