ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/178/20Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року м.Черкаси

Колегія суддів Черкаського апеляційного суду у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Попова М.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;

відповідач - ОСОБА_3 ;

особа, що подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лінніка Миколи Сергійовича на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 грудня 2019 року ухваленої у складі судді Пироженка С.А. про відмову в забезпеченні позову у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спадкового майна,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ спадкового майна.

04 грудня 2019 року представник ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на автомобіль ВАЗ-21124, 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , який знаходиться в розпорядженні ОСОБА_4 та передати його на відповідальне зберігання ОСОБА_1 , з метою забезпечення позову, при цьому попередньо провівши вартісну оцінку автомобіля на даний час для встановлення яку вартість він втратив з вини ОСОБА_4 .

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 грудня 2019 рокув задоволенні заяви відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що заявником не наведено жодних об`єктивних даних та не надано належних і допустимих доказів, які б дали суду підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 грудня 2019 рокута прийняти нову постанову, якою задовольнити вимоги про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в провадженні суду знаходиться позов про поділ майна і спірний автомобіль є часткою спірного майна, яке підлягає поділу і в даному автомобілі є частка майна позивача і нею незаконно користується сторона відповідача, при цьому пошкоджуючи дане майно, зменшуючи його вартість при відсутності будь-яких гарантій повного знищення даного майна або його знецінення. Наявність ухвали суду про передачу спірного автомобіля на зберігання ОСОБА_4 не являється перешкодою для прийняття мір забезпечення позову.

Вважає, що на даний час існує реальна загроза втрати майна.

Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказане судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Соснівського районного суду м. Черкаси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності.

В порядку забезпечення вказаного позову ухвалою суду від 08 січня 2013 року, зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передати ОСОБА_4 на зберігання автомобіль ВАЗ-21124, 2006 року випуску, свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу та ключі від нього.

В подальшому рішенням суду від 20 березня 2012 року визнано, зокрема, за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину автомобіля ВАЗ-21124.

Відповідно до частин 1,2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини 1статті 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до частини 5 статті 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає, як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Як роз`яснено в пунктах 1 та 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігати ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції вірно визначив, що заявник не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що відповідачка має намір чи вчиняє будь-які дії, які утруднять чи зроблять неможливим виконання рішення суду у справі, що розглядається.

Крім того суд першої інстанції вірно зазначив у своїй ухвалі, що ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 січня 2013 року спірний автомобіль було передано на відповідальне зберігання ОСОБА_4 і на даний час ухвала чинна та судом не скасована, а суд не наділений процесуальними повноваженнями скасовувати чи змінювати ухвалу суду про забезпечення позову з метою забезпечення інших позовних вимог.

А тому посилання скаржника в своїй апеляційній скарзі про те, що ухвала про передачу автомобіля на відповідальне зберігання ОСОБА_4 була винесена після прийняття судового рішення та фактично втратила свою силу є безпідставними, оскільки із пояснень представника ОСОБА_5 вбачається, що вказана ухвала не скасована і на даний час є чинною.

Колегія суддів також не може прийняти до уваги твердження викладені в апеляційній скарзі про те, що забезпечення позову є необхідним проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити або знецінити, оскільки ОСОБА_4 не є відповідачем у даній справі, відповідно до рішення суду від 20 березня 2012 року за нею визнано право власності на Ѕ частину спірного автомобіля і докази того, що вона вчиняє несумлінні дії відносно автомобіля направлені на його приховування, продаж, знищення чи знецінення в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не підлягає до задоволення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 грудня 2019 року- без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 грудня 2019 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спадкового майна -залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді Н.І. Гончар

Ю.В. Сіренко

Т.Л. Феті сова

Повний текст постанови складений 15 січня 2020 року