справа № 156/791/19
Провадження № 2/156/21/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
15 січня 2020 року смт Іваничі
Іваничівський районний суд Волинської області
в складі: головуючого - судді Нєвєрова І. М.,
за участю секретаря судового засідання Салатюк Г.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Іваничівського районного суду цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,-
Позивач звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 22 квітня 2016 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн., починаючи з 21 березня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття.
Зазначає, що на сьогоднішній день визначена сума аліментів на утримання дитини є недостатньою, оскільки зросли витрати на її утримання, а також, їй відомо, що відповідач офіційно працевлаштований та отримує стабільну заробітну плату, тому просить змінити спосіб стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 з твердої грошової суми на 1/4 частину від доходу але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання чинності рішенням суду до досягнення дитиною повноліття.
В судове засідання позивач не з`явилась, однак від її представника ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує, просив суд позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать відповідні розписки в матеріалах справи, причину неявки в судове засідання не повідомив, відзиву на позовну заяву на адресу суду не направив.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.
Дослідивши письмові докази, надані позивачем на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і, які сторона вважає достатніми для обґрунтування своїх позовних вимог, та, з`ясувавши фактичні обставини, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав.
Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 встановлено, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3).
Судом встановлено, що на підставі рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 22 квітня 2016 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. починаючи з 21 березня 2016 року і до досягнення ним повноліття. На підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист (а.с.4).
Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 1ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до вимог ч. 1ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначених за рішенням суду, може бути згодом зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.
Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України.
Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року, винесеній за результатами розгляду справи №6-143цс13 за заявою про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.
Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму ВС України від 15.05.2006 р. №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
При визначенні розміру стягуваних аліментів суд виходить з прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» для дітей віком від 6 до 18 років 2218 грн., а також з того, що відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно зі статтями 18,27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чип приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Судом враховується той факт, що батьки несуть рівну відповідальність щодо належного виховання та розвитку дитини. Відповідач на день ухвалення рішення про стягнення із нього аліментів офіційно ніде не працював. Згідно довідки ТВО військового комісара Рожищенського районного військового комісаріату О. Мяло від 24 червня 2019 року № 912, ОСОБА_2 проходить військову службу за контрактом у Рожищенському районному військовому комісаріаті Волинської області на посаді оператора відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу з 01 червня 2017 року. (а.с. 5). Копією довідки про доходи Волинського обласного військового комісаріату від 20 червня 2019 року № 121 стверджується, що ОСОБА_2 отримує стабільну заробітну плату. (а.с.6).
У матеріалах справи також відсутні відомості і про доходи позивача, її працевлаштування. Із досліджених доказів слідує, що відповідач на даний час офіційно працює та отримує стабільну заробітну плату, що у відповідності до вимог ст. 183 СК України є підставою для стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу).
Суд також враховує задовільний стан здоров`я дитини на утримання якої присуджуються аліменти та її вік, наявність права вибору способу стягнення аліментів відповідно до вимог ч.3 ст.181 СК України у того з батьків, разом з яким проживає дитина, законодавчі зміни у визначенні мінімального розміру аліментів.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що слід змінити розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, тобто змінити розмір аліментів, стягнутих за рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 22 квітня 2016 року з відповідача, з твердої грошової суми в розмірі 600 грн. на аліменти в частці від заробітку (доходу), а саме, 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, що на думку суду, буде необхідним і достатнім для матеріального забезпечення дитини.
Крім того, при визначенні початку строку стягнення аліментів, слід врахувати, що згідно роз`яснень, даних у п. 23постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.
Керуючись статтями 180-184,191,192 Сімейного кодексу України, статтями 4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265,273, 274, 277, 279, 280-284, 287, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позов ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_2 про зміну способу стягнення аліментів задовольнити повністю.
Змінити розмір аліментів, стягуваних відповідно до рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 22 квітня 2016 року та стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання АДРЕСА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_1 на утримання малолітньої дитини сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави 840 (вісімсот сорок) грн. 80 (вісімдесят) коп. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Згідно підп. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Іваничівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя І. М. Нєвєров