Єдиний унікальний номер 725/4801/20
Номер провадження 2/725/831/20
08.12.2020 року м.Чернівці
Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:
головуючого судді Федіної А.В.,
за участю секретаря судового засідання Дем`яненко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
У жовтні 2020 року адвокат Бартусевич В.М. в інтересах позивачки звернулась до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 08.10.2020 року належить квартира АДРЕСА_1 , в якій значаться зареєстрованими члени сім`ї колишнього власника - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Вказувала на те, що відповідачі у належній позивачу квартирі не проживають вже тривалий час, більш як 20 років тому вони виїхали за кордон та наміру повертатись в Україну не мають, у квартирі відсутні їх особисті речі, вони не несуть витрати по утриманню майна та вони не мають жодного зв`язку з теперішнім власником житла, не укладали з нею жодних угод щодо користування житловим приміщенням. Проте факт їх реєстрації за вказаною адресою створює перешкоди позивачу у користуванні своєю власністю, що зумовлює звернення до суду з даним позовом, оскільки знятись з реєстрації в позасудовому порядку відповідачі не можуть з підстав їх перебування за кордоном.
На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просила усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
В судове засідання позивач не з`явилась, в її інтересах діяла представник, яка направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Справа слухалась у відсутності відповідачів, які не з`явились в судове засідання незважаючи на те, що належним чином були повідомлені судом про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання. Про причини своєї неявки суд не повідомив і не подав відповідної мотивованої заяви про відкладення розгляду справи.
При цьому, суд не приймає до уваги наявну в матеріалах справи заяву відповідачів, яка надійшла на електронну пошту суду, як заяву про визнання позовних вимог, оскільки відомості про формування такої заяви особисто відповідачами у підсистемі «Електронний суд» відсутні, а також заява не містять застережень про підпис документа електронним цифровим підписом із застосуванням посиленого сертифікату відкритого ключа, що свідчить про використання відповідачами непередбаченого чинним процесуальним законодавством способу звернення до суду.
Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
Оскільки відповідачі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили та не направили відзиву, а представник позивача не заперечувала проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідачів, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Судом встановлено, що 08.10.2020 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , від імені яких діяла ОСОБА_6 з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої сторони було укладено договір купівлі-продажу квартири відповідно до умов якого позивач набула у власність квартиру АДРЕСА_1 та право власності позивача на вказане нерухоме майно зареєстровано у встановленому законом порядку (а/с 5-6)
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.
Відповідно до довідки Відділу ведення реєстру територіальної громади м. Чернівці від 13.10.2020 року у належній позивачу квартири з 24.04.2007 року значиться зареєстрованим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а з 14.05.1999 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а/с 7).
За наслідками розгляду справи встановлено, що відповідачі за місцем своєї реєстрації не проживають, відсутні відомості про зберігання за вказаною адресою їх особистих речей, а також про наявність домовленості між ним та власником квартири щодо користування нею членами сім`ї колишнього власника.
Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.
Таким чином, відповідачі втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 41,45 Конституції України, ст.ст. 6,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.150, 156 ЖК України, ст. 386,391,405 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, -
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду або через Першотравневий районний суд м. Чернівці відповідно до вимог п. 15.5 Розділу ХІІІ ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна