Провадження № 2/755/5190/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" грудня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П. розглянувши за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він перебуває у родинних відносинах із відповідачем, яка є бабусею його дружини - третьої особи, ОСОБА_3 . Квартира на підставі договору купівлі-продажу від 28.09.2015 р. перебуває у власності позивача, а також є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Відповідач не є власником вказаної квартири та не укладала жодних правочинів із позивачем та третьою особою щодо користування нею, однак є зареєстрованою у ній за адресою проживання. Позивачу не відоме дійсне місце фактичного перебування ОСОБА_2 , яка, за наявною у нього інформацією, виїхала на постійне місце проживання до родичів у м. Житомир. Знятися з реєстраційного обліку самостійно відповідач не бажає. Позивач, як власник квартири, самостійно несе тягар утримання вказаного житла, який суттєво збільшується відповідно до кількості зареєстрованих осіб, оскільки саме за даних обставин здійснюється нарахування за надання комунальних послуг відповідними господарюючими організаціями. Тому факт реєстрації відповідача у квартирі безпідставно збільшує необхідний обсяг грошових коштів для утримання квартири, при цьому відповідач в утриманні квартири не приймає участі та не проживає у ній з липня 2019 року. Реєстрація відповідача у належній позивачу квартирі суперечить його інтересам, як власника.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 вересня 2020 року відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем та третьою особою отримано не було, а конверти зі вказаними документами повернулися на адресу суду з відміткою поштового відділення «за закінчення встановленого строку зберігання».

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 копію ухвали про відкриття провадження отримала 09 жовтня 2020 року.

Заяв по суті справи від сторін не надійшло. Відповідач не використала право на подання відзиву.

Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28 вересня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Лабутіною Ю.Ю., та зареєстрованим у реєстрі за № 3383, відповідно до якого ОСОБА_1 прийняв у власність (купив) квартиру АДРЕСА_1 .

Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 травня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 19 травня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, у розумінні ст. 60 Сімейного кодексу України спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до розпорядження № 125/1 від 19 лютого 2016 року Київського міського голови вулиця Сергія Лазо була перейменована на вулицю Інженера Бородіна.

Факт реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у належній позивачу на праві приватної власності квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА».

Згідно з актами про непроживання особи у житловому приміщенні від 07.02.2020 р., 21.05.2020 р., 14.08.2020 р., що складені ОСОБА_1 , у присутності свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 не проживає понад 1 рік, з липня 2019 року. Її особисті та інші речі у квартирі відсутні.

Нормами ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним.

За ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

За змістом ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

За нормою ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В ході розгляду даної справи, на підставі належних, допустимих та достовірних доказів судом встановлено, що відповідач у строк понад один рік не проживає у житловому приміщенні, яке належить позивачу на праві приватної власності.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що відповідач понад один рік без поважних причин не проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , тому підстави збереження цього жилого приміщення за ОСОБА_2 відсутні, що є підставою для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 317, 319, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 76, 77-81, 89, 209, 210, 223, 247, 265, 280-283, 289, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), третя особа: ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: