ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2020 року

м. Харків

Справа № 638/15898/19

Провадження № 22-ц/818/404/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 31 жовтня 2019 року, постановлену суддею Хайкіним В.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ ПЕТРОЛ МАРКЕТ» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії,

у с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати незаконними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ ПЕТРОЛ МАРКЕТ» (надалі ТОВ) щодо відсторонення й не допуску його до роботи, поновити порушені умови праці й зобов`язати ТОВ нарахувати обумовлену при прийнятті на роботу заробітну плату у розмірі 8500 грн за місяць, провести коригування поданих і прийнятих податкових розрахунків заробітної плати за весь період роботи, зобов`язати ТОВ нарахувати та сплатити єдиний внесок і військовий збір після проведення коригування поданих і прийнятих податкових розрахунків заробітної плати за весь період роботи позивача, стягнути з ТОВ 150 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 31 жовтня 2019 року позовна заява ОСОБА_1 повернута позивачу на підставі ч.3 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України).

Суд першої інстанції виходив із того, що позивач не виконав вимоги ухвали суду від 18.10.2019 про залишення його позову без руху, а саме: не навів обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються, не вказав про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися, не зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, що складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, а навів лише розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, тобто складову витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що звертаючись до суду із позовною заявою 21.10.2019 на виконання ухвали суду про залишення позову без руху, ОСОБА_1 змінив позовні вимоги, порівняно із позовом від 15.10.2019. Заявлені до стягнення з відповідача суми розраховані, виходячи з наявної у позивача інформації. ТОВ на вимоги ОСОБА_1 не надало необхідної інформації про нараховану заробітну плату, про умови роботи, на які позивач погоджувався при прийнятті на роботу. Тому ОСОБА_1 заявив клопотання про витребування необхідних доказів судом та позовну вимогу про зобов`язання ТОВ вчинити дії по перерахунку заробітної плати. Розрахувати середній заробіток позивач не може через відсутність у нього необхідної інформації, про витребування якої він просить суд. Щодо не зазначення розміру судових витрат, окрім розміру правової допомоги, то суд в ухвалі від 18.10.2019 не вказав суму судового збору, яку необхідно сплатити ОСОБА_1 . Звертаючись із позовною заявою 24.10.2019, позивач сплатив судовий збір, виходячи зі змісту та обсягу заявлених ним позовних вимог. Точний розмір судового збору суд указав уже в ухвалі 31.10.2019, повертаючи позов ОСОБА_1

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що 15.10.2019 за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_1 подав до Дзержинського районного суду м. Харкова позов до ТОВ, у якому просив визнати незаконними дії ТОВ щодо відсторонення й не допуску його до роботи, поновити порушені умови праці й зобов`язати ТОВ нарахувати обумовлену при прийнятті на роботу заробітну плату у розмірі 8500 грн за місяць, провести коригування поданих і прийнятих податкових розрахунків заробітної плати за весь період роботи, зобов`язати ТОВ нарахувати та сплатити єдиний внесок і військовий збір після проведення коригування поданих і прийнятих податкових розрахунків заробітної плати за весь період роботи позивача, стягнути з ТОВ 150 000 грн на відшкодування моральної шкоди (а.с. 1-12).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.10.2019 позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху (а.с. 14-17). Суд першої інстанції вказав, що на час звернення з позовом Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система роботу не розпочала, що унеможливлює прийняття позову в електронній формі без наявності власноручного підпису позивача (представника). Всі документи мають бути подані ОСОБА_1 в паперовому вигляді, письмові заяви повинні мати його власноручний підпис, а письмові докази - бути завірені ним у встановленому законом порядку. За заявлені ОСОБА_1 вимоги має бути сплачений судовий збір, оскільки починаючи з 1 вересня 2015 року, позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі. Крім того, позовна заява ОСОБА_1 подана без дотримання вимог статті 175 ЦПК України, а саме: заява, зокрема, повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються (пункт 3 частини 3 статті 175 ЦПК України), адже позивачем заявлено вимогу про стягнення як матеріальної, так і моральної шкоди, натомість ціни позову заява ОСОБА_1 не містить; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору (пункт 6 частини 3 статті 175 ЦПК України); відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися (пункт 7 частини 3 статті 175 ЦПК України); попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (пункт 9 частини 3 статті 175 ЦПК України), натомість таких даних позовна заява теж не містить. Також позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви, та всі наявні в позивача докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (а.с. 14-17).

Двадцять першого жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із особисто підписаною заявою, у якій просив залучити до участі у справі Головне управління Держпраці у Харківській області. Разом із заявою позивач подав квитанцію про сплату судового збору на суму 3018 грн 40 коп. та особисто підписану позовну заяву.

В позовній заяві від 21.10.2019 ОСОБА_1 просив визнати незаконними дії ТОВ щодо відсторонення й не допуску його до роботи, визнати дії ТОВ щодо несплати необхідних податків і зборів із фактично виплаченої заробітної плати, поновити порушені умови праці й зобов`язати ТОВ нарахувати обумовлену при прийнятті на роботу заробітну плату у розмірі 8500 грн за місяць, провести коригування поданих і прийнятих податкових розрахунків заробітної плати за весь період роботи, зобов`язати ТОВ нарахувати та сплатити єдиний внесок і військовий збір після проведення коригування поданих і прийнятих податкових розрахунків заробітної плати за весь період роботи позивача, стягнути з ТОВ 150 000 грн на відшкодування моральної шкоди, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, постановити окрему ухвалу у разі виявлення при вирішенні спору порушення законодавства або недоліків в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб (а.с. 20-30). До позовної заяви ОСОБА_1 надав всі наявні в нього докази та заявив клопотання про витребування у ТОВ докази, які позивачу не були надані.

Повертаючи позов ОСОБА_1 ухвалою від 31.10.2019 суд першої інстанції виходив із того, що позивач не навів розрахунку сум, що стягуються чи оспорюються, не вказав про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися, не навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до частини другої статті 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

На виконання ухвали суду від 18.10.2019 ОСОБА_1 подав до Дзержинського районного суду м. Харкова особисто підписану позовну заяву. В позовній заяві від 21.10.2019 ОСОБА_1 змінив позовні вимоги порівняно із викладеними вимогами в заяві від 15.10.2019. Так, він заявив три позовній вимоги немайнового характеру (визнання незаконними дій ТОВ щодо відсторонення й не допуску до роботи, визнання дій щодо несплати необхідних зборів і платежів, зобов`язання ТОВ нарахувати та сплатити єдиний внесок та судовий збір) та позовні вимоги майнового характеру (зобов`язати ТОВ нарахувати обумовлену при прийнятті на роботу заробітну плату 8500 грн і стягнути у зв`язку із цим 23 284 грн 60 коп., стягнути 150000 грн на відшкодування моральної шкоди, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу).

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про невизначеність розміру заявлених позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки суд не врахував, що відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Через те, що визначити розмір позовної вимоги про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу на час подачі позову не можливо, суд першої інстанції мав застосувати ч.2 ст.176 ЦПК України, якою передбачено у разі якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначається судом з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції не застосував вказані норми матеріального і процесуального права, не перевірив відповідність розміру сплаченого судового збору (3018 грн 40 коп.) розміру заявлених позовних вимог.

Не зазначення в позовній заяві про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися, не може бути самостійною підставою для повернення позовної заяви, бо свідчитиме про надмірний формалізм. У рішенні від 20 лютого 2014 року у справі SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110 Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом ().

Щодо посилань в ухвалі від 31.10.2019 на не зазначення попереднього розміру судових витрат, то в позовній заяві від 21.10.2019 ОСОБА_1 вказав, що вартість послуг його адвоката за договором складає 500 грн за одну годину, загальна вартість його послуг буде уточнена. Також відповідно до заяви від 21.10.2019 ОСОБА_1 був сплачений судовий збір у розмірі 3018 грн 40 коп.

Тому колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не визначив на виконання ухвали суду про залишення позову без руху попередній розрахунок суми судових витрат в обсязі достатньому для прийняття позовної заяви до провадження.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Ураховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, ухвала суду - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 31 жовтня 2019 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 13 січня 2019 року.

Головуючий: О.Ю. Тичкова

Судді: А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний