ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1943/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №695/1320/18 Категорія: 304090000 Середа Л. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Храпка В.Д., Вініченка Б.Б., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гонди Сергія Юрійовича на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 червня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , вказуючи, що 20 вересня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № CNGLAU00151018, за умовами якого банк надав відповідачці кредит у розмірі 26 996, 45 доларів США на термін до 20 вересня 2014 року. Відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором.

ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором не виконала, не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами, у зв`язку із чим станом на 12 лютого 2018 року мала заборгованість в сумі 6501, 15 доларів США за тілом кредиту, яку банк просив стягнути з відповідачки, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 12 лютого 2018 року, складає 175 856,11 грн. Також просив стягнути судові витрати у розмірі 2637,84 грн.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 червня 2018 року позов задоволено повністю.

Судом вказано на те, що відповідачка підтвердила свою згоду з умовами кредитного договору та додатковою угодою до договору; користувалася отриманими коштами, а тому знала, що кошти, взяті в борг та підлягають поверненню на умовах, визначених позивачем.

В порушення умов договору ОСОБА_2 свої зобов`язання не виконала, перестала своєчасно сплачувати відсотки по кредиту, інші належні платежі, утворилася заборгованість, яку суд стягнув в межах заявлених позовних вимог за розрахунком банку.

Не погоджуючись з такими рішенням суду першої інстанції, представник відповідачки адвокат Гонда С.Ю. подав апеляційну скаргу. На підстав свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_1 ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_3 .

Доводи скарги зводяться до того, що кредитний договір був укладений для придбання автомобіля в інтересах сім`ї та за ініціативою чоловіка відповідачки, а тому згідно з ч. 4 ст. 65 СК України створює обов`язки і для другого з подружжя.

Крім того, в апеляційній скарзі вказано, що кредитний договір було вчинено під впливом тяжких життєвих обставин та тиском з боку колишнього чоловіка, оскільки на момент укладення договору апелянтка була на 8-му місяці вагітності, мала нестабільний гормональний та емоційний стан, тому не могла самостійно сплачувати щомісячні платежі за кредитними зобов`язаннями.

Також у скарзі зазначено, що позивачем не було надано підтверджень щодо повноважень особи на право звернення до суду в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд апеляційної інстанції розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України передбачено право сторони, третьої особи, а також особі, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника (частина 3 статті 58 ЦПК України).

Представництво за своєю правовою природою - це організаційне правовідношення, змістом якого є повноваження однієї особи (представника) діяти від імені, в інтересах іншої особи, яке виникає з договору, закону, акта органу публічної влади. Як повноваження розуміють систему двох суб`єктивних прав представника, одне з яких є абсолютним, інше - відносним. Абсолютне право представника містить у собі можливість вчинення певних дій від імені та в інтересах особи, а відносне право полягає у тому, що представник вправі розраховувати на те, що всі юридичні наслідки, створені його діями, виникнуть лише для особи, яку він представляє, а не для самого представника.

За загальним правилом право на самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови колегіального виконавчого органу діяти від імені такої особи, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення без довіреності.

Представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Для засвідчення повноважень представника перед третіми особами в процесі здійснення представництва довірителем видається письмовий документ довіреність (стаття 244 ЦК України). Довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами (частина 1 статті 246 ЦК України).

Специфіка представництва за довіреністю в цивільному судочинстві визначена відповідними нормами ЦПК.

Так, згідно з частиною другою статті 15 ЦПК України представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" частина 4 статті 62 ЦПК України.

Статтею 60 ЦПК України визначено винятки із загального правила щодо представництва у суді виключно адвокатом.

Відповідно до частини другої зазначеної статті, під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених устатті 61 цього Кодексу.

Статтею 62 ЦПК України визначено документи, що підтверджують повноваження представників. Зокрема, передбачено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, довіреністю фізичної або юридичної особи.

Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Відповідно до частини 1 статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Отже, слід вважати підтвердженими повноваження представника юридичної особи щодо підписання та подання до суду позову від імені довірителя, якщо право цього представника випливає зі змісту виданої довіреності.

Позовну заяву від імені публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» подано до суду через засоби поштового зв`язку 03 травня 2018 року за підписом представника за довіреністю Савіхіною А.М. (а.с. 1- 23).

При цьому, вказаної у додатках до позовної заяви під п. 7 «Підтвердження повноважень особи, що підписала позовну заяву» самої довіреності позивачем не надано.

Станом на час подачі позову представництво відповідно до 131-2 Конституції України у судах першої інстанції здійснювалося у районних судах незалежно від розгляду справи у загальному провадженні чи спрощеному провадженні (малозначні справи).

Таким чином, позовну заяву від імені ПАТ КБ «ПриватБанк» мала право подавати особа за довіреністю від імені юридичної особи.

Згідно з частиною першою, другої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до ч. 7 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Суд першої інстанції не перевірив наявність повноважень особи, яка подає позов, не з`ясував, що позовна заява подана банком без дотримання вимог ЦПК України, не застосував вимоги ст. 185 ЦПК України та розглянув справу за позовною заявою, поданою від імені ПАТ КБ «Приватбанк» Савіхіною А.М. без підтвердження її повноважень на представлення інтересів банку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Частиною першою статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього кодексу.

Виходячи з наведеного оскаржене судове рішення підлягає скасуванню із залишенням позову без розгляду.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 по суті спору колегія суддів не розглядає з огляду на необхідність залишення позову без розгляду у справі з вказаних вище підстав.

Щодо вказівки у скарзі на постановлення апеляційним судом окремої ухвали в порядку ст. 262 ЦПК України, то колегія суддів не вбачає для цього достатніх підстав.

Керуючись ст.ст. 35, 257, 258, 374, 377, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гонди Сергія Юрійовича задовольнити частково.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 червня 2018 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді