Провадження № 2/537/499/2020
Справа № 537/1026/20
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.12.2020 Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді - Хіневича В.І., за участю секретаря судового засідання - Гавриш А.Ю., представника позивача - Гриценко К.В., Нетеси А.І., відповідача - ОСОБА_1 , представника відповідача - адвоката Марискіної М.О., представника третьої особи - Стебло О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом Кременчуцької міської ради Полтавської області до ОСОБА_1 , за участі третьої особи - КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення без надання іншого житла,

встановив:

Позивач - Кременчуцька міська рада, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 де просила суд ухвалити рішення яким усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення ОСОБА_1 з кім. АДРЕСА_1 , без надання іншого житла. Судові витрати стягнути з відповідача.

В обґрунтування позову вказано, що статтею 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до делегованих повноважень виконавчих органів міських рад належить: здійснення контролю за станом квартирного обліку; додержанням житлового законодавства; облік відповідно до закону житлового фонду та здійснення контролю за його використанням. Згідно рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 19.03.2010 № 223 «Про впорядкування статусу житлових будинків, формування та використання фондів соціального призначення та для тимчасового проживання громадян у АДРЕСА_2 визначений будинком для тимчасового проживання. Відповідно до п. 4 рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 01.02.2016 №62 «Про взяття на квартирний облік м. Кременчука, включення до списку на першочергове отримання житлової площі, надання дозволу на проживання в тимчасовому житловому фонді терміном на 1 рік, видачу спеціального ордера на вселення, виключення зі списку на першочергове отримання житлової площі та включення до списку на позачергове отримання житлової площі» гр. ОСОБА_1 надано дозвіл на проживання в тимчасовому житловому фонді в кімнаті АДРЕСА_3 терміном на 1 рік. У зв`язку зі скаргами мешканців гуртожитку по АДРЕСА_2 , інспектором з інвентаризації КП «Квартирне управління» було складено акти перевірки законності користування жилими приміщеннями комунальної власності громадянами, що зареєстровані в житлових будинках від 29.02.2016 та 23.06.2016, в яких встановлено, що гр. ОСОБА_1 не дотримується правил добросусідства та співжиття - постійно перебуває в нетверезому стані та поводиться неадекватно; її навідують сторонні особи, які перебувають у стані алкогольного сп`яніння. 19.01.2017 гр. ОСОБА_1 було направлено листа, в якому було зазначено, що відповідно до абз. 2 п. 5 Порядку надання і користування житловим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання, затвердженого постановою КМУ від 31.03.2004 № 422 після встановленого строку тимчасового проживання громадяни зобов`язані звільнити надане житлове приміщення. 23.02.2017 гр. ОСОБА_1 звернулася до міського голови із заявою про надання дозволу на проживання в тимчасовому житловому фонді терміном на 1 місяць

(випробувальний термін). 27.02.2017 мешканці гуртожитку по АДРЕСА_2 звернулися до керівника КП «Квартирне управління» зі скаргою на поведінку гр. ОСОБА_2 з проханням не надавати дозвіл на проживання даній особі. Заява гр. ОСОБА_1 була розглянута на засіданні громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Кременчуцької міської ради (протокол від 01.03.2017 № 3). Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 10.04.2017 № 285 гр. ОСОБА_1 було відмовлено в наданні дозволу на проживання в тимчасовому житловому фонді м. Кременчука у зв`язку з систематичним порушенням умов проживання та враховуючи колективне звернення мешканців гуртожитку по АДРЕСА_2 . 01.02.2018 гр. ОСОБА_1 звернулася до керівника КП «Квартирне управління» з заявою про надання дозволу на проживання в кімнаті АДРЕСА_1 з випробувальним терміном 1 місяць. У заяві вищезазначеною особою було зазначено, що вона зобов`язується сплатити борги по комунальним платежам, своєчасно сплачувати поточні рахунки за комунальні послуги та не порушувати правила добросусідства і громадського порядку. На засідання громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Кременчуцької міської

ради (протокол від 07.02.2018 № 2) дана заява було розглянута. Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 09.02,2018 № 131 гр. ОСОБА_1 надано

дозвіл на проживання в тимчасовому житловому фонді по АДРЕСА_4 з випробувальним терміном на 3 місяців. По закінченню випробувального терміну гр. ОСОБА_1 не було подано заяву про продовження терміну проживання у жилому приміщенні з фондів житла для тимчасового проживання. Разом з тим, ОСОБА_1 кімната АДРЕСА_1 звільнена не була, як це передбачено Порядком надання і користування житловим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання, затвердженого постановою КМУ від 31.03.2004 № 422. Станом на момент подачі позовної заяви гр. ОСОБА_1 проживає та зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 . 23.12.2019 КП «Квартирне управління» засобами поштового зв`язку було направлено попередження гр. ОСОБА_1 про те, що їй терміново потрібно з`явитися до Центру надання адміністративних послуг у місті Кременчуці для вирішення питання подальшого проживання у жилому приміщенні з фондів житла для тимчасового проживання. Станом на момент подачі позовної заяви ОСОБА_1 з відповідною заявою не зверталася. Разом з тим, мешканці гуртожитку по АДРЕСА_2 декілька разів на тиждень в телефонному режимі повідомляють інспектора з інвентаризації КП «Квартирне управління» про неадекватну поведінку гр. ОСОБА_1 , її аморальний спосіб життя, а також про їх неодноразові звернення до Кременчуцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області. 30.01.2020 мешканці гуртожитку за адресою АДРЕСА_2 написали колективне звернення до міського голови з проханням звернути увагу на ситуацію, що склалася та вжити необхідних заходів. 05.01.2020 інспектором з інвентаризації КП «Квартирне управління» було складено акт перевірки законності користування жилими приміщеннями комунальної власності, в якому встановлено, що гр. ОСОБА_1 зі слів сусідів веде себе неадекватно. До неї кожен день приходять сторонні особи/люди з вулиці і вживають алкогольні напої - постійно перебуває в нетверезому стані. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 116 Житлового кодексу Української PCP передбачено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Пунктом 4 Порядку надання і користування житловим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання, затвердженого постановою КМУ від 31.03.2004 № 422, громадяни, яким надане житлове приміщення з фондів житла для тимчасового проживання, не мають права приватизувати, обмінювати та здійснювати поділ такого приміщення, здавати його в піднайм або вселяти до нього інших громадян. Житлові приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються громадянам на строк до одного року з можливістю продовження цього строку у разі неспроможності їх набути альтернативне місце проживання. Після закінчення встановленого строку тимчасового проживання громадяни зобов`язані звільнити надане житлове приміщення. Враховуючи вищевикладене, а також той факт, що застосування громадського впливу щодо поведінки ОСОБА_1 не дало результатів, з метою усунення перешкод щодо користування і розпорядження комунальним майном, стабілізації ситуації, недопущення порушень правил співжиття, закінченням встановленого строку для тимчасового проживання , Кременчуцька міська рада вимушена була звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 28.04.2020 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі.

10.09.2020 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив, згідно якого із позовними вимогами остання не погоджується, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до рішення виконкому Кременчуцької ради від 01.02.2016 року № 62 «Про взяття на квартирний облік громадян м. Кременчука, включення до списку на першочергове отримання житлової площі, виключення зі списку на першочергове отримання житлової площі, надання дозволу на проживання в тимчасовому житловому фонді терміном на 1 рік, видачу спеціального ордера на вселення, виключення зі списку на першочергове отримання житлової площі та включення до списку на позачергове отримання житлової площі», їй, ОСОБА_1 надано дозвіл на проживання в тимчасовому фонді, в кімнаті АДРЕСА_1 терміном на

1 рік і виданий спеціальний ордер на вселення. Таким чином, з лютого 2016 року і станом на сьогодні вона зареєстрована та проживає в кімнаті АДРЕСА_1 . Будь - якого іншого житла на праві власності чи праві користуванні не має. Відповідно до пункту 2 Порядку надання і користування житловим приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання, затвердженого відповідною постановою КМУ від 31.03.2004 року № 422 житлові приміщення з фондів житла для тимчасового і проживання надаються громадянам за умови, якщо: таке житло є єдиним місцем проживання, а їх сукупний дохід недостатній для придбання або найму іншого житлового приміщення; середньомісячний сукупний дохід сім`ї за попередні шість місяців, розрахований виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, Київською та і Севастопольською міськдержадміністраціями відповідно до Методики обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги, менший від прожиткового мінімуму на сім`ю в розрахунку на місяць та величини регіонального показника опосередкованої вартості найму житла. Показник опосередкованої вартості найму житла встановлюється виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, Київською та Севастопольською міськдержадміністраціями один раз на початок поточного року на підставі даних моніторингу, що проводиться територіальними органами державної статистики. Першочергове право на забезпечення житловим приміщенням з фондів жита для тимчасового проживання мають сім`ї з неповнолітніми дітьми, вагітні жінки, особи, які втрапити працездатність, та особи пенсійного віку. Частиною 3 Порядку визначено, що житлові приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються за рішеннями виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, Київської і Севастопольської міськдержадміністрацій: громадянам, які втратили житло внаслідок звернення стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного приміщення; біженцям, які набули цього статусу відповідно до Закону України "Про біженців" (2557-14), внутрішньо переміщеним особам та громадянам, які вимушені залишити житлові приміщення внаслідок його аварійного стану, стихійного лиха або з інших підстав, які загрожують життю та здоров`ю особи або стану та безпеці відповідного приміщення. Надання внутрішньо переміщеним особам житлових приміщень з фондів житла для тимчасового проживання внутрішньо переміщених осіб здійснюється відповідно до цього Порядку, за винятком особливостей, визначених Порядком надання в тимчасове користування житлових приміщень з фондів житла для тимчасового проживання внутрішньо переміщених осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України V від 26 червня 2019 р. № 582 ( 582-2019-п ). Житлові приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються і громадянам у розмірі не менш як 6 кв. метрів на одну особу. У рішенні обов`язково зазначається перелік осіб, яким надається житло, площа приміщення, що надається, кількість кімнат у ньому, адреса, підстави для надання такого приміщення та інші дані. Перед прийняттям рішення про надання житлового приміщення з фонду житла для тимчасового проживання громадянам роз`яснюються особливості умов договору найму зазначеного приміщення. Відповідно до статті 132-2 ЖК Української PCP підставами для дострокового припинення права на користування житловими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання є: надання громадянину або придбання ним іншого житлового приміщення;підвищення доходів громадянина до рівня, який дозволяє йому укласти договір найму приведення мешканцем житлового приміщення з фондів житла для тимчасового проживання у непридатність для його використання; інші підстави, встановлені законом. Звертає увагу суду, що частиною 5 Порядку передбачено, що житлові приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються громадянам на строк до одного року з можливістю продовження цього строку у разі неспроможності їх набути альтернативне місце проживання. Вона є особою пенсійного віку (60 років), не працює, і спірне житло є єдиним житлом, де вона і мешкає. Основною та чи не єдиною підставою для її виселення позивач зазначає безрезультативність заходів громадського впливу щодо її поведінки та правил співжиття, які зазначені у скаргах мешканців-сусідів. При цьому, матеріали справи не містять доказів про те, що до неї в установленому законом порядку вживалися міри громадського впливу. Оскільки чинним законодавством не визначено заходи громадського впливу, то з практики застосування термінів, слів та словосполучень у юриспруденції словосполучення «заходи громадського впливу» слід трактувати як заходи виховного характеру, що здійснюються громадськими організаціями і трудовими колективами громадян за місцем проживання до осіб, які порушують правила співжиття, в т. ч., у передбачених законом випадках, і до правопорушників. У зв`язку з наведеними вище обставинами, враховуючи її пенсійний вік, відсутність будь-якого іншого житла, та керуючись ч. 4 ст. 9 ЖК Української PCP, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом, просить суд в заді олені позову відмовити.

В судовому засіданні представник позивача - Кременчуцької міської ради Полтавської області позов підтримав та прохав задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач - ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що алкогольні напої вона не виживає, оскільки має гіпертонічне захворювання та хворі ноги. Крім її сина до неї ніхто не приходить. Наклепи на неї зводить її сусідка ОСОБА_3 , оскільки бажає кімнату № НОМЕР_1 , в якій вона проживає, забрати своєму синові. Осіб, які зверталися з заявою до мера міста Кременчука, щодо її виселення, вона не знає та з ними не спілкується. Іншого житла, окрім кімнати АДРЕСА_1 , де вона на даний час проживає, ні на праві власності ні в користуванні не має. До 2016 року вона проживала з цивільним чоловіком по АДРЕСА_5 , а була зареєстрована в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_6 . З реєстрації за адресою: АДРЕСА_6 вона знялася у 2013 році, оскільки її син одружився, і вона залишила кімнату синові. Попередження про те, що їй необхідно звернутися до квартирного управління для продовження терміну проживання у гуртожитку по АДРЕСА_2 , вона отримала десь в середині 2019 року. Вона зібрала всі необхідні документи та передала своєю малознайомою на ім`я ОСОБА_4 , яка їй повідомила, що буде йти в КП «Квартирне управління». Чотири місяці, а саме з грудня 20119 року по березень 2020 року, вона працювала на ПрАТ «АвтоКраз» в зеленому господарстві на посаді робітник. Заробітну плату їй виплачували приблизно у розмірі 20%, десь по 500-600 грн. на місця. На даний час підприємство має перед нею заборгованість по заробітній платі у розмірі 6 тис. грн.. З 07.10.202 по 31.12.2020 їй призначено тимчасову державну соціальну допомогу, оскільки вона досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, в розмірі 3 тис. грн. На даний час вона є має заборгованість зі сплати комунальних послуг за користування кімнатою АДРЕСА_1 за період з 2017 року по 2020 року в розмірі 23 тис. грн. Вона періодично сплачувала комунальні платежі, коли в неї була можливість. Сплачувала по 300 грн. про стягнення з неї заборгованості за комунальні послуги в судовому порядку ні ТОВ «Мсто для людей Кременчук», ні Полтаваобленерго, ні Теплоернерго жодного разу не звертались. Коли вона була на роботі, син приводив до неї додому друзів, про що в подальшому вона отримала попередження. Більше до неї додому ніхто не приходив. Можливо приводив син. ОСОБА_5 це її сусід з НОМЕР_8 який на даний час вже помер. Все що написано в його заяві не відповідає дійсності. Оскільки він друг ОСОБА_3 та все писав по її проханню. Протягом двох тижнів вона перебувала у психіатричному диспансері, оскільки сусідка ОСОБА_3 підсипала їй у воду психотропні речовини та в неї відбулись зміни у психічному стані, а саме вона стала перебувати у депресивному стані. З даного приводу в поліцію вона не зверталась. З приводу дій, які були вказані в заявах сусідів, до неї працівники поліції жодного разу не приходили, ніяких пояснень не відбирали, ніяких бесід не проводили. Прохає відмовити у задоволенні позову так, як в разі їх виселення у них немає іншого житла.

Представник відповідача - адвокат Марискіна О.О. заперечувала у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав викладених у відзиві.

Представник третьої особи КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради в судовому засіданні позовні вимоги Кременчуцької міської ради Полтавської області просив задовольнити, суду пояснив, що ОСОБА_1 не дотримано вимог Порядку надання і користування житловим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання, затвердженого постановою КМУ від 31.03.2004 №422, в частині продовження строку проживання у тимчасовому житловому фонді, та неодноразово порушувалися правила добросусідства та співжиття з іншими мешканцями тимчасового фонду. 01.02.2016 ОСОБА_1 отримала дозвіл на проживання в тимчасовому житловому фонді - в кімнаті АДРЕСА_1 терміном на 1 рік, а вже перший акт перевірки законності користування жилими приміщеннями комунальної власності громадянами був складений 29.02.2016. Також такі акти складалися і в подальшому - у 2016, 2020 роках. Неодноразово ОСОБА_1 повідомляли (вручені та надіслані письмові повідомлення) про необхідність поновлення строку проживання, а також про виселення сторонніх осіб і дотримання правил користування житловим приміщенням комунальної власності. Останній дозвіл на проживання в тимчасовому житловому фонді ОСОБА_1 був наданий рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 09.02.2018 з випробувальним терміном 3 місяці. При цьому, ОСОБА_1 надавалася письмова заява про те, що вона зобов`язується сплатити заборгованість за комунальні платежі, не вселяти у надане їй приміщення третіх осіб, не порушувати правила поведінки мешканців тимчасового житлового фонду. Наразі заборгованість по комунальним платежам не сплачена, скарги на аморальну поведінку ОСОБА_1 систематичні, а сама ОСОБА_1 звернулася із заявою про продовження терміну проживання у тимчасовому житловому фонді лише у листопаді 2020 року. Так, Порядком надання і користування житловим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання, затвердженого постановою КМУ від 31.03.2004 №422, визначено, що житлові приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються громадянам за умови, якщо - таке житло є єдиним місцем проживання, а їх сукупній дохід недостатній для придбання або найму іншого житлового приміщення, середньомісячний сукупний дохід

сім`ї за попередні шість місяців менший від прожиткового мінімуму на сім`ю в розрахунку на місяць та величини регіонального показника опосередкованої вартості найму житла, але пунктом 4 визначено, що громадяни, яким надано таке житло, не мають права приватизувати, обмінювати та здійснювати поділ такого приміщення, здавати його в піднайм або вселяти до нього інших громадян. Крім того, після закінчення встановленого строку громадяни зобов`язані звільнити надане житлове приміщення. Житлові приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються громадянам на строк до одного року з можливістю продовження цього строку у разі неспроможності їх набути альтернативне місце проживання. Натомість, ОСОБА_1 не тільки не дотримано вимог продовження користування житловим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання, а й неодноразово порушений порядок користування.

Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», до делегованих повноважень виконавчих органів міських ради належить: здійснення контролю за станом квартирного обліку; додержання житлового законодавства, облік відповідно до закону житлового фонду та здійснення контролю за його використанням.

Згідно ч.1 ст.5 ЖК України державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

На підставі рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради № 223 від 19.03.2010 року «Про впорядкування статусу житлових будинків, формування та використання фондів житла соціального призначення та для тимчасового проживання громадян у м. Кременчуці, територіальна громада міста Кременчука в особі Кременчуцької міської ради Полтавської області є власником будинку для тимчасового проживання по АДРЕСА_2 .

Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а за правилами ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1,2 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтями 61-70 ЖК Української PCP встановлено порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського фонду.

Відповідно до ст.132-1 ЖК Української PCP, жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються громадянам за умови, що для них таке житло є єдиним місцем проживання і їх сукупний доход недостатній для придбання або найму іншого жилого приміщення. Першочергове право на забезпечення жилим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання мають сім`ї з неповнолітніми дітьми, вагітні жінки, особи, які втратили працездатність, та особи пенсійного віку. Формування фондів житла для тимчасового проживання здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни, яким надане жиле приміщення з фондів житла для тимчасового проживання, не мають права приватизувати, обмінювати та здійснювати поділ цього жилого приміщення, здавати його в піднайм або вселяти в нього інших мешканців. Жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються на строк до одного року з можливістю продовження цього строку у разі неспроможності мешканця цього приміщення набути альтернативне місце проживання. Підставами для дострокового припинення права громадянина на користування жилими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання є: надання громадянину або придбання ним іншого жилого приміщення; підвищення доходів громадянина до рівня, який дозволяє йому укласти договір найму іншого жилого приміщення; порушення громадянином правил користування жилим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання; приведення мешканцем жилого приміщення з фондів житла для тимчасового проживання у непридатність для його використання; інші підстави, встановлені законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 р. N 422 затверджено Порядку формування фондів житла для тимчасового проживання та Порядку надання і користування житловими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання.

Відповідно до п.1 Порядку надання і користування житловими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання, цей Порядок поширюється на громадян, які не мають або втратили постійне місце проживання, у зв`язку з чим їм надаються житлові приміщення з фондів житла для тимчасового проживання.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ст.9 ЖК Української PCP ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Пунктом 4 ст.311 ЦК України передбачено, що фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

У статті 114 ЖК Української PCP передбачено підстави виселення з наданням громадянам іншого жилого приміщення.

Частинами першою та другою статті 116 ЖК Української PCP визначено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною.

Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або приживання відповідача.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17постанови N 2 від 12.04.85 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України", при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або приживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Відповідно до правил ст. 79 ЦПК щодо допустимості засобів доказування, факт застосування заходів запобігання та громадського впливу має підтверджуватися відповідними письмовими доказами.

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення у справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, пункт 36,). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50).

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.

У пункті 44 рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» Європейський суд з прав людини визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

У пункті 27 рішення Європейського суду з прав людини від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.

Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У своїй постанові від 15.01.2020 року справа №754/613/18-ц провадження №61-1634св19 Верховний суд вказав, що, при вирішенні справи, передбачених законом підстав для виселення особи, чи визнавання такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою.

Як встановлено судом, Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 01.02.2016 №62 «Про взяття на квартирний облік м. Кременчука, включення до списку на першочергове отримання житлової площі, надання дозволу на проживання в тимчасовому житловому фонді терміном на 1 рік, видачу спеціального ордера на вселення, виключення зі списку на першочергове отримання житлової площі та включення до списку на позачергове отримання житлової площі» ОСОБА_1 надано дозвіл на проживання в тимчасовому житловому фонді в кімнаті № НОМЕР_1 , житловою площею 17,3 кв. м, в будинку для тимчасового проживання по АДРЕСА_2 терміном на 1 рік.

Як вбачається з довідок, наданих ТОВ «Місто для людей Кременчук», ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 з 18.02.2016.

Згідно акту перевірки законності користування жилими приміщеннями комунальної власності громадянами, що зареєстровані і житлових будинках та гуртожитках міста Кременчука, складеного 29.02.2016 року інспектором з інвентаризації КП Квартирне управління» Віробян Л.А. зі слів наймача ОСОБА_1 , остання вказала, що до неї декілька разів приходив та залишався на ніч її син.

29.02.2016 ОСОБА_2 попереджено про не порушення в подальшому правила користування гуртожитком та зобов`язано здійснити виселення сторонніх осіб до 03.03.2016.

16.05.2016 мешканці третього поверху будинку для тимчасового проживання по АДРЕСА_2 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулися до КП «Квартирне управління» з заявою про виселення ОСОБА_1 з кімнати № НОМЕР_1 , оскільки остання вже декілька днів не перебуває в дома. Її син привів сторонніх осіб, які перебувають в стані алкогольного сп`яніння.

07.06.2016 попереджено ОСОБА_2 про не порушення в подальшому правила користування гуртожитком та зобов`язано здійснити виселення сторонніх осіб до 22.06.2016.

Згідно акту перевірки законності користування жилими приміщеннями комунальної власності громадянами, що зареєстровані і житлових будинках та гуртожитках міста Кременчука, складеного 23.06.2016 року інспектором з інвентаризації КП Квартирне управління» Віробян Л.А., на момент перевірки законності проживання наймача кімнати НОМЕР_1 ОСОБА_1 зі своїм сином ОСОБА_8 перебували в нетверезому стані та вели себе неадекватно. Зі слів сусідів з кімнати НОМЕР_2 кожен день до ОСОБА_1 приходять сторонні особи і починають вживати алкогольні напої.

26.08.2016 ОСОБА_6 звернулася до КП «Квартирне управління» з заявою про виселення ОСОБА_1 з кімнати № НОМЕР_1 , оскільки до останньої приходять невідомі особи (алкоголіки, бомжі), чим порушують громадський порядок на секції. Також невідомі особи тимчасово проживають в кімнаті № НОМЕР_1 . Зазначила, що особа, проживаюча в кімнаті АДРЕСА_7 регулярно перевіряється дільничним офіцером поліції, та з даного приводу проводяться профілактична роботі.

Листом КП «Квартирне управління» від 19.01.2017 за вих.№01-15/24 повідомлено ОСОБА_1 про те, що 01.02.2017 закінчується термін проживання в тимчасовому житловому фонді в кімнаті № НОМЕР_1 , житловою площею 17,3 кв.м., по АДРЕСА_2 .

23.02.2017 ОСОБА_1 звернулася до міського голови м. Кременчука Малецького В.О. з заявою про надання останній дозволу на проживання в тимчасовому житловому фонді терміном на 1 місяць (випробувальний термін).

27.02.2017 мешканці будинку для тимчасового проживання по АДРЕСА_2 ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 звернулися до КП «Квартирне управління» зі скаргою на поведінку ОСОБА_1 з прохання не надавати дозвіл на проживання останній в кімнаті АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з протоколу №3 засідання громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Кременчуцької міської ради Полтавської області від 01.03.2017, розглянуто заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на проживання в тимчасовому житловому фонді терміном на 1 місяць та постановлено відмовити ОСОБА_1 в наданні дозволу на проживання в тимчасовому житловому фонді м. Кременчука у зв`язку з систематичним порушенням умов проживання та враховуючи колективне звернення мешканців гуртожитку по АДРЕСА_2 .

Листом КП «Квартирне управління» від 12.04.2017 за вих.№01-12/96 повідомлено ОСОБА_1 про те, що рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 10.04.2017 №285 їй відмовлено в наданні дозволу на проживання в тимчасовому житловому фонді м. Кременчука у зв`язку з систематичним порушенням умов проживання та враховуючи колективне звернення мешканців гуртожитку по АДРЕСА_2 .

Як достовірно встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами по справі, ОСОБА_1 продовжила проживати в тимчасовому житловому фонді в кімнаті № НОМЕР_1 , в будинку для тимчасового проживання по АДРЕСА_2 та в період з 10.04.2017 по 01.02.2018 на останню скарг від мешканців гуртожитку по АДРЕСА_2 не надходило.

01.02.2018 ОСОБА_1 звернулася до КП «Квартирне управління» з заявою про надання останній дозволу на проживання в кімнаті АДРЕСА_7 з випробувальним терміном на 1 місяць. Зобов`язалась сплатити борги по комунальним платежам, своєчасно сплачувати поточні рахунки за комунальні послуги та не порушувати правил добросусідства та громадського порядку.

Згідно витягу з протоколу №2 засідання громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Кременчуцької міської ради Полтавської області від 07.02.2018, розглянуто заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на проживання в тимчасовому житловому фонді терміном на 3 місяці та постановлено надати ОСОБА_1 дозвіл на проживання в тимчасовому житловому фонді по АДРЕСА_4 з випробувальним терміном на 3 місці.

Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №121 від 09.02.2018, надано ОСОБА_1 дозвіл на проживання в тимчасовому житловому фонді по АДРЕСА_4 , з випробувальним терміном 3 місці.

По закінченню випробувального терміну ОСОБА_1 не було подано заяву про продовження терміну проживання у житловому приміщенні з фондів житла для тимчасового проживання. Разом з тим, кімната АДРЕСА_8 звільнена не була.

23.12.2019 КП «Квартирне управління» на адресу ОСОБА_1 було направлено попередження, про те, що останній терміново потрібно з`явитися до Центру надання адміністративних послуг у місті Кременчуці, для вирішення питання подальшого проживання у житловому приміщенні з фондів житла для тимчасового проживання, яке ОСОБА_1 отримала особисто 27.12.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно акту перевірки законності користування жилими приміщеннями комунальної власності громадянами, що зареєстровані і житлових будинках та гуртожитках міста Кременчука, складеного 05.01.2020 інспектором з інвентаризації КП Квартирне управління» Віробян Л.А. зі слів сусідів ОСОБА_6 , ОСОБА_16 , наймач кімнати НОМЕР_7 ОСОБА_1 веде себе неадекватно. До неї кожен день приходять сторонні особи і починають вживати алкогольні напої . кожен день вона перебуває у нетверезому стані.

30.01.2020 мешканці будинку для тимчасового проживання по АДРЕСА_2 ОСОБА_16 , ОСОБА_6 , ОСОБА_17 та ОСОБА_13 , звернулися до міського голови м. Кременчука Малецького В.О. з заявою, згідно якої прохають вжити заходів до ОСОБА_1 , яка веде себе неадекватно, виражається нецензурною лайкою, намагається вчиняти бійки.

30.09.2020 ОСОБА_1 звернулася до КП «Квартирне управління» з заявою щодо продовження терміну проживання в тимчасовому житловому фонді.

Листом КП «Квартирне управління» від 30.09.2020 за вих.№01-12/348, повідомлено ОСОБА_1 , що для продовження строку проживання в тимчасовому житлову фонді нею повинна бути подана заява до Департаменту «Центр надання адміністративних послуг у місті Кременчуці».

Як вбачається з опису вхідного пакета документів для отримання адміністративної послуги 15-09, 13.11.2020 ОСОБА_1 звернулася до Департаменту «Центр надання адміністративних послуг у місті Кременчуці» з заявою щодо продовження терміну проживання в тимчасовому житловому фонді.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами по справі, відповідач ОСОБА_1 за період з 2017 року по грудень 2020 року має заборгованість зі сплати комунальних послуг, наданих за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Звертаючись до суду із позовними вимогами про виселення відповідача ОСОБА_1 на підставі ст. 116 ЖК Української PCP , позивач посилається на те, що відповідач ОСОБА_1 систематично порушує громадський порядок і умови нормального співжиття, чим робить неможливим проживання для інших осіб з нею в гуртожитку, а заходи запобігання громадського впливу виявились безрезультатними.

При цьому, позивачем на підтвердження цих обставин надано лише скарги та звернення мешканці будинку для тимчасового проживання по АДРЕСА_2 від 16.05.2016, 26.08.2016, 27.02.2017 та 30.01.2020, та акти перевірок законності користування жилими приміщеннями комунальної власності громадянами, що зареєстровані і житлових будинках та гуртожитках міста Кременчука, складених зі слів сусідів інспектором з інвентаризації КП Квартирне управління» Віробян Л.А. 29.02.2017, 23.06.2017 та 05.01.2020.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь які докази того, що відповідач систематично порушує громадський порядок та умови нормального співжиття, і щодо нього застосовувалися будь-які заходи запобігання чи громадського впливу.

Крім того, суд бере до уваги пояснення відповідача, надані в судовому засіданні, що між нею та сусідкою ОСОБА_6 , яка неодноразово писала на неї скарги з проханням не надавати дозвіл на її проживання в гуртожитку, склалися неприязні відносини в зв`язку з тим, що остання бажає виселити її з кімнати № НОМЕР_1 та звернутися до КП «Квартирне управління» для оформлення даної кімнати для свого сина та вживає всі заходи для цього.

Також, мотивуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що наданий рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 09.02.2018 №131 відповідачу ОСОБА_1 дозвіл на проживання в тимчасовому житловому фонді по АДРЕСА_4 з випробувальним терміном закінчився та останньою не було подано заяву про продовження терміну проживання у житловому приміщенні фондів житла для тимчасового проживання.

Пунктом 4 Порядку передбачено, що Житлові приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються громадянам на строк до одного року з можливістю продовження цього строку у разі неспроможності їх набути альтернативне місце проживання. Після закінчення встановленого строку тимчасового проживання громадяни зобов`язані звільнити надане житлове приміщення.

Згідно п. 23 Порядку, у разі неспроможності змінити місце проживання громадянин повинен за місяць до закінчення строку договору найму житлового приміщення звернутися до виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, Київської і Севастопольської міськдержадміністрації із заявою про продовження цього строку. Продовження строку проживання у житлових приміщеннях з фондів житла для тимчасового проживання здійснюється у тому ж порядку, що і надання цього житла.

Як достовірно встановлено в судовому засіданні та зокрема підтверджується Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №121 від 09.02.2018, ОСОБА_1 було надано дозвіл на проживання в тимчасовому житловому фонді по АДРЕСА_4 , з випробувальним терміном 3 місці та останній 23.12.2019 КП «Квартирне управління» було направлено попередження, про те, що їй терміново потрібно з`явитися до Центру надання адміністративних послуг у місті Кременчуці, для вирішення питання подальшого проживання у житловому приміщенні з фондів житла для тимчасового проживання.

Тобто, термін проживання ОСОБА_1 в тимчасовому житловому фонді в АДРЕСА_4 закінчив дію 09.05.2018. В строк до 27.03.2020 (день подання позову до суду) позивач до ОСОБА_1 з вимогою про звільнення кімнати № НОМЕР_1 в тимчасовому житловому фонді по АДРЕСА_2 не звертався.

Отже, відповідач ОСОБА_1 з 09.05.2018 по 27.03.2020 проживала в кімнаті АДРЕСА_1 за мовчазною згодою позивача, без передбаченого Порядком надання і користування житловим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання, затвердженого постановою КМУ від НОМЕР_1.03.2004 №422 дозволу на проживання у житловому приміщенні з фондів житла для тимчасового проживання.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_1 30.09.2020 звернулася до КП «Квартирне управління» з заявою щодо продовження терміну проживання в тимчасовому житловому фонді лише 30.09.2020, та в подальшому з аналогічною заявою звернулася до Департаменту «Центр надання адміністративних послуг у місті Кременчуці» 13.11.2020, що підтверджується описом вхідного пакета документів для отримання адміністративної послуги 15-09.

Твердження відповідача ОСОБА_1 про те, що остання зверталася до КП «Квартирне управління» з заявою щодо продовження терміну проживання в тимчасовому житловому фонді зразу ж після отримання попередження 23.12.2019 КП «Квартирне управління», суд до уваги не приймає, оскільки відповідачем на підтвердження даних подій не надано належних та допустимих доказів.

На час розгляду позовної заяви, заява ОСОБА_1 щодо продовження терміну проживання в тимчасовому житловому фонді від 13.11.2020 Департаментом «Центр надання адміністративних послуг у місті Кременчуці» не розглянута.

Відповідно до п.2 Порядку надання і користування житловими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання, Житлові приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються громадянам, зокрема, за умови, якщо таке житло є єдиним місцем проживання, а їх сукупний дохід недостатній для придбання або найму іншого житлового приміщення. Першочергове право на забезпечення житловим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання мають, зокрема особи пенсійного вік.

Згідно довідки, виданої Управлінням соціального захисту населення Крюківського району департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області 06.11.2020 за вих.№03/2631, ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні та відповідно до постанови КМУ від 27.12.2017 №1098 «Про призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату» призначено тимчасову державну соціальну допомогу з 07.10.2020 по 31.12.2020.

Відповідно до інформаційної довідки №224835320, сформованої 21.09.2020, що містить інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за ОСОБА_1 нерухоме майно не зареєстроване.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи даний спір, судом повно та всебічно досліджено наявні у справі докази і надано їм належну оцінку, встановлено дійсні обставини справи та надано їм оцінку на предмет співмірності втручання у право на житло, гарантоване статтею 8 Конвенції, враховуючи принцип верховенства права та справедливості.

Враховуючи викладене, оцінюючи в сукупності надані сторонами та досліджені судом докази, пояснення сторін по справі, а також те, що відповідач ОСОБА_1 є особою пенсійного віку, перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Крюківського району департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області та отримує тимчасово державну допомогу, іншого житла не має, безперервно користується житловим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання, 13.11.2020 звернулася до Департаменту «Центр надання адміністративних послуг у місті Кременчуці» щодо продовження терміну проживання в тимчасовому житловому фонді та вказана заява на час ухвалення рішення не розглянута, та позивачем не надано доказів того, що відповідач ОСОБА_1 систематично порушує громадський порядок та умови нормального співжиття, і щодо неї застосовувалися будь-які заходи запобігання чи громадського впливу, то суд приходить до висновку, що позовна заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, Конституцією України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», ст. ст. 29, 311,317,321,386,391 ЦК України, 5, 9, 61-70,116,132-1 ЖК УРСР, суд,

ухвалив:

В задоволені позовних вимог Кременчуцької міської ради Полтавської області до ОСОБА_1 , за участі третьої особи - КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення без надання іншого житла - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В.І. Хіневич

Повний текст рішення суду складено 08.12.2020 року.