Дата документу 04.12.2020
Справа № 2-205/11
Провадження № 6/334/241/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Фетісова М.В., за участю секретаря судового засідання Косаренко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про заміну сторони виконавчого провадження та видачу дубліката виконавчого листа, -

встановив:

Директор ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» Скребець О.С. звернувся до суду із заявою, в якій просить у виконавчому листі Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі № 2-205/11 від 22.03.2011 про солідарне стягнення зі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кредитної заборгованості, замінити сторону стягував - ПАТ КБ «НАДРА» його правонаступником - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та видати дублікат вказаного виконавчого листа відносно ОСОБА_1 .

Заяву обґрунтовує тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.03.2011 по справі №2-205/11, зі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором №17/2007/3047 Фжр від 23.11.2007 у сумі 765462,96 гривень. 29.04.2020 ПАТ КБ «Надра» відступив права вимоги по вищевказаному кредитному договору на користь ТОВ «ФК «Фінрайт» згідно Договору про відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги№GL3N217214. 12.05.2020 ТОВ «ФК «Фінрайт» на підставі договору про відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги №GL3N217214 відступив права вимоги по вищевказаному кредитному договору на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами, в тому числі за договорами забезпечення. При перевірці наглядової кредитної справи банку відносно позичальника ОСОБА_1 було виявлено, що банк отримав рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі № 2-205/11, яке набрало законної сили, але виконавчого листа та постанови про відкриття виконавчого провадження виявлено не було. На теперішній час, жодного виконавчого провадження з виконання вищевказаного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі № 2-205/11 від 22.03.2011 відносно ОСОБА_1 - не відкрито, а отже є підстави вважати, що виконавчий документ був втрачений при пересилці.

Представник заявника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», представник стягувача ТОВ «ФК «Фінрайт» та боржники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у судове засідання не з`явились, були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч.3 ст.442 ЦПК України неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 2-205/2011 від 22.03.2011 позов Відкритого акціонерного товариства «Надра» (після зміни найменування Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра») до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №17/2007/3047 Фжр від 23.11.2007 було задоволено та з відповідачів на користь банка у солідарному порядку було стягнуто заборгованість у сумі 765462,96 гривень.

Ухвалою суду від 15.11.2011 заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення від 22.03.2011 № 2-205/2011 залишено без задоволення.

Рішення набрало законної сили, у зв`язку з чим було видано виконавчі листи.

Ухвалою суду від 24.10.2013 заяву ПАТ КБ «Надра» було задоволено та поновлено пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів, виданих на підставі вищевказаного рішення.

29.04.2020 на підставі Договору про відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги №GL3N217214 ПАТ КБ «Надра» відступив права вимоги по кредитному договору №17/2007/3047 Фжр від 23.11.2007 на користь ТОВ «ФК «Фінрайт».

12.05.2020 на підставі Договору про відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги №GL3N217214 ТОВ «ФК «Фінрайт» відступив права вимоги по вищевказаному кредитному договору на користь заявника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами, в тому числі за договорами забезпечення.

Згідно з ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до ч.1, 2 ст.442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст.515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом ст.512 ЦК України, ст.442 ЦПК України та ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», ст.442 ЦПК України.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року у справі №6-122цс13, виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, ст.378 ЦПК України, ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Суд встановив, що на підставі Договору про відступлення права вимоги № №GL3N217214 від 29.04.2020, укладеного між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Фінрайт», а в подальшому на підставі Договору про відступлення права вимоги № №GL3N217214 від 12.05.2020, укладеного між ТОВ «ФК «Фінрайт» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відбулась заміна кредитора у зобов`язанні, що є підставою для процесуального правонаступництва у процесі виконавчого провадження.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для заміни стягувача у виконавчому провадження з примусового виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.03.2011 у справі №2-205/2011.

Відповідно до п.17.4 ч.1 розділу ХІІІ ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Відповідно до ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Згідно з мотивувальною частиною рішення Конституційного Суду України № 16-рп/2009 від 30.06.2009 року, виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року № 18-рп/2012).

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 05.07.2012 у справі «Глоба проти України» зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі «Агрокомплекс проти України» від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у значенні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Суд встановив, що виконавчі листи по справі Ленінського районного суду м. Запоріжжя №2-205/2011 були втрачені, про що свідчить їх відсутність у стягувача та відсутність доказів про їх отримання стягувачем після укладення договору про відступлення прав вимоги.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що заяву стягувача необхідно задовольнити частково: видати йому дублікат виконавчого листа та замінити сторону стягувача у виконавчому провадженні.

Що ж стосується вимоги щодо зазначення у дублікаті виконавчого листа нового стягувача, то вказана вимога не підлягає задоволенню, оскільки не відповідає вимогам чинного законодавства.

Так, відповідно до ч.3 ст.431 ЦПК України, виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Згідно п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначається резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

З огляду на те, що у рішенні Ленінського районного суду м. Запоріжжя №2-205/2011 від 22.03.2011, позивачем, а відтак і стягувачем є ВАТ КБ «Надра», а не заявник ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», вимога заяви про зазначення у дублікаті виконавчого листа нового стягувача не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.260, 433, 442, п.17.4 ч.1 розділу ХІІІ ЦПК України, суд,-

постановив:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про заміну сторони виконавчого провадження та видачу дубліката виконавчого листа задовольнити частково.

Замінити у виконавчому листі Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 2-205/2011, виданому на підставі рішення від 22.03.2011 про солідарне стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №17/2007/3047 Фжр від 23.11.2007, стягувача - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (, місцезнаходження: 49089, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Автотранспортна, будинок 2, офіс 205, п/р № НОМЕР_1 в ПАТ КБ «ІІРИВАТБАНК», МФО 305299).

Видати дублікат виконавчого листа у справі №2-205/11, виданого на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.03.2011 про стягнення в солідарному порядку із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Запорізьке РУ заборгованості за кредитним договором №17/2007/3047 Фжр від 23.11.2007 у сумі 765462,96 гривень, а також витрат по сплаті судового збору в сумі 1700,00 гривень та інформаційно-технічного забезпечення в розмірі 120,00 гривень, а всього 767282,96 гривень, в якому боржником зазначити ОСОБА_1 .

В іншій частині вимог заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя або безпосередньо до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: