КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 грудня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 серпня 2019 року в справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення боргу ,-

у с т а н о в и в:

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території в розмірі 5442,24 гривень та 3% річних в розмірі 185,71 гривень. Зазначав, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 , а відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 в цьому будинку, але належним чином не виконує свої зобов`язання по оплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території, внаслідок чого у неї виникла заборгованість в розмірі 5442,24 гривні за період з 01.05.2015 р. по 01.08.2017 р., яку він просить стягнути в судовому порядку,а також 3% річних від суми заборгованості за весь період прострочення виконання зобов`язань.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 серпня 2019 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове,яким задовольнити позов. Зазначає, що суд при вирішенні даного спору не врахував характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі та безпідставно прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог. Якщо суд в силу п.7 статті 81 ЦПК України і не збирає докази то повинен приймати активну участь в розгляді справи для винесення повного справедливого і обґрунтованого рішення.

Заслухавши доповідь судді,обговоривши доводи апеляційної скарги,обставини справи,колегія суддів приходить до наступного.

Пред`явивши вказаний позов до відповідача, позивач в позовній заяві зазначав, що будинок АДРЕСА_1 знаходиться на балансі та обслуговуванні у Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонд Голосіївського району м.Києва». Відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 у вказаному будинку. Посилаючись на положення ст.ст.322, 382 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» позивач зазначив, що відповідач, як власник квартири, зобов`язана утримувати майно,що їй належить. Нарахування вартості послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території (експлуатаційні витрати) за період з 01.05.2015 року по 01.08.2017 року здійснювалось по житловому будинку АДРЕСА_1 з розрахунку 3,41 грн. 1 кв.м загальної площі квартири за мсяць,затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)КМДА від 30.04.2015 №442 (зареєстровано в Головному територіальному управлінні юстиції у місті Києві 22.05.2015 року за №57/1168),термін оплати спожитих послуг-до 20-го числа місяця.

Посилаючись на невиконання відповідачкою зобов`язань перед позивачем за послуги з утримання будинку та прибудинкової території з 01.05.2015 року по 01.08.2017 року, позивач просив стягнути з відповідачки 5442,24 грн..

Судом першої інстанції встановлено що відповідно до довідки Комунального концерну «Центр комунального сервісу» № 3969 від 29.09.2017 р. АДРЕСА_1 перебуває на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», в квартирі АДРЕСА_2 цього будинку, яка приватизована, зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права,викладені в постановах Верховного Суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що, звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що саме відповідач є власником квартири і саме вона повинна виконувати зобов`язання з оплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території, однак, будь-яких доказів на підтвердження зазначених обставин матеріали справи не містять і з клопотаннями про витребування таких доказів судом позивач не звертався. Доказів на підтвердження фактичного надання таких послуг позивачем, як то договори з постачальниками послуг, акти виконаних робіт, кошторис понесених витрат, тощо, при зверненні до суду та на час розгляду справи надано не було.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції, оскільки воно постановлено з додержанням вимог матеріального та процесуального права та з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у Постанові від 26 вересня 2018 року в справі №750/12850/16-ц.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до п.п.1, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосується предмета спору з власної ініціативи.

З урахуванням вимог вказаної норми процесуального закону, колегія суддів вважає посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд повинен був приймати активну участь в розгляді справи для винесення повного справедливого і обґрунтованого рішення, необґрунтованими.

Саме позивач повинен був зайняти активну позицію у доведеності своїх вимог, як при подачі до суду позову, так і під час розгляду справи, виконавши вимоги глави 5 ЦПК України.

Позивач не навів в апеляційній сказі будь-яких аргументів щодо відсутності у нього об`єктивної можливості з`ясувати особу або осіб, які проживають у квартирі АДРЕСА_2 , які отримують послуги з утримання будинку та прибудинкової території та силу закону зобов`язані сплачувати спожиті послуги.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що питання фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування в справі та має істотне значення для її правильного вирішення, а саме рішення Київської міської ради № 270/270 від 09.10.2014 р. «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м.Києва» та розрахунок заборгованості не є достатніми доказами на підтвердження надання житлово-комунальних послуг.

Підставою для стягнення заборгованості є саме доведеність позивачем факту надання житлово-комунальних послуг.

Викладені в апеляційній скарзі повноваження та зобов`язання позивача з утримання та обслуговування житлового і нежитлового фонду, з посиланням на численні нормативно-правові акти та Статут підприємства, в даному випадку правового значення не має для перевірки законності та обґрунтованості постановленого в даній справі рішення, оскільки судом не піддавалось сумніву право позивача на пред`явлення позовних вимог, а залишені вони без задоволення з підстав їх недоведеності.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивач, надавши суду апеляційної інстанції Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої співвласниками квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції та причин неподання не вказав, унаслідок чого вказані докази не можуть бути предметом розгляду судом апеляційної інстанції.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України,суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» залишити без задоволення.

Рішення Голосіїського районного суду міста Києва від 13 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на підставі ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий: А.О. Чобіток

Судді: О.В. Немировська

Т.І. Ящук