Справа № 211/5609/20
Провадження № 2/211/2229/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 листопада 2020 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сарат Н.О.

секретаря Зоріної С.М.

за участі позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

28.09.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою , у якій просив відшкодувати моральну шкоду у розмірі 30000 гривень 00 копійок за рахунок Державного бюджету України, просив зобов`язати Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України здійснити списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями інспектора роти 1 батальйону 4 Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 , суму у розмірі 30 000,00 грн.

В обгрунтування позову зазначив, що рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2019 року по справі №

211/1670/17 адміністративний позов ОСОБА_1 було вирішено задовольнити частково: «Скасувати постанову від 29.03.2017року серії АР № 769046 про накладення

адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері

забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену

інспектором роти № 1 батальйону № 4 УПП в м. Кривому Розі ОСОБА_2, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в сумі 255 (двісті п`ятдесят п`ять) грн. Справу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити». У своєму рішенні Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області встановив: «...Як вбачається з оскаржуваної постанови, остання не містить відомостей про здійснення відеозапису правопорушення та наявність такого відеозапису взагалі, а відповідно до копії постанови докази зовсім не додані до неї. Отже, в силу вище зазначених положень статті 74 КАС України відеозапис з боді камер поліцейських, а також відеозапис з мобільного телефону поліцейської є недопустимими доказами, а тому суд до уваги надані відповідачем до заперечення докази до уваги не приймає. Аналогічні правові позиції викладені Верховним Судом у постанові від 30.05.2015 року у справі № 337/338/16-а, у постанові від 15.11.2018 року у справі № 524/7184/16-а. Таким чином, обставини і місце події, зазначені в постанові про адміністративне правопорушення, складені відносно позивача, не знайшли свого підтвердження в ході дослідження матеріалів справи та належними доказами, а тому позовні вимоги в частині скасування постанови обґрунтовані та підлягають задоволенню. Окрім того, суд вважає за необхідне зауважити, що всупереч КУпАП та Інструкції справа відповідачем була розглянута та відповідно постанова від 29.03.2017 року серії АР № 769046 відносно ОСОБА_1 була винесена не за місцем вчинення адміністративного правопорушення, а у Комунальному підприємстві «Криворізька міська клінічна лікарня № 8» Криворізької міської ради. Також, враховуючи, що відеозалиси були оглянуті в судовому засіданні 05.11.2018 року судом та учасниками судового процесу, суд звертає увагу на те, що справа відповідачем розглядалась не у відповідності до норм чинного законодавства, так як протягом майже півгодини патрульні вели дискусію з позивачем, а після госпіталізації .станнього на кареті «Швидкої допомоги» до лікарні, у приміщенні лікарні, а саме у палаті терапевтичного відділення ОСОБА_2 почала зачитувати права ст. 268 КУпАП позивачу, але не повністю».

Зазначені обставини суд має оцінювати у відповідності до положень статті 82 ЦПК України. Так, згідно частини 2 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені зони цією особою. Згідно постанови від 29.03.2018 року серії АР № 769046 ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ВАЗ 2115, р. н. НОМЕР_1 , був зупинений інспекторами 1 роти 4 батальйону УПП в місті Кривому Розі Департаменту ПП Горбачовим A.B. та ОСОБА_2 . Причиною зупинки було переконання патрульних, що ОСОБА_1 здійснив проїзд на забороняючий знак 3.21 «В`їзд заборонено», який знаходився над третьою смугою з табличкою, яка вказує на яку саме смугу поширюються вимоги дорожнього знаку 3.21. на підставі чого патрульними поліції було складене постанову про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.І ст. 122 КУпАП, а саме: - рушення вимог дорожніх знаків. 29.03.2017 року на перехресті вул. С.Колочевського та вулиці Тимірязєва ОСОБА_1 рухався третьою смугою. При цьому, знак 3.21 «В`їзд заборонено» разом з табличкою 7.9 не знаходився над третьою смугою, вказаний знак був зміщений на другу смугу, що т стверджується відеозаписами, що є в матеріалах справи та показаннями свідків. Згідно п. 10.1 (Загальні положення) ДСТУ 4100:2014 «Безпека дорожнього руху. Знаки лорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування». Дорожні знаки потрібно розташовувати так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий так і в темний час доби. Під час розташування дорожніх знаків повинна бути забезпсчена спрямованість інформації, яку вони передають, тільки до тих учасників руху, для яких їх призначено. Згідно відповіді УПП в м. Кривому Розі від 06.09.2017 №974з «...на даному перехресті співробітниками УПП в м. Кривому Розі ДПП 23.-4.2017 року в ході несення служби з Покровському районі м. Кривого Рогу на перехресті вул. С. Колачевського та вул. Тимірязєва 'у.то виявлено зміщення дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено» з табличкою на нього 7.9 «Смуга руху» на розтяжці з крайньої лівої смуги в бік смуги попутного руху...».

При розгляді справи про адміністративне правопорушення, декілька інспекторів патрульної поліції розмовляли з позивачем некоректно, вмикаючи та вимикаючи камеру, неодноразово відволікалися на телефонні дзвінки, не пред`явивши відразу свого посвідчення. Через стресову ситуацію, більше ніж півгодинну дискусію ОСОБА_1 на кареті «Швидкої допомоги» госпіталізували до лікарні «Криворізька міська клінічна лікарня № 8» Криворізької міської ради. Після госпіталізації останнього, у приміщенні лікарні, а саме у палаті терапевтичного відділення незважаючи на високий тиск ОСОБА_1 патрульні продовжували поводити себе агресивно та склали постанову від 29.03.2017 року серії АР № 769046 відносно ОСОБА_1 не за місцем вчинення адміністративного правопорушення, а у Комунальному підприємстві «Криворізька міська клінічна лікарня № 8» Криворізької міської ради. ОСОБА_1 вважає, що діями працівника патрульної поліції ОСОБА_2 позивачу були спричинені моральні страждання, які полягали у незаконному притягненні до адміністративної відповідальності. Також незаконне притягнення до адміністративної відповідальності потягли необхідність звернення до суду з захистом свого порушеного права. ОСОБА_1 є особою з інвалідністю третьої групи, через травму ноги пересувається лише за допомогою палички. У період судових тяжб ОСОБА_1 знаходився на лікарняному, постійні стреси пов`язані з судовими процесами та необхідністю доведення своєї правоти заважають ОСОБА_1 видужувати та зосереджуватися на своєму здоров`ї.

Ухвалою суду від 01.10.2020 року провадження по справі відкрито, та призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні позивач підтримав позов та просив його задовольнити надав пояснення відповідно змісту позову.

Представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала, просила задовольнити.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, заяв не надходило.

Представник Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області О.В. Кушнір заявлений позов не визнала і пояснила, що вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки щодо обставин якими начебто позивачеві було надано моральну шкоду: відповідно до вимоги знаку 3.21 Розділу 33 Правил дорожнього руху (затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 р., забороняється в`їзд усіх транспортних засобів з метою запобігання в`їзду на окрему смугу руху, при цьому знак 3.21 повинен застосовуватись разом з табличкою 7.9. Табличка 7.У Визначає смугу руху, на яку поширюється дія знака або світлофора. Відповідно до розділу 33 ГІДР зона дії знаку 3.21 ГІДР, від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету. Так інспектором патрульної поліції Горбачьовою О.В, під час патрулювання 29 березня 2017р приблизно о 08 год. 20 хв. у м. Кривому Розі по вул. 23 лютого (С. Колочевського) був помічений транспортний засіб НОМЕР_2 з державними номерними знаками НОМЕР_1 (яким керував позивач) , водій якого здійснив проїзд на забороняючий знак 3.21 «В`їзд заборонено» який знаходився над третьою смуга з табличкою яка вказує па яку саме смугу поширюються вимоги дорожнього знаку 3.21, чим порушив вимоги знаку 3.21 Розділу 33 Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною ч.І ст. 122 КУпАП, а саме порушення вимог дорожніх знаків.. Після того, як були помічені ознаки того що позивач гр. ОСОБА_1 порушив ПДР та був нею зупинений, вона підійшла до автомобіля, представилася згідно з п.З ст.18 ЗУ " Про Національну поліцію", після чого згідно з п. 1.1 та п.2 ст.35 ЗУ "Про Національну поліцію" повідомила про причину зупинки. Попросила пред`явити водійське посвідчення реєстраційний документ на транспортний засіб та страховий поліс.. Переконавшись, що вимоги ст.278 КУпАП виконані, перейшла до розгляду справи. Під час розгляду справи намагалася з`ясувати чому було скоєне дане правопорушення про що й запитала, чому рухались у третій смузі руху на яку в`їзд заборонено відповідно до вимог дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено» на що отримала відповідь «так я спочатку на перехресті перестроївся на другу смугу, а потім знову на третю, проїхавши дорожній знак В`їзд заборонено » , але даними діями позивач всеодно порушив вимоги дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено», Під час розгляду справи від позивача надійшо клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, дане клопотання було задоволено. Так як з матеріалів справи лише був відеозапис, останій був з ним ознайомлений, більше жодного клопотання від позивача не надходило, що також підтверджується позивною заявою та відеозаписом. Після чого позивачем було повідомлено що він себе погано почуває, тому було викликано швидку допомогу та доставлено останнього до медичного закладу, після чого було продовжено розгляд справи. Позивачеві було запропоновано перенести розгляд справи у зв`язку з даними обставинами та написати клопотання про перенес розгляду справи, але останній відмовився. Також було запропоновано написати своє пояснення на окремому аркуші про що зробили би відмітку у постанові, па що позивач відмовився також. Після з`ясування усіх фактичних даних нею було встановлено наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч. І ст. 122 КУпАП, а саме порушення вимог дорожнього знаку, вчинюване позивачем, за що передбачено відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. За результатами розгляду адміністративної справи та з метою припинення вказаного правопорушення, відповідачем було законно та обґрунтовано, з дотриманням норм чинного законодавства до позивача застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 255 грн., шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 769046 від 29.03.2016 року, відповідно до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МІЗС України від 07.11. 2015 № 1395 та КУпАІ. Позивачу було роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП, право, порядок та строки оскарження постанови згідно зі ст. 287 - 289 КУпАП. Отже мною, вищезазначені вимоги закону, як суб`єктом владних повноважень, були дотримані, але Позивач не забажав скористатися усіма правами передбаченими ст. 268 КУпАП. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховуються вимоги розумності та справедливості. Вважаємо, що ОСОБА_1 доказів заподіяння йому моральної шкоди, а також обґрунтованості розміру цієї шкоди не надав, тобто позивач не довів ступінь своїх моральних страждань на 30 000 гривень, отже сума вказана позивачем невиправдана. ОСОБА_1 в позові зазначено, що начебто отримав моральну шкоду в наслідок постійного стресу пов`язаного з судовими процесами та необхідністю доведення свої правоти, що заважало ОСОБА_1 видужувати та зосереджуватись на своєму здоров`ї , але при цьому ОСОБА_1 чомусь не зазначає, що 19.01.2018 останнім було скоєно інше адміністративне правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме скоєно ДТП, по даній події також проходили судові тяжби до 18.12.2018 справа № 211/265/18 під час яких ОСОБА_1 було визнано виним у скоєнні ДТГІ. Та також не зазначає у даний період часу у ОСОБА_1 були судові тяжби по справі 211/613/18. Тобто взявши до уваги вищезазначене не зрозуміло під час яких саме судових тяжб позивачу було завдано моральну шкоду, якщо з усіх то не зрозуміло у якому розмірі кожна судова тяжба нанесла позивачеві моральну шкоду, оскільки по № 211/265/18 визнано виним тобто взагалі не може йти мови про відшкодування будь якої шкоди. По справі 211/613/18 позивачеві вже було відшкодовано моральну шкоду. Жодних належних доказів таких як пояснення свідків або епікрізу з лікарні, які підтверджують що дійсно ОСОБА_1 мав постійний стрес пов`язаний з судовими процесами по справі 211/1670/17 та необхідністю доведення своєї правоти, який заважав ОСОБА_1 видужувати та зосереджуватись на своєму здоров`ї. Відповідно до ст.ст. 1166,1 167 ЦПК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, при цьому як вбачається з рішення Довгинцівського районного суду м. Кривий Ріг 23.05.19 по справі № 211/1670/17 позивну заяву. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі .

Суд, вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2019 року по справі №

211/1670/17 адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково: вказано «Скасувати постанову від 29.03.2017року серії АР № 769046 про накладення

адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері

забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену

інспектором роти № 1 батальйону № 4 УПП в м. Кривому Розі ОСОБА_2, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в сумі 255 (двісті п`ятдесят п`ять) грн. Справу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити». У своїй постанові Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області встановив: «...Як вбачається з оскаржуваної постанови, остання не містить відомостей про здійснення відеозапису правопорушення та наявність такого відеозапису взагалі, а відповідно до копії постанови докази зовсім не додані до неї. Отже, в силу вище зазначених положень статті 74 КАС України відеозапис з боді камер поліцейських, а також відеозапис з мобільного телефону поліцейської є недопустимими доказами, а тому суд до уваги надані відповідачем до заперечення докази до уваги не приймає. Аналогічні правові позиції викладені Верховним Судом у постанові від 30.05.2015 року у справі № 337/338/16-а, у постанові від 15.11.2018 року у справі № 524/7184/16-а. Таким чином, обставини і місце події, зазначені в постанові про адміністративне правопорушення, складені відносно позивача, не знайшли свого підтвердження в ході дослідження матеріалів справи та належними доказами, а тому позовні вимоги в частині скасування постанови обґрунтовані та підлягають задоволенню. Окрім того, суд вважає за необхідне зауважити, що всупереч КУпАП та Інструкції справа відповідачем була розглянута та відповідно постанова від 29.03.2017 року серії АР № "69046 відносно ОСОБА_1 була винесена не за місцем вчинення адміністративного правопорушення, а у Комунальному підприємстві «Криворізька міська клінічна лікарня № 8» Криворізької міської ради. Також, враховуючи, що відеозалиси були оглянуті в судовому засіданні 05.11.2018 року судом та учасниками судового процесу, суд звертає увагу на те, що справа відповідачем розглядалась не у відповідності до норм чинного законодавства, так як протягом майже півгодини патрульні вели дискусію з позивачем, а після госпіталізації останнього на кареті «Швидкої допомоги» до лікарні, у приміщенні лікарні, а саме у палаті терапевтичного відділення ОСОБА_2 почала зачитувати права ст. 268 КУпАП позивачу, але не повністю». Зазначені обставини суд має оцінювати у відповідності до положень статті 82 ЦПК України. Так, згідно частини 2 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені зони цією особою. Згідно постанови від 29.03.2017 року серії АР № 769046 ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ВАЗ 2115, р. н. НОМЕР_1 , був зупинений інспекторами 1 роти 4 батальйону УПП в місті Кривому Розі Департаменту ПП Горбачовим A.B. та ОСОБА_2 . Причиною зупинки було переконання патрульних, що ОСОБА_1 здійснив проїзд на забороняючий знак 3.21 «В`їзд заборонено», який знаходився над третьою смугою з табличкою, ка вказує на яку саме смугу поширюються вимоги дорожнього знаку 3.21. на підставі чого патрульними поліції було складене постанову про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.І ст. 122 КУпАП, а саме: - рушення вимог дорожніх знаків. 29.03.2017 року на перехресті вул. С.Колочевського та вулиці Тимірязєва ОСОБА_1 рухався третьою смугою. При цьому, знак 3.21 «В`їзд заборонено» разом з табличкою 7.9 не знаходився над третьою смугою, вказаний знак був зміщений на другу смугу, що т стверджується відеозаписами, що є в матеріалах справи та показаннями свідків. Згідно п. 10.1 (Загальні положення) ДСТУ 4100:2014 «Безпека дорожнього руху. Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування». Дорожні знаки потрібно розташовувати так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий так і в темний час доби. Під час розташування дорожніх знаків повинна бути забезпсчена спрямованість інформації, яку вони передають, тільки до тих учасників руху, для яких їх призначено. Згідно відповіді УПП в м. Кривому Розі від 06.09.2017 №974з «...на даному перехресті співробітниками УПП в м. Кривому Розі ДПП 23.-4.2017 року в ході несення служби з Покровському районі м. Кривого Рогу на перехресті вул. С. Колачевського та вул. Тимірязєва 'у.то виявлено зміщення дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено» з табличкою на нього 7.9 «Смуга руху» на розтяжці з крайньої лівої смуги в бік смуги попутного руху...». Рішення суду набрало законної сили 23.07.2020 року.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди , завданої незаконними рішеннями , діями чи бездіяльністю органів державної влади , органів місцевого самоврядування , їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень .

Положеннями ч. 1 , 2 , 7 ст. 1176 ЦК України 2003 року передбачено , що шкода , завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження , незаконного притягнення до кримінальної відповідальності , незаконного застосування запобіжного заходу , незаконного затримання , незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт , відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу , що здійснює оперативно-розшукову діяльність , досудове розслідування , прокуратури або суду . Право на відшкодування шкоди , завданої фізичній особі незаконними діями органу , що здійснює оперативно-розшукову діяльність , досудове розслідування , прокуратури або суду , виникає у випадках , передбачених законом . Порядок відшкодування шкоди , завданої незаконними рішеннями , діями чи бездіяльністю органу , що здійснює оперативно-розшукову діяльність , органу досудового розслідування , прокуратури або суду , встановлюється законом .

Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди , завданої громадянинові незаконними діями органів , що здійснюють оперативно-розшукову діяльність , органів досудового розслідування , прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода , завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження , незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення , незаконного взяття і тримання під вартою , незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку , виїмки , незаконного накладення арешту на майно , незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій , що обмежують права громадян .

Згідно з ч. 1 ст. 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку , передбачених цим Законом , виникає в тому числі і у випадку постановлення виправдувального вироку суду .

Згідно ст. 3 цього Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються моральна шкода .

Згідно ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди , завданої громадянинові незаконними діями органів , що здійснюють оперативно-розшукову діяльність , органів досудового розслідування , прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках , передбачених пунктами 1, 3 , 4 і 5 статті 3 цього Закону , провадиться за рахунок коштів державного бюджету . Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі , коли незаконні дії органів , що здійснюють оперативно-розшукову діяльність , досудове розслідування , прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові , призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків , вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя . Моральною шкодою визнаються страждання , заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу , що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань , погіршення відносин з оточуючими людьми , інших негативних наслідків морального характеру .

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди , завданої громадянинові незаконними діями органів , що здійснюють оперативно-розшукову діяльність , органів досудового розслідування , прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі , що приймається згідно з частиною першою статті 12 . Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах , встановлених цивільним законодавством . Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Ст. 55 Конституції України закріплено фундаментальний принцип судового захисту всіх порушених прав людини і громадянина . Будь-яка особа , яка вважає своє право порушеним , має можливість звернутись за судовим захистом.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України ( в редакції , що діяла на час звернення до суду ) кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом , звернутися до суду за захистом своїх порушених , невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи інтересів . Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною .

При цьому , ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен маж право на справедливий і публічний розгляд його справи, упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Враховуючи положення Конституції України , норм ЦПК , практику Європейського суду з прав людини , суд вважає , що само по собі визначення відповідним законом органу , на який покладено обов`язок проведення певних розрахунків , не може бути підставою для відмови у зверненні до суду .

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків , встановлених цим Кодексом .

Згідно зі ст. 16 ЦК України 2003 року кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу . Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди .

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» , у випадках , коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян , суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян , що діють на час розгляду справи .

При вирішенні питання про розмір відшкодування шкоди ОСОБА_1 суд враховує, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю третьої групи, у період судових тяжб ОСОБА_1 знаходився на лікарняному, постійні стреси пов`язані з судовими процесами та необхідністю доведення своєї правоти заважали ОСОБА_1 видужувати та зосереджуватися на своєму здоров`ї. Через стресову ситуацію, більше ніж півгодинну дискусію з працівниками поліції ОСОБА_1 на кареті «Швидкої допомоги» госпіталізували до лікарні «Криворізька міська клінічна лікарня № 8» Криворізької міської ради. Після госпіталізації останнього, у приміщенні лікарні, а саме у палаті терапевтичного відділення незважаючи на високий тиск ОСОБА_1 патрульні склали постанову від 29.03.2018 року серії АР № 769046 відносно ОСОБА_1 не за місцем вчинення адміністративного правопорушення, а у Комунальному підприємстві «Криворізька міська клінічна лікарня № 8» Криворізької міської ради. Отже, діями працівника патрульної поліції при розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 1 КУпАП позивачу були спричинені моральні страждання, які полягали у незаконному притягненні до адміністративної відповідальності, та постійних переживаннях з цього приводу, постійне відстоювання законних прав, що підтверджується рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.05.2019 року, яке набрало законної сили 23.07.2020 року. Суд не може взяти до уваги посилання відповідача на те, що не зрозуміло з розглядом якої саме справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 було завдано моральних страждань, адже мова чітко йде про дії інспекторів поліції під час винесення постанови за ст. 122 ч. 1 КУпАП відносно ОСОБА_1 від 29.03.2017 року, про інші справи, які можливо є відносно позивача, мова не йде. Крім того відзив представника управління поліції більше схожий на незгоду з рішенням суду від 23.05.2019 року по справі № 211/1670/17, яке вже набрало законної сили, ніж на відзив щодо позову про стягнення моральної шкоди.

Судові витрати вирішуються згідно ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 1167 , 1176 ЦК України 2003 року, ст. 1 - 4 , 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди , завданої громадянинові незаконними діями органів , що здійснюють оперативно-розшукову діяльність органів досудового розслідування, прокуратури і суду» , ст. 10 , 19 , 81 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Зобов`язати Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України здійснити списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями інспектора роти 1 батальйону 4 Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 , суму у розмірі 15 000,00 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень).

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 09.12.2020 року.

Суддя: Н. О. Сарат