ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07 » грудня 2020 року

м. Харків

справа № 624/56/19-ц

провадження № 22ц/818/4891/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

за участю секретарів - Колосовської А.Р., Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач Шляхівська сільська рада Кегичівського району Харківської області,

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_3 , представниця особи, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 14 травня 2020 року в складі судді Єрьоміної О.В.

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Шляхівської сільської ради Кегичівського району Харківської області про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом.

Позовна заява мотивована тим, що він є сином ОСОБА_5 (до шлюбу « ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказав, що ОСОБА_7 перебувала у шлюбі з ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначив, що на час смерті його мати ОСОБА_7 була зареєстрована та проживала разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказав, що після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина, яка складається з земельної частки (паю), що перебуває у колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства Агрофірма «Авангард» с. Шляхове Кегичівського району Харківської області розміром 6,51 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) ХР №022876, виданого Кегичівською районною державною адміністрацією Харківської області 10 липня 1996 року, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №264, а також земельної частки (паю), яка перебуває у колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства Агрофірма «Авангард» с. Шляхове Кегичівського району Харківської області розміром 6,51 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) ХР №022866, виданого Кегичівською районною державною адміністрацією Харківської області 10 липня 1996 року, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №254, яку вона прийняла, але не оформила своїх спадкових прав.

Зазначив, що замість вказаних сертифікатів державні акти на право приватної власності на землю ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не отримували.

Вказав, що він у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті своєї матері та після смерті її чоловіка, ОСОБА_8 , оскільки станом на день її смерті був зареєстрований та проживав разом зі своєю матір`ю, яка прийняла спадщину після чоловіка, але не оформила своїх спадкових справ у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Заяви про відмову від спадщини не подавав.

Зазначив, що 02 жовтня 2018 року він через представника звернувся до Кегичівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак з`ясувалось, що оригінали сертифікатів на право на земельну частку (пай), серія ХР № 022876 та серія ХР № 022866, втрачено з невідомих обставин. У виготовленні їх дублікатів Кегичівською районною державною адміністрацією відмовлено. У зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів 02 жовтня 2018 року нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину.

Просив визнати за ним право власності на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства Агрофірма «Авангард», с. Шляхове Кегичівського району Харківської області розміром 6,51 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) ХР №022876, виданого Кегичівською районною державною адміністрацією Харківської області 10 липня 1996 року, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №264, та земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства Агрофірма «Авангард», с. Шляхове Кегичівського району Харківської області, розміром 6,51 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) ХР №022866, виданого Кегичівською районною державною адміністрацією Харківської області 10 липня 1996 року, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № НОМЕР_1 , яку прийняла його дружина ОСОБА_7 , але не оформила своїх спадкових прав.

Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 14 травня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено; визнано за ним право власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, яка перебуває у колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства Агрофірма «Авангард», с. Шляхове Кегичівського району Харківської області, розміром 6,51 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) ХР №022876, виданого Кегичівською районною державною адміністрацією 10 липня 1996 року, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 264; та земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, яка перебуває у колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства Агрофірма «Авангард», с. Шляхове Кегичівського району Харківської області, розміром 6,51 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) ХР №022866, виданого Кегичівською районною державною адміністрацією Харківської області 10 липня 1996 року, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № НОМЕР_1 , яку прийняла ОСОБА_7 , але не оформила свої спадкові права.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 через представника подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ; вирішити питання щодо судових витрат.

Посилалася на те, що вона не залучена до участі у справі, однак рішення суду впливає на її спадкові права, оскільки вона є онукою ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , а їхня дочка та її мати ОСОБА_9 на час відкриття спадщини проживала разом з ОСОБА_7 , тому фактично прийняла спадщину. Вказала, що її мати ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та вона є спадкоємицею після смерті матері. Зазначила, що вона не була обізнана щодо наявності спадкового майна після смерті своєї матері ОСОБА_10 , оскільки з 2005 року проживала у Полтавській області, тому з поважних причин не вступила у спадщину після смерті матері. Вказала, що позивач не проживав разом з померлою ОСОБА_7 на час її смерті, адже з копії його паспорту вбачається, що він зареєстрований за місцем проживання матері лише у 2006 році, вже після смерті ОСОБА_7 .

ОСОБА_1 станом на час смерті матері перебував у місцях позбавлення волі та не міг прийняти спадщину. Вважала, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин норми ЦК України 2004 року, оскільки спадщина відкрилась у 2001 році. Також, суд не залучив як третіх осіб Колективне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма «Авангард» та Кегичівську державну нотаріальну контору Харківської області.

20 жовтня 2020 року до суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що права ОСОБА_3 цим судовим рішенням не порушені, оскільки мати ОСОБА_3 після смерті її баби ОСОБА_7 спадщину не прийняла. В матеріалах спадкової справи міститься довідка сільської ради, в якій зазначено, що позивач на день смерті проживав разом зі своєю матір`ю, бабою ОСОБА_3 . Вказав, що навіть в апеляційній скарзі сама ОСОБА_3 зазначала, що вона пропустила строк на прийняття спадщини, але, жодних судових рішень щодо визначення їй додаткового строку на прийняття спадщини нею не надано. Її необізнаність про наявність спадкового майна не є причиною для скасування судового рішення.

Під час розгляду справи представниця ОСОБА_3 подала декілька клопотань, які долучені до матеріалів справи та розглянуті.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційне провадження у справі необхідно закрити.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач як спадкоємець першої черги, який прийняв спадщину після смерті матері, має право на визнання за ним права власності на спірні земельні частки (паї) в порядку спадкування за законом.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 07 травня 1958 року по 11 липня 1969 року ОСОБА_11 перебувала у шлюбі з ОСОБА_12 , від якого вони мають сина ОСОБА_1 (а. с. 10-11, 13).

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_12 . ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_8 , від якого вони мають дочку ОСОБА_13 (до шлюбу « ОСОБА_14 (а. с. 12, 119, 121-122).

ОСОБА_15 є дочкою ОСОБА_10 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , та онукою ОСОБА_8 та ОСОБА_7 (а. с. 120, 123, 137).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_8 (а. с. 15).

З копії довідки Шляхівської сільської ради Кегичівського району Харківської області від 21 червня 2018 року № 228/02-24 вбачається, що ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день смерті постійно проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1 . Разом з ним проживали і були зареєстровані його дружина ОСОБА_7 та її син ОСОБА_1 (а. с. 85, зворот).

Після смерті ОСОБА_8 спадкова справа не заводилась (а. с. 86).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 (а. с. 14).

Як вбачається з копії повторного свідоцтва про смерть ОСОБА_7 від 17 червня 2009 року серії НОМЕР_2 , місцем її смерті є с. Шляхове Кегичівського району Харківської області (а. с. 14).

З копії паспорту громадянина України ОСОБА_1 вбачається, що його місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , з 14 березня 2006 року (а. с. 8).

Разом з тим, з копії довідки Шляхівської сільської ради Кегичівського району Харківської області від 21 червня 2018 року № 229/02-24 вбачається, що ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно погосподарської книги №2 за 2001-2005 роки, особовий рахунок № НОМЕР_3 , на день смерті постійно проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1 . Разом з нею проживав і був зареєстрований її син ОСОБА_1 (а. с. 83, зворот).

З листа Відділу у Кегичівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 06 липня 2018 року № 165/113-18, вбачається, що ОСОБА_7 отримала право на земельну частку (пай), підтверджену сертифікатом, серія ХР №022876 площею 7,50 в умовних кадастрових гектарах, про що здійснено запис в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видано Кегичівською районною державною адміністрацією по Агрофірмі «Авангард» за №264 від 10 липня 1996 року, копію якого відділ не має можливості надати у зв`язку з його відсутністю. Площу та вартість земельної частки (паю) по агрофірмі «Авангард» змінено на підставі розпорядження Кегичівської районної державної адміністрації №81 від 20 березня 2000 року, а саме: 6,51 в умовних кадастрових гектарах та вартість 25 446,20 грн. Повідомлено, що замість сертифікату на право на земельну частку (пай), серія ХР №022876, ОСОБА_7 . Державний акт на право приватної власності за землю не отримувала (а. с. 91).

Як вбачається з листа Відділу у Кегичівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 06 липня 2018 року № 164/113-18 вбачається, що ОСОБА_8 отримав право на земельну частку (пай), підтверджену сертифікатом, серія ХР №022866 площею 7,50 в умовних кадастрових гектарах, про що здійснено запис в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видано Кегичівською районною державною адміністрацією по Агрофірмі «Авангард» за №254 від 10 липня 1996 року, копію якого відділ не має можливості надати у зв`язку з його відсутністю. Площу та вартість земельної частки (паю) по агрофірмі «Авангард» змінено на підставі розпорядження Кегичівської районної державної адміністрації №81 від 20 березня 2000 року, а саме: 6,51 в умовних кадастрових гектарах та вартість 25 446,20 грн. Замість сертифікату на право на земельну частку (пай), серія ХР №022866, ОСОБА_8 . Державний акт на право приватної власності за землю не отримував (а. с. 91, зворот).

Таким чином, після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина, що складається з права на земельну частку (пай) на підставі сертифікату, серія ХР №022876, та права на земельну частку (пай) на підставі сертифікату, серія ХР №022866, яку вона фактично прийняла у спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_8 , однак не отримала свідоцтво про право на спадщину.

26 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Кегичівської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою, в якій вказав, що спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_7 він прийняв фактично. На підставі вказаної заяви нотаріусом заведено спадкову справу № 78/2018 (а. с. 82, зворот, 94).

02 жовтня 2018 року ОСОБА_1 через представника подав до Кегичівської державної нотаріальної контори Харківської області заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері (а. с. 92).

Однак, постановою державного нотаріуса Кегичівської державної нотаріальної контори Терещенко Л.О. від 02 жовтня 2018 року №1243/02-31 відмовлено представнику ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства Агрофірма «Авангард», с. Шляхове Кегичівського району Харківської області, розміром 6,51 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала померлій ОСОБА_7 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) ХР №022876, виданого Кегичівською районною державною адміністрацією Харківської області 10 липня 1996 року, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №264, а також на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства Агрофірма «Авангард» с. Шляхове Кегичівського району Харківської області, розміром 6,51 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) ХР №022866, виданого Кегичівською районною державною адміністрацією Харківської області 10 липня 1996 року, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №254, спадщину після смерті якого прийняла його дружина ОСОБА_7 , але не оформила своїх спадкових прав.

Постанова мотивована тим, що не надано документи, що посвідчують право власності на вказані земельні частки (паї), та державний акт за життя спадкодавиця не виготовила та не оформила (а. с. 16).

З листа Кегичівської районної державної адміністрації Харківської області від 18 січня 2019 року № 01-30/239 на адресу представника ОСОБА_1 ОСОБА_16 вбачається, що районна державна адміністрація на сьогоднішні день не видає сертифікати на право на земельну частку (пай), а відповідно і їх дублікати, у зв`язку з чим рекомендовано звернутися до суду для врегулювання земельних питань (а. с. 17).

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі, щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до статей 524, 529 ЦК УРСР, чинного на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті податків та інших платежів тощо.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась.

Положеннями пункту 133 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року, що була чинною на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 визначено, що доказами вступу в управління або володіння спадковим майном може бути, у тому числі, довідка відповідного органу місцевого самоврядування або виконавчої влади про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав із ним, або про те, що спадкоємцем взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі за обов`язковим страхуванням, квитанції про сплату податків; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний у спадковому будинку у період шести місяців після смерті спадкодавця, інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном.

У постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17, провадження № 61-11869св19 зроблено висновок, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі за обов`язковим страхуванням; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Отже, вступ в управління або володіння спадковим майном в розумінні статті 549 ЦК УРСР має на увазі здійснення певних дій із спадковим майном, його обслуговування тощо або володіння цим майном та документами на нього.

Разом з тим, одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу «res judicata» - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Жодна зі сторін не має права вимагати відкриття провадження з метою повторного розгляду справи та постановлення у ній нового рішення. Існування різних поглядів на одне питання не є підставою для перегляду, про що неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини (рішення у справі «Нелюбін проти Росії», від 2 листопада 2006 року, заява № 14502/04).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист. Відповідно до пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України основними засади судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 у справі щодо офіційного тлумачення положень пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, частини другої статті 383 Кримінально-процесуального кодексу України зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Статтею 17 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частина перша статті 352 ЦПК України надає право учасникам справи, а також особам, які не брали участь у справі, оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

При цьому, судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися її прав, інтересів та обов`язків, тобто суд вирішив спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення є заявник.

Рішення є таким, що вирішує питання про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, а в резолютивній частині прямо вирішено питання про її права та обов`язки.

Зазначене відповідає висновку, викладеному в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2019 року, справа № 639/9780/15-ц, провадження № 61-17957ск19.

Право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, якщо ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається в несприятливих для них наслідках.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 липня 2019 року, справа № 178/1047/17-ц, провадження №61-28598св18.

На відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, особа, яка не брала участі у справі, має довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Разом із тим, судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи.

Зазначене тлумачення надано у постанові Верховного Суду від 04 листопада 2019 року у справі № 542/401/18, провадження № 61-15078св19.

У пункті 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Аналіз наведеної процесуальної норми свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року, справа № 235/2452/16-ц, провадження № 61-3433св19.

Тобто, у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 522/23356/16-ц, провадження № 61-8591св19.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, ОСОБА_3 як особа, яка не брала участі у справі, апеляційну скаргу обґрунтувала тим, що оскаржуваним рішенням суд вирішив питання про її права та обов`язки, оскільки вона є спадкоємцем першої черги після смерті матері ОСОБА_17 , яка проживала разом з померлими батьками ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на час їх смерті, отже теж має право на спадщину.

Проте, як вбачається з наявної у матеріалах справи копії довідки Шляхівської сільської ради Кегичівського району Харківської області від 21 червня 2018 року № 229/02-24, ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , погосподарської книги №2 за 2001-2005 роки, особовий рахунок № НОМЕР_3 на день смерті постійно проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1 , лише разом з сином ОСОБА_1 (а. с. 83, зворот). Такі докази надала і представниця ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції.

Відомостей про те, що дочка ОСОБА_7 та мати ОСОБА_3 - ОСОБА_10 на час смерті ОСОБА_7 проживала разом з нею та вчиняла дії, які б свідчили про фактичний вступ у володіння спадковим майном, матеріали справи не містять. З копії спадкової справи після смерті ОСОБА_7 вбачається, що дочка померлої із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталась.

У свою чергу, ОСОБА_3 спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_10 також фактично не приймала, оскільки не проживала з нею за однією адресою, адже ОСОБА_3 з 19 липня 2005 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Натомість, з копії свідоцтва про смерть ОСОБА_10 від 08 травня 2008 року, серія НОМЕР_4 , вбачається, що місцем її смерті є с. Кегичівка Кегичівського району Харківської області (а. с. 137, 141). Із копії заяви, яку надала представниця ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції вбачається, що ОСОБА_10 була зареєстрована та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_3 , а не за адресою спадкодавиці ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_3 не надано доказів того, що її мати ОСОБА_10 приймала спадщину після смерті своїх батьків ОСОБА_8 та ОСОБА_7 або ОСОБА_10 за життя зверталася до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті її батьків.

Із викладеного вбачається, що на час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 відсутні будь-які докази щодо наявності у неї права на спадкове майно. Не підтверджує її право і прийняття спадщини дочкою померлої ОСОБА_18 , про що зазначено у відповіді Кегичівської державної нотаріальної контори, адресованої ОСОБА_3 , яка до суду за захистом своїх прав не зверталася.

В суді апеляційної інстанції представниця ОСОБА_3 наполягала на витребуванні спадкової справи після смерті ОСОБА_10 для встановлення спадкового майна, однак наданих представницею ОСОБА_3 доказів достатньо для перегляду справи, а ОСОБА_3 , якщо буде доведено, що вона є спадкоємицею за правом представлення, не позбавлена можливості звернутися за захистом своїх прав до суду.

Отже, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції не вирішував питання про права і обов`язки ОСОБА_3 , пов`язані зі спадкуванням земельних часток (паїв), оскільки судом не встановлено того, що на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 разом з нею проживали інші спадкоємці, зокрема, дочка ОСОБА_10 .

Враховуючи викладене, оскаржуване рішення суду першої інстанції не може вважатись таким, що стосується прав та обов`язків ОСОБА_3 .

Відповідні висновки щодо закриття апеляційного провадження викладені у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 523/10268/14-ц, провадження № 61-35815св18, від 05 грудня 2018 року у справі № 159/4424/17-ц, провадження № 61-40120 св 18, від 13 травня 2020 року у справі № 304/90/17, провадження № 61-40532св18.

Водночас, закриття апеляційного провадження у цій справі не позбавляє ОСОБА_3 права на звернення до суду з самостійним позовом щодо визначення їй додаткового строку на прийняття спадщини або захисту її прав як спадкоємиці у інший обраний нею спосіб, якщо вона вважає свої права порушеними.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо того, що позивач не проживав разом з померлою ОСОБА_7 на час її смерті, адже з копії його паспорту вбачається, що він зареєстрований за місцем проживання матері лише у 2006 році, тобто вже після смерті ОСОБА_7 , не можуть бути взяті до уваги, оскільки спростовуються довідкою Шляхівської сільської ради Кегичівського району Харківської області від 21 червня 2018 року № 229/02-24 та копією витягу з погосподарської книги, згідно якої ОСОБА_7 на день смерті постійно проживала і була зареєстрована разом з сином ОСОБА_1 (а. с. 83, зворот).

Твердження ОСОБА_3 щодо того, що ОСОБА_1 станом на час смерті матері перебував у місцях позбавлення волі та не міг прийняти спадщину, до уваги не приймаються, оскільки не підтверджені будь-якими доказами, а клопотання представниці ОСОБА_3 про витребування з Північно Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції доказів щодо місця знаходження ОСОБА_1 під час смерті його матері не задоволено з підстав недоцільності цього доказу саме в цій справі, так як факт його реєстрації за місцем проживання спадкодавиці не спростовано.

Аргументи ОСОБА_3 щодо того, що суд помилково застосував до спірних правовідносин норми ЦК України 2004 року, оскільки спадщина відкрилась у 2001 році, судова колегія відхиляє, оскільки застосування до спірних правовідносин ЦК України замість ЦК УРСР не призвело до неправильного вирішення справи по суті спору.

Посилання ОСОБА_3 щодо того, що суд не залучив як третіх осіб Колективне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма «Авангард» та Кегичівську державну нотаріальну контору Харківської області, є безпідставними, оскільки рішення у справі не впливає на права цих осіб.

За таких умов, оскільки апеляційним судом встановлено, що оскаржуваним рішенням суду питання про права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_3 не вирішувалося, апеляційне провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України підлягає закриттю.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 362, ст.ст. 367, 368, 381, 389 ЦПК України

у х в а л и в:

Апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 14 травня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Шляхівської сільської ради Кегичівського району Харківської області про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст ухвали складено 09 грудня 2020 року.