Справа № 158/2607/20
Провадження № 2/0158/838/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 грудня 2020 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого - судді Корецької В.В.
за участю секретаря - Процик Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в :
Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до кредитного договору від 03.12.2010 року відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, в подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 7000 грн.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 03.11.2020 року по справі призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідачем відзиву на позовну заяву подано не було.
Дослідивши представлені письмові докази в справі, суд дійшов такого висновку.
На підтвердження заявлених позовних вимог Банк надав: копію підписаної 03.12.2010 року сторонами анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку; копію довідки про умови кредитування за карткою "Універсальна" 55 днів пільгового періоду; розрахунок заборгованості за договором № б/н від 03.12.2010 року; витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку; довідку про видані відповідачу кредитні картки; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки відповідача; виписку за договором № б/н станом на 23.09.2020 року.
Із анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, яка 03.12.2010 року підписана відповідачем ОСОБА_1 в якості позичальника, вбачається, що він підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним і Банком договір про надання банківських послуг (а.с. 15).
Відповідач своїм підписом підтвердив своє ознайомлення і згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитись з їх змінами на офіційному сайті Приватбанку (а.с. 15).
Цього ж дня відповідач своїм підписом засвідчив ознайомлення з довідкою про умови кредитування за карткою "Універсальна" 55 днів пільгового періоду (далі - Умови).
Цими Умовами встановлено базову процентну ставку у 2,5% в місяць, що нараховується на залишок заборгованості з розрахунку 360 днів у році, та сплатою обов`язкового щомісячного платежу у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень і не більше залишку заборгованості, до 25 числа кожного місяця, наступного за звітним. За зняття готівки в Банку встановлена комісія на рівні 4% від суми операції, 1% - за зняття власних коштів.
Умови кредитування передбачають пеню за несвоєчасне погашення заборгованості двох видів: 1) базова процентна ставка за договором/30 за кожний день прострочення кредиту; 2) 1% від заборгованості, але не менше 30 гривень в місяць, що нараховується раз на місяць при наявності прострочення за кредитом або процентами 5 і більше днів на суму більше 50 гривень.
Вказані Умови встановлюють штраф в розмірі 500 гривень плюс 5% від суми позову при порушенні строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів.
До позовної заяви позивачем додано Умови та правила надання банківських послуг, які не містять підпису відповідача (а.с. 17-40).
Згідно наданої АТ КБ «ПриватБанк» довідки про видані відповідачу кредитні картки останньому було випущено та видано чотири картки: від 03.12.2010 року номер картки НОМЕР_1 , терміном дії до 02/13 ; від 23.09.2014 року номер картки НОМЕР_2 , терміном дії до 11/15; від 13.11.2012 року номер картки НОМЕР_3 , терміном дії до 04/16 ; від 15.10.2015 року номер картки НОМЕР_4 , терміном дії до 08/19. У подальшому картки не випускались, і з новим терміном дії відповідачу не видавались.
З наданої АТ КБ «ПриватБанк» довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки вбачається, що з 03.12.2010 року по 31.01.2017 року кредитний ліміт відповідачу збільшувався з 500 грн до 7000 грн, а 18.07.2018 зменшено до 0,00 грн. Однак з виписки за кредитним договором станом на 23.09.2020 року, судом встановлено, що відповідачу востаннє було збільшено кредитний ліміт до 5000 грн 23.12.2013 року. Тому суд відхиляє надану в довідці інформацію щодо збільшення йому кредитного ліміту до 7000 грн.
Також, судом встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір від 03.12.2010 року у вигляді заяви-анкети не містить узгодження умов та порядку випуску та видачі відповідачу кредитних карток, як і не містить узгодження умов та порядку, щодо зміни умов кредитування та обслуговування кредитних карток, що стосується встановлення (зменшення/збільшення) кредитного ліміту. Не містить договір і строку повернення кредиту (користування ним).
Водночас з наданої позивачем АТ КБ «Приватбанк» виписки за договором № б/н станом на 23.09.2020 року, вбачається рух коштів по картковим рахункам ОСОБА_1 , та встановлено факт використання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів в межах отриманого кредитного ліміту 5000 грн, протягом періоду з 03.12.2010 року по 30.04.2015 рік. У подальшому згідно цієї виписки не вбачається, щоб відповідач користувався коштами, лише виключно здійснювалися банківські операції щодо списання відсотків, нарахування штрафу та пені за простроченим кредитом, а також автоматичне погашення заборгованості з карти, перекази коштів між рахунками за договором.
Водночас, судом встановлено, з указаної виписки за кредитним договором, що відповідачем на виконання кредитного договору, в період з 17.07.2018 року по 10.08.2020 року на кредитну картку здійснювалися платежі, як поповнення кредитної картки та погашення заборгованості, на загальну суму 9500 грн., а саме: 17.07.2018 700 грн; 30.07.2018 400 грн; 28.08.2018 300 грн; 26.09.2018 500 грн; 29.10.2018 500 грн; 17.11.2018 500 грн; 08.12.2018 1300 грн; 21.01.2019 500 грн; 13.02.2019 500 грн; 16.03.2019 -600 грн; 08.08.2019 - 1000 грн; 13.06.2020 2000 грн; 10.08.2020 1000 грн.
Разом з тим, з вказаного розрахунку заборгованості відповідача за період з 03.12.2010 по 21.09.2020, незважаючи на відсутність погодження між сторонами у визначеній законом формі істотних умов договору, вбачається, що позивачем здійснювалось нарахування та списання відсотків не у розмірі 30 % річних (2.5 %), а у збільшеному розмірі: з 01.09.2014 34,8 %, з 01.04.2015 року 43,2 %, з 01.09.2015 відсоткова ставка щомісячно змінювалась та нарахування відсотків проводилось за відсотковими ставками у розмірі 30 %, 34,8 %, 43,2 %, а з 19.05.2016 нарахування відсотків за користування кредиту банком проводилось за збільшеними відсотковими ставками у розмірі 34,8 %, 43,2 %,
Тож зважаючи на наведене, суд розцінює наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором як власну калькуляцію, яка не може бути належним і допустимим доказом при розгляді даного спору, як і не може бути допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між сторонами. Інших доказів щодо здійсненого розрахунку по заявленим вимогам, суду не надано.
Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, за змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
АТ КБ «ПриватБанк», пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за договором, просив стягнути тіло кредиту, проценти за відсотками нарахованими на прострочений кредит відповідно до вимог статті 625 ЦК України та пеню.
Як на підставу своїх позовних вимог про погашення заборгованості за договором, позивач посилався на тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», які не підписані відповідачем ОСОБА_1 .
При цьому, в матеріалах справи відсутні докази того, що саме додані до позовної заяви тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Умови та правила надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» розумів відповідач ОСОБА_1 , як і того, що відповідач з ними ознайомився і погодився, підписуючи анкету-заяву.
Судом також встановлено, що підписана відповідачем анкета-заява від 03.12.2010 року не містить ознак узгодження в письмовій формі умов щодо розміру процентів за користування кредитом та розміру неустойки, видачі виду кредитної картки.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Отже, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.
Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк», щодо стягнення з відповідача 3450,53 грн - нарахованої пені задоволенню не підлягають.
Разом з тим, не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення 3094,06 грн - заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит відповідно до вимог статті 625 ЦК України, адже позивачем не надано розрахунку вказаної вимоги, тому суд позбавлений можливості визначити правильність визначеної суми, періоду та методики з якої виходив позивач заявляючи вказану вимогу.
Зважаючи на наведене, суд вважає за доцільне також зазначити, що у вказаній вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131 цс 19), зауважено про таке.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.
Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , позивач АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заявлених вимог у позові, дотримуючись засад змагальності у цивільному судочинстві.
При розгляді справи суд відповідно до вимог статей 10, 12, 13 ЦПК керується принципом верховенства права та розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для вирішення справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно із частинами 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до частин 2, 3 статті 83 ЦПК України позивач повинен подати суду докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.
За змістом ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Позивач не надав належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів на умовах і в обсязі, що зазначені в позові, та наявності у нього заборгованості за цим договором.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у повному обсязі.
Оскільки позов задоволенню не підлягає, сплачена позивачем сума судового збору не може бути стягнута з відповідача.
Керуючись статтями 207, 526, 527, 623, 628, 638, 652, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 76 - 81, 89, 133, 141, 209, 229, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в :
У задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.
Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду через Ківерцівський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», адреса: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50.

Представник позивача Ляр Дмитро Юрійович, адреса: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 .

Суддя Ківерцівського районного суду В.В. Корецька