Справа № 127/7265/20
Провадження 2/127/1138/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2020 року м. Вінниця Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Луценко Л.В.,

при секретарі: Мироненко В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Висоцького Р.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укрпошта», про визнання трудових відносин безстроковими, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області за вищезазначеною позовною заявою, в якій позивач просить визнати трудові відносини безстроковими, визнати незаконним та скасування наказ про звільнення, поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

У підготовчому судовому засіданні представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 заявив клопотання про закриття провадження у справі у звязку із відсутністю предмету спору.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 16 вересня 2020 року Київський апеляційний суд виніс постанову по справі №761/34275/19, до вирішення якої було зупинено розгляд справи №127/7265/20. Зокрема, згідно зазначеної постанови, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 лютого 2020 року, яким позивача було поновлено на посаді директора філії Вінницька дирекція АТ «Укрпошта» з 24 липня 2019 року скасував, в частині вимог про поновлення позивача на роботі відмовив. Раніше саме на виконання обов`язку негайного виконання судового рішення АТ «Укрпошта» було видано наказ від 24.02.2020 № 271/к про поновлення на роботі ОСОБА_1 на підставі рішення суду Шевченківського районного суду м. Києва від 21.02.2020 у справі №761/34275/19, який у рамках даної справи оскаржує позивач. З огляду на скасування рішення Шевченківського районного суду м. Києва у частині поновлення ОСОБА_1 на роботі представник відповідача вважає, що відсутній предмет спору у рамках даної справи.

У підготовчому засіданні позивач ОСОБА_1 заперечила проти задоволення клопотання про закриття провадження, додатково наголосила на тому, що наказ від 24.02.2020 не скасований відповідачем та є чинний, а однією із заявлених позовних вимог є визнання трудових відносин між нею та відповідачем безстроковими.

Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у справі.

Зокрема, згідно з п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України обумовлено змінами до статті 124 Конституції України, згідно з якими юрисдикція судів поширюється лише на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обгрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 3 травня 2018 року у справі №404/251/17 (провадження № 61-13405св18), від 17 червня 2020 року у справі № 715/974/13-ц, провадження № 61-3694св20).

У постанові від 03 жовтня 2018 року (справа № 911/3416/17) Верховний Суд додатково зазначив, що предмет спору у не припиняє свого існування, якщо між позивачем та відповідачем залишилися неврегульовані питання щодо предмета спору.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року, справа № 456/647/18, провадження № 61-2018св19).

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що остання звернулась до суду у зв`язку із тим, що 24.02.2020 року її було звільнено у зв`язку із закінченням строку дії контракту. Натомість відповідно до додаткової угоди до контракту від 30.01.2017 строк його дії продовжено до 06.02.2020. Оскільки позивач не звільнив її 06.02.2020 з огляду на закінчення строку дії контракту, позивач просить визнати трудові відносини безстроковими на підставі ч.1 ст.39-1 КЗпП. Крім цього, з огляду на це позивач просить також скасувати наказ від 24.02.2020 про її звільнення, поновити її на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Зі змісту постанови Київського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року вбачається, що суд апеляційної інстанції вважав необґрунтованими вимоги позивача про поновлення на роботі, оскільки на час ухвалення судового рішення контракт, укладений між сторонами закінчився. Тому вирішувати питання про звільнення позивача за закінченням контракту, або прийом на роботу на підставі укладання нового контракту є повноваженнями роботодавця, а не суду. Відтак скасував рішення суду першої інстанції в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі, відмовивши у цій частині у задоволенні позову.

Юридичною підставою для винесення оскаржуваного наказу стало саме скасоване у подальшому рішення Шевченківського районного суду м. Києва.

Однак, відсутність на час розгляду справи підстави для винесення оскаржуваного наказу не означає відсутність предмета спору, так як відповідний наказ не скасований, існує у юридичному полі та якому, з урахуванням інших фактичних обставин справи, суд має надати свою оцінку при ухваленні рішення по справі.

Більше того, постанова апеляційного суду у справі №761/34275/19 була винесена після відкриття провадження у даній справі. Тому навіть за умови припинення існування предмету спору з огляду на зміст цього рішення, суд не мав би права закривати провадження у зв`язку із відсутністю предмету спору.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19).

Крім цього, частина позовних вимог ОСОБА_1 не стосується напряму цього наказу, а періоду до його винесення з 06.02.2020 по 23.02.2020, якому суд має надати юридичну оцінку з точки зору наявності чи відсутності у цей час трудових відносин між сторонами.

А тому, з огляду на вищевикладене, в задоволенні клопотання слід відмовити у зв`язку з безпідставністю.

Суд наголошує на тому, що якщо сторони вважають, що предмет спору припинив існувати, то вони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.255, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмету спору відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили негайно після її проголошення.

Повний текст ухвали суду складено 09 грудня 2020 року.

Суддя