Провадження № 2/756/1954/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 грудня 2020 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді Майбоженко А.М.,
при секретарі Одягайло Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» про захист прав споживача,
Позивач 17.09.2019 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», у якому просив стягнути з відповідача на його користь проценти за користування коштами, три відсотки річних, нараховані на суму основного боргу та проценти та інфляційні втрати, нараховані на суму основного боргу та проценти.
В обґрунтування позову зазначив, що 20.01.2016 між ним та відповідачем було укладено договір №980-020-000178857, за умовами якого він передав відповідачу грошові кошти у сумі 60 000 грн. зі сплатою процентів у розмірі 34,78% річних, а відповідач взяв на себе зобов`язання ці кошти разом із процентами повернути 14.09.2016.
Постановою Першого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 09.07.2019 р. відкрито виконавче провадження №59511041 по примусовому виконанню зазначеного вище судового рішення.
На теперішній час відповідач належні йому грошові кошти не повернув, рішення суду не виконав, у зв`язку з чим він просить стягнути з відповідача на його користь проценти за користування коштами за період з 15.09.2016 по 15.09.2019 в сумі 62 604 грн.; три відсотки річних, нараховані на суму основного боргу, у розмірі 5 400 грн.; три відсотки річних, нараховані на суму процентів, у розмірі 1 224,58 грн.; інфляційні втрати, нараховані на суму основного боргу, у розмірі 2 4672 грн.; інфляційні втрати, нараховані на суму процентів, у розмірі 5 594,79 грн.; судові витрати по справі.
Ухвалою від 23.09.2019 відкрито спрощене позовне провадження.
Позивач у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, відзив на позовну заяву у визначений судом строк не надав.
Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а від відповідача, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло.
Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне.
20.01.2016 між ОСОБА_1 та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» укладено Договір №980-020-000178857.
За умовами вказаного Договору ОСОБА_1 з дати укладення Договору передав у власність ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» грошові кошти у сумі 60 000 грн. зі строком користування на 238 днів по 14.09.2016.
Згідно з п. 8.3 Договору сторони дійшли згоди, що даний Договір є договором позики, а тому взаємовідносини сторін регулюються статтями 1046-1053 ЦК України.
Згідно з п.п. 4 п. 1.2 Договору проценти за користування коштами визначено у розмірі 34,78% річних.
Постановою Першого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 09.07.2019 р. відкрито виконавче провадження №59511041 по примусовому виконанню зазначеного вище судового рішення.
Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом..
До теперішнього часу відповідач суму боргу та нараховані проценти за користування коштами позивачу не повернув, рішення суду не виконав.
Згідно поданих позивачем розрахунків проценти за користування коштами за період з 15.09.2016 по 15.09.2019 складають 62 604 грн.; три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, нараховані на суму основного боргу, складають 5 400 грн.; три відсотки річних, нараховані на суму процентів, складають 1 224,58 грн.; інфляційні втрати у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, нараховані на суму основного боргу, складають 2 4672 грн.; інфляційні втрати, нараховані на суму процентів, складають 5 594,79 грн.
Обгрунтовуючи свої позовні вимоги в частині стягнення з відповідача процентів за користування коштами за період з 15.09.2016 по 15.09.2019 позивач посилається на те, що відповідач не повернув йому суму позики, яка була стягнута за рішенням суду від 06.03.2019, натомість продовжив користуватися грошовими коштами, а тому відповідальність за неналежне виконання умов договору позики відповідачем продовжується і після постановлення рішення суду про стягнення суми основного боргу за Договором, оскільки позика вважається повернутою не в момент прийняття судового рішення про її стягнення, а в момент фактичного її повернення відповідачем.
Отже, наявність судового рішення від 06.03.2019 про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє позикодавця права на отримання процентів за користування позиковими коштами до остаточного виконання вказаного судового рішення.
Проте, суд не погоджується з такими твердженнями позивача з огляду на наступне.
Сторони погодили, що укладений між ними договір №980-020-000178857 від 20.01.2016 є договором позики, а тому взаємовідносини сторін регулюються статтями 1046-1053 ЦК України.
Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за користування коштами у розмірі 34,78 % річних, день закінчення строку користування коштами - 14.09.2016.
Відтак, у межах строку користування коштами до 14.09.2016 відповідач мав, зокрема, сплачувати позивачеві проценти періодичними (щомісячними) платежами 15 числа кожного місяця. Починаючи з 15.09.2016 відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку дії договору.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку дії договору, а право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування коштами припиняється після спливу визначеного договором строку його дії чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
У зв`язку з чим суд відхиляє аргументи позивача про те, що він має право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за договором.
Відтак, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача процентів за користування коштами за період з 15.09.2016 по 15.09.2019 в сумі 62 604 грн. задоволенню не підлягають.
Вказана позиція суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, у якій зазначено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, у зв`язку з тим, що відповідачем до теперішнього часу грошове зобов`язання за договором не виконане, борг не повернуто, суд, виходячи з розрахунку, наданого позивачем, який відповідачем не спростований, стягує з відповідача на користь позивача:
- три відсотки річних, нараховані на суму основного боргу (60 000 грн.) за період з 15.09.2016 по 15.09.2019 у розмірі 5 400 грн.;
- три відсотки річних, нараховані на суму процентів (13 606,46 грн.) за період з 15.09.2016 по 15.09.2019 у розмірі 1 224,58 грн.;
- інфляційні втрати, нараховані на суму основного боргу (60 000 грн.) за період з 15.09.2016 по 15.09.2019 у розмірі 24 672 грн.;
- інфляційні втрати, нараховані на суму процентів (13 606,46 грн.) за період з 15.09.2016 по 15.09.2019 у розмірі 5 594,79 грн.
Суд, вирішуючи питання про судові витрати, враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, стягує з відповідача на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 368,93 грн. (994,95*37,08%/100%).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.5, 12, 13, 76-81, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» про захист прав споживача задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» на користь ОСОБА_1 :
- три відсотки річних, нараховані на суму основного боргу за період з 15.09.2016 по 15.09.2019 у розмірі 5 400 грн.;
- три відсотки річних, нараховані на суму процентів за період з 15.09.2016 по 15.09.2019 у розмірі 1 224,58 грн.;
- інфляційні втрати, нараховані на суму основного боргу за період з 15.09.2016 по 15.09.2019 у розмірі 24 672 грн.;
- інфляційні втрати, нараховані на суму процентів за період з 15.09.2016 по 15.09.2019 у розмірі 5 594,79 грн.
Іншу частину позовних вимог залишити без задоволення.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 368 (триста шістдесят вісім) гривень 93 копійки.
Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м.Києва.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.М.Майбоженко