Постанова

Іменем України

13 січня 2020 року

м. Київ

справа №671/1090/18

провадження № 61-1383св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

заявник - Волочиська міська об`єднана територіальна громада в особі Волочиської міської ради Хмельницької області,

заінтересована особа - Волочиська районна державна адміністрація Хмельницької області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Волочиської міської об`єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради Хмельницької області на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 05 вересня 2018 року у складі судді Бабій О. М. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 04 грудня 2018 року у складі колегії суддів Костенка А. М., Гринчука Р. С., Грох Л. М.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року Волочиська міська об`єднана територіальна громада

в особі Волочиської міської ради Хмельницької областізвернулась до суду з заявою, у якій просила визнати спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_1 , що складається із земельної ділянки площею 3,03 в умовних кадастрових гектарах, земельна частка № НОМЕР_1 , відумерлою та передати її у комунальну власність Волочиської міської ради Хмельницької області.

Заяву мотивовано тим, що після смерті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина, яка складається з земельної частки (пая) площею

3,03 га, в умовних кадастрових гектарах. Спадкоємців на земельну ділянку (пай), які б прийняли спадщину у встановленому законом порядку немає, що є підставою для визнання спадщини відумерлою та передачу спадкового майна у комунальну власність територіальної громади.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 07 лютого 2019 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 04 грудня 2018 року, у задоволенні заяви Волочиської міської об`єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради Хмельницької області відмовлено.

Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду мотивовані тим, що відносини спадкування майна ОСОБА_1 виникли 12 грудня 2002 року, тобто до набрання чинності ЦК України, тому до спірних правовідносин застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, а саме ЦК Української РСР 1963 року, яким не передбачено порядку визнання спадщини відумерлою.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що спадкове майно належить державі в силу закону з моменту відкриття спадщини (пункт 5 частини першої статті 555 ЦК Української РСР 1963 року).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі Волочиська міська об`єднана територіальна громада в особі Волочиської міської ради Хмельницької області, не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення та задовольнити заяву у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що правила статті 1277 ЦК України про відумерле майно мають застосовуватися до спірних правовідносин в указаній справі. Строки застосування правил, зазначені вказаною статтею, судами визначені неправильно.

Відповідно до норм Цивільного кодексу УРСР 1963 року, положення якого діяли на момент відкриття спадщини, встановлено перелік випадків переходу спадкового майна за правом спадкоємства до держави, згідно статті 555 ЦК УРСР 1963 року, спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом.

ОСОБА_1 після своєї смерті заповіт не залишив і спадкоємці жодної черги спадщину не приймали.

Спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) в порядку, передбаченому статтею 555 ЦК УРСР 1963 року, до держави не перейшла, тому для захисту інтересів держави подана територіальною громадою заява має бути задоволена з огляду положення абз. 2 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції з 1 січня 2004 року, якою визначено, що правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була ніким прийнята із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, тому це є пряме посилання на застосування судом до даних правовідносин положень статті 1277 цього Кодексу.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи до суду не подано.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини та кола спадкоємців за законом.

У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України.

Відповідно до частини першої та третьої статті 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (у редакції, Закону 2004 року) визначено, що правила статті 1277 ЦК України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року.

Норми пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, за якими ЦК України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, необхідно розуміти таким чином, що правила Книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня

2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК Української РСР.

Тобто, правила абзацу 2 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України підлягають застосуванню, якщо спадщина відкрилась після 01 липня 2003 року, проте не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мають право спадкування відповідно до норм ЦК Української РСР.

Таким чином, сплив однорічного строку, встановленого частиною другою статті 1277 ЦК України та абзацу 2 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, може підлягати обчисленню, починаючи не раніше 01 липня 2003 року.

Установивши, що спадщина після смерті ОСОБА_1 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до набрання чинності ЦК України з 01 січня 2004 року, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви Волочиської міської об`єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради Хмельницької області, оскільки до цих правовідносин підлягають застосуванню норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, а саме ЦК Української РСР 1963 року, яким не передбачалась можливість визнання спадщини відумерлою та перехід прав і обов`язків від спадкодавця до органу місцевого самоврядування.

Крім наведеного, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що оскільки після смерті спадкодавця протягом шестимісячного строку для прийняття спадщини ніхто спадщину не прийняв, то відповідно до статті 555 ЦК Української РСР 1963 року спадкове майно за правом спадкоємства перейшло до держави.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду:

від 15 травня 2019 року у справі № 391/769/17 (провадження №61-39068св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 671/1656/17 (провадження

№ 61-5099св18), від 21 жовтня 2019 року у справі № 671/1153/18-ц (провадження № 61-5353 св 19), від 21 жовтня 2019 року у справі №671/23/19 (провадження №61-7584св19), від 11 листопада 2019 року у справі № 671/24/19, (провадження № 61-8643св19), 04 грудня 2019 року у справі №671/1558/18 (провадження № 61-15487св19).

Доводи касаційної скарги заявника про те, що правила статті 1277 ЦК України про відумерле майно мають застосовуватися до спірних правовідносин в указаній справі є безпідставними, оскільки зводяться до невірного тлумачення норм матеріального права.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо неможливості застосування до спірних правовідносин щодо спадщини, яка відкрилася 12 грудня 2002 року правил статті 1277 ЦК України про відумерле майно.

У справі, що переглядається, судами правильно застосовано наведені вище норми матеріального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

В силу приписів статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не може вдаватись до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вирішує питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вмотивовану відповідь на усі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів першої та апеляційної інстанції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Волочиської міської об`єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради Хмельницької області залишити без задоволення.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 05 вересня 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 04 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська