Провадження № 2-з/760/398/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого-судді Букіної О.М.,

при секретарі Цигановій Ю.М.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи заяву представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Василевської Анжели Анатоліївни про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення житлового сервітуту на квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

27.10.2020 до Солом`янського районного суду м. Києва надійшла вищезазначена заява в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну ОСОБА_2 квартиру, ІПН НОМЕР_1 , розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити іншим особам вчиняти буд-які дії щодо вказаної квартири.

27.10.2020 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_3 зазначає, що ОСОБА_1 з серпня 2011 року проживає в квартирі АДРЕСА_2 як член сім`ї, що належить на праві власності її матері ОСОБА_2 . Право власності ОСОБА_4 на спірну квартиру підтверджується даними сайту ГІОЦ з кабінету платника комунальних платежів на ім`я відповідача за адресою квартири.

Вказує, що у відповідності до ст. 156 Житлового кодексу УРСР позивач вселилася до квартири на підставі добровільної згоди відповідача на виконання умов договору дарування квартири, укладеного у 2006 році на користь відповідача покійною бабусею позивача по лінії батька (свекрухою відповідача) - ОСОБА_5 . Істотною умовою набуття відповідачем квартири у власність за волею ОСОБА_5 було саме передача квартири відповідачем у користування позивачу при досягненні нею повноліття. Тобто, попереднім власником квартири за погодженням із теперішнім власником квартири (відповідачем) за усною угодою був встановлений житловий сервітут на право користування квартирою позивачем відповідно до статті 156 Житлового кодексу УРСР, статей 401-402 Цивільного Кодексу України.

Оскільки ОСОБА_5 на момент укладання договору дарування квартири на користь відповідача тяжко хворіла (що і було причиною термінового укладання такого договору) то видала довіреність на ім`я ОСОБА_6 - матері відповідача та бабусі позивача по материнській лінії на укладення договору дарування на користь відповідача.

Зазначає, що всупереч умовам наявного житлового сервітуту на право користування позивачем квартирою, відповідач почала вимагати негайного виселення позивача, щоб продати квартиру.

Вказує, що 16.10.2020 відповідач разом із невідомим чоловіком намагалися проникнути до житла позивача. Крім того, з ініціативи відповідача позивачу надходять погрози від невідомих людей про негайне виселення із квартири.

Посилається, що позивач для захисту свого права на проживання у квартирі планує подавати цивільний позов до відповідача про встановлення житлового сервітуту на квартиру АДРЕСА_2 , але зважаючи на вище зазначені протиправні дії відповідача та зацікавлених третіх осіб, є підстави вважати, що відповідач відчужить квартиру на користь третіх осіб та позбавить позивача житла та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, просить заяву задовольнити

Сторони в судове засідання не з`явились, оскільки не повідомлялись про час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України, що не є перешкодою для розгляду даної заяви.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи та заяву про забезпечення позову приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією із причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення.

При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч. 1 ст. 149 ЦПК України.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Вимогами ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується шляхом накладення арешту та/чи зобороною на вчинення певних дій.

Встановлено, що предметом спору є встановлення житлового сервітуту на користування квартирою.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Із поданої заяви вбачається, що ОСОБА_1 з серпня 2011 року проживає в квартирі АДРЕСА_2 як член сім`ї, що належить на праві власності її матері ОСОБА_2 . Право власності ОСОБА_4 на спірну квартиру підтверджується даними сайту ГІОЦ з кабінету платника комунальних платежів на ім`я відповідача за адресою квартири.

Заявник вказує, що у відповідності до ст. 156 Житлового кодексу УРСР позивач вселилася до квартири на підставі добровільної згоди відповідача на виконання умов договору дарування квартири, укладеного у 2006 році на користь відповідача покійною бабусею позивача по лінії батька (свекрухою відповідача) - ОСОБА_5 . Істотною умовою набуття відповідачем квартири у власність за волею ОСОБА_5 було саме передача квартири відповідачем у користування позивачу при досягненні нею повноліття. Тобто на думку заявника, попереднім власником квартири за погодженням із теперішнім власником квартири (відповідачем) за усною угодою був встановлений житловий сервітут на право користування квартирою позивачем відповідно до статті 156 Житлового кодексу УРСР, статей 401-402 Цивільного Кодексу України.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 81 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення чи неможливості його виконання без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заявник, обґрунтовуючи наявність підстав вжиття заходів забезпечення позову, посилається на те, що відповідачем ОСОБА_2 можуть бути вчинені дії щодо відчуження спірної квартири та виконання рішення у справі буде неможливим.

Однак, до поданої заяви заявником не додано копії правовстановлюючих документів на спірну квартиру, що в свою чергу позбавляє суд можливості встановити кому на праві власності належить спірна квартира.

Копія витягу із сайту КП «ГІОЦ» не містить будь-яких відомостей про те, що квартира АДРЕСА_2 на праві власності належить ОСОБА_2 , а також не є правовстановлюючим документом на квартиру.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що заявником не надано суду документів на підтвердження того, кому на праві власності належить спірна квартира, суд вважає, що в задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Василевської Анжели Анатоліївни про забезпечення позову слід відмовити.

Разом з цим, враховуючи вимоги діючого законодавства про забезпечення позову та обставини справи, суд не знаходить підстав для задоволення поданої заяви також з тих підстав, оскільки позивачем не надано доказів та обґрунтувань того, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить або зробити неможливим виконання рішення суду чи відповідно ефективний спосіб поновлення порушених прав.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. 149, 150, 153, 260 - 261, 353 - 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Василевської Анжели Анатоліївни про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення житлового сервітуту на квартиру - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Букіна