Єдиний унікальний номер: 378/1509/19
Провадження № 2/378/22/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2020 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Скороход Т. Н.

за участю секретаря: Соколової О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду смт. Ставище справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернулася ОСОБА_1 , з посиланням на те, що 27 червня 2018 року вона уклала із відповідачем договір позики у вигляді розписки, відповідно до якого передала ОСОБА_2 45700 грн. на строк до 27 вересня 2018 року. По закінченню вказаного строку відповідач борг не повернув. На її неодноразові звернення про повернення боргу останній не реагує. Оскільки боржник прострочив виконання грошового зобов`язання, то з нього крім суми боргу, що становить 45700 грн., слід стягнути 3% річних від простроченої суми в розмірі 1485,25 грн. та інфляційні втрати за весь час прострочення в сумі 3435,93 грн., а всього 50621,18 грн.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь вказану суму заборгованості за договором позики та на відшкодування витрат по сплаті судового збору 768,40 грн.

В судове засідання позивач не прибула, направила до суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі (а. с. 34).

В судове засідання відповідач не прибув, про розгляд справи повідомлений належним чином (а. с. 40-41), причини неявки суду не повідомив.

Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 27 червня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір безвідсоткової позики грошей в сумі 45700 грн., які останній зобов`язався повернути до 27 вересня 2018 року, що підтверджується оригіналом розписки, яка була складена відповідачем (а. с. 29).

Як зазначила позивач в позові станом на день подачі позову (12.11.2019) відповідач ОСОБА_2 не повернув їй суму позики відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Тому письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Факт отримання коштів підтверджується змістом боргової розписки (а. с. 29).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (в тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні витрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до розрахунку, наведеного в позові, розмір інфляційних втрат за весь період прострочення (з 27 вересня 2018 року по 5 листопада 2019 року) становить 3435,93 грн. та 3 % річних від простроченої суми - 1485,25 грн.

Належних та достовірних доказів погашення заборгованості за договором позики відповідач ОСОБА_2 суду не надав та не спростував доказів наданих позивачем, а також правильності проведення розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача всієї суми боргу за вищевказаним договором позики від 27 червня 2018 року, що становить суму боргу, 3% річних від простроченої суми та інфляційні втрати, є правомірною, оскільки останній в порушення умов договору суму позики позивачу не повернув.

Керуючись ст. ст. 202, 207, 526, 530, 599, 610, 611, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 76, 78, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , заборгованість за договором позики від 27 червня 2018 року в сумі 50621 (п`ятдесят тисяч шістсот двадцять одна) гривня 18 копійок, із яких 45700 гривень основна сума боргу за договором позики, 1485 гривень 25 копійок три проценти річних з простроченої суми та 3435 гривень 93 копійки інфляційні втрати за весь час прострочення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ставищенський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня ухвалення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Т. Н. Скороход