Постанова

Іменем України

13 січня 2020 року

м. Київ

справа № 544/776/18

провадження № 61-12247св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Литвиненко І. В., Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа: державний нотаріус Пирятинської державної нотаріальної контори Репях Тетяна Іванівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 30 лютого 2019 року у складді судді Ощинської Ю. О. та постанову Полтавського апеляційного суду від 16 травня 2019 року у складі колегії суддів: Чумак О. В., Дряниці Ю. В., Пилипчук Л. І. у справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмету спору - державний нотаріус Пирятинської державної нотаріальної контори Репях Тетяна Іванівна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину у 1/4 його частині та визнання обов`язкової долі у спадщині дружини,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , в обґрунтування якого послався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_3 . Під час подружнього життя 27 грудня 2003 року за спільні кошти ними було придбано трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Покупцем, відповідно договору купівлі-продажу було зазначено ОСОБА_3 . За час життя ОСОБА_3 було складено заповіт, за яким усе своє майно вона заповіла своїй племінниці ОСОБА_2 . Дізнавшись, що після смерті ОСОБА_3 відповідачка може одержати у спадок лише 1/4 частину квартири, вона почала умовляти його відмовитись від обов`язкової долі у спадковому майні.

З 1977 року він є інвалідом 2 групи, хворіє на розсіяний склероз, пересувається на милицях, погано бачить та чує, постійно потребує стороннього догляду та допомоги. Стан його здоров`я значно погіршився через хвилювання у зв`язку зі смертю дружини.

Унаслідок поганого стану здоров`я, що вплинуло на його волевиявлення, він не міг сприймати фактичних обставин правочину тому заміть укладення договору довічного утримання з відповідачем, підписав відмову від обов`язкової долі спадщини, помилившись щодо правових наслідків відмови.

З урахуванням поданих 17.01.2019 р. представником позивача уточнень, ОСОБА_1 остаточно просив визнати в цілому недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на обов`язкову частку у спадщині померлої дружини ОСОБА_3 на 1/4 частину.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2019 року задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину у ј його частині та визнання обов`язкової долі у спадщині дружини - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на момент складання заяви про відмову від спадщини за законом, від обов`язкової долі після смерті дружини, дієздатність ОСОБА_1 перевірена нотаріусом та у заяві зазначено самим позивачем, що він усвідомлює значення своїх дій та має можливість керувати ними. Вчинення відмови під впливом помилки, також не знайшло свого підтвердження.

Також, не доведено те, що одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки це була воля позивача яка була висловлена у присутності нотаріуса. Про тиск з боку третіх осіб чи їхньої присутності під час укладення заяви, повідомлень суду не надано.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Постановою Полтавського апеляційного суду від 16 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2019 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі всебічно з`ясованих обставин та наданих сторонами доказів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_1 у касаційній скарзі просить, посилаючись на порушення норм матеріального права, скасувати рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2019 року та постановуПолтавського апеляційного суду від 16 травня 2019, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не ставив перед судом питання про те, що в момент вчинення правочину він був недієздатним. Як на підставу позову, він посилався на помилку при вчиненні правочину, а саме: він підписав заяву про відмову від обов`язкової частки у спадковому майні, замість укладання договору довічного утримання, нотаріус не роз`яснила йому суть правочину та його наслідків.

У поданому представником ОСОБА_2 - ОСОБА_5 відзиві на касаційну скаргу, представник відповідача просив залишити рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 16 травня 2019 без змін, а касаційну скаргу позивача - без задоволення, так як обставини наведені у касаційні скарзі є надуманими, а позовні вимоги безпідставними. ОСОБА_1 заява про відмову від частки у спадщині не оскаржується, не визнана недійсною, є чиною.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу виданого Наталівською сільською радою Гребінківського району Полтавської області 09 травня 1975 року.

У період шлюбу, відповідно до договору купівлі - продажу від 27.12.2003, сторонами було придбано квартиру АДРЕСА_1 . Покупцем в договорі купівлі-продажу вказана дружина позивача ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Відповідно до заповіту від 02 серпня 2011 року посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області Запорожець І.П. ОСОБА_3 усе своє майно заповіла ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 своєю заявою від 04 червня 2016 року поданою до Пирятинської державної нотаріальної контори відмовився від спадщини за законом від обов`язкової долі після смерті дружини.

24 жовтня 2016 року державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори Репях Т.І. на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 з 09.09.1977 є інвалідом ІІ групи загального захворювання, що підтверджується копією довідки про перебування на обліку № 17 від 21.03.2017 виданої Управлінням Пенсійного фонду України в Пирятинському районі, пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 (а.с. 11).

Спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачем ОСОБА_1 до Пирятинської державної нотаріальної контори 04 червня 2016 року подано заяву у якій він відмовився від спадщини за законом, обов`язкової долі після смерті дружини та йому було роз`яснено, що його відмова від спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленому для її прийняття.

Вказане також підтверджується показаннями представника третьої особи державного нотаріуса Репях Т.І., яка вказала, що позивачу було роз`яснено статті 60-65 СК України, щодо права спільної сумісної власності на майно подружжя та що його заява про відмову від спадщини за законом, від обов`язкової долі після смерті дружини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Будь-яких інших домовленостей чи договорів між ОСОБА_1 і племінницею його покійної дружини ОСОБА_2 не укладалося та нотаріуса не повідомлялося.

ОСОБА_1 заяву про відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавав.

Відповідно до рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 13.03.2018 у справі № 544/555/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Пирятинська державна нотаріальна контора та приватний нотаріус Запорожець Ірина Петрівна, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання недійсним заяви про відмову від обов`язкової долі спадщини, уточнені позовні вимоги задоволено частково. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії НВА № 734126 від 24 жовтня 2016 року, видане Пирятинською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_2 та зареєстроване в реєстрі за №1-1281, а саме в 1/2 (одній другій) частині. У задоволенні іншої частини цих позовних вимог - відмовлено.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Пирятинська державна нотаріальна контора та приватний нотаріус Запорожець Ірина Петрівна, в частині визнання недійсним заяви про відмову від обов`язкової долі спадщини - відмовлено.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Вказуючи, що односторонній правочин у формі заяви про відмову від прийняття спадщини ним вчинено внаслідок помилки, ОСОБА_1 не просив визнати заяву про відмову від прийняття спадщини на підставі статті 229 ЦК України недійсним правочином, а лише визнати недійсним свідоцтво про прийняття спадщини.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, тому підстав для їх скасування немає.

У частині третій статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першою статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно з частинами першою, п`ятою і шостою статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Частиною п`ятою статті 1274 ЦК України передбачено, що відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Суди встановили, що відповідно до заяви ОСОБА_1 відмовився від спадщини за законом, обов`язкової долі після смерті дружини та йому було роз`яснено нотаріусом, що його відмова від спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Вчинення відмови під впливом помилки не знайшло свого підтвердження, повідомлень на адресу нотаріуса від позивача ОСОБА_1 про те, що заява про відмову від обов`язкової долі у спадщині супроводжувалася укладенням договору довічного утримання - не надходило.

Починаючи з дня подання ОСОБА_1 вищевказаної заяви від 04.06.2016 року та до 19 жовтня 2016 року у нього був достатній строк для звернення до нотаріальної контори чи до приватного нотаріуса з заявою про відкликання заяви про відмову від спадщини, у тому числі прийняти спадщину. Проте таких дій ним вчинено не було.

Також судом встановлено, що при прийнятті його заяви нотаріусом було роз`яснено юридичні наслідки такої відмови.

Отже наведені у цій частині доводи касаційної скарги є безпідставними та такими, що спростовуються встановленими судами обставинами справи.

Відповідно до частини 2 статті 410 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Отож, оцінка судом обставин, які виходять за межі підстав позову, щодо того, чи міг ОСОБА_1 внаслідок свого стану здоров`я усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не вплинула на правильність судових рішень, так як суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, обґрунтовано виходив із недоведеності факту наявності помилки щодо обставин, які мають істотне значення.

По суті доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року)

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 30 лютого 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 16 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська