ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 688/3398/19
Провадження № 22-ц/4820/88/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В.,

секретар судового засідання Гриньова А.М.,

з участю представника позивача Галюка В.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №688/3398/19 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на заочне рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2019 року (суддя Босюк В.А.) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ПАТ АБ «Укргазбанк» (далі - Банк), звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що 18 січня 2008 року з ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №162008/3в, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 168000 грн на строк з 18 січня 2008 року по 17 січня 2028 року зі сплатою 16,5% річних. Взяті на себе зобов`язання за договором відповідач належним чином не виконував. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 грудня 2011 року з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за кредитним договором станом на 30 вересня 2011 року в сумі 171284,53 грн. Рішення суду відповідачем виконано частково. За період з 01 жовтня 2011 року по 16 липня 2019 року ОСОБА_2 має невиконані зобов`язання за кредитним договором на загальну суму 422890,52 грн, яка складається із: заборгованості по процентах прострочених у сумі 205883,80 грн, заборгованості по процентах поточної у сумі 928,49 грн, заборгованості по пені за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 24069,89 грн, заборгованості по пені за несвоєчасну сплату процентів у сумі 192078,23 грн.

Зазначену заборгованість позивач просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2019 року в позові відмовлено.

ПАТ АБ «Укргазбанк», не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на незаконність судового рішення. Суд не взяв до уваги те, що рішення про стягнення заборгованості боржником виконано частково. Проценти підлягають нарахуванню і сплаті щомісяця до дня повернення кредиту. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора про стягнення заборгованості не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання від боржника заборгованості та штрафних санкцій, передбачених умовами договору, ЦК України.

У засіданні апеляційного суду представник позивача апеляційну скаргу підтримав.

Відповідач не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_2 відповідно до умов кредитного договору №162008/3в від 18 січня 2008 року, укладеного з ПАТ АБ «Укргазбанк», отримав кредит у сумі 168000 грн на строк з 18 січня 2008 року по 17 січня 2028 року, або по день визначений у п. 3.3.11 договору зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 16,5% річних.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 грудня 2011 року у справі №2-1265/2011 з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №162008/3в від 18 січня 2008 року станом на 30 вересня 2011 року в розмірі 171284, 53 грн, що складалася: з простроченої заборгованості по кредиту в сумі 594,24 грн, строкової заборгованості по кредиту в сумі 161398,60 грн, простроченої заборгованості по процентах у сумі 6739,53 грн, поточної заборгованості по процентах у сумі 2189,41 грн, пені за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 23,29 грн, пені за несвоєчасну сплату процентів у сумі 339,47 грн.

Рішення суду виконано частково.

За позицією позивача за період з 01 жовтня 2011 року по 16 липня 2019 року за ОСОБА_2 у зв`язку з невиконаним зобов`язанням за кредитним договором виникла прострочена заборгованість у сумі 422890,52 грн, яка складається із: заборгованості по процентах прострочених у сумі 205883,80 грн, заборгованості по процентах поточної у сумі 928,49 грн, заборгованості по пені за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 24069,89 грн, заборгованості по пені за несвоєчасну сплату процентів у сумі 192078,23 грн.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Рішення про відмову в позові суд мотивував безпідставністю позовних вимог про стягнення процентів і пені, нарахованих після закінчення строку дії договору.

Такий висновок суду відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З метою забезпечення єдності судової практики у спірних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц сформувала висновок, відповідно до якого якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст. 1050 ЦК України.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

У цьому разі положення абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Разом з тим, права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах підлягають захисту згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від попереднього висновку і підтвердила його актуальність для спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд першої інстанції правильно врахував наведені висновки Верховного Суду при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Отже, зі зверненням з вимогою про дострокове повернення кредиту в повному обсязі в 2011 році, позивач реалізував своє право на дострокове пред`явлення вимоги до ОСОБА_2 відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії кредитного договору, а тому в нього припинилося право нараховувати проценти та пеню за кредитним договором після закінчення строку його дії у 2011 році.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову є правильним.

З огляду на викладене, безпідставними є доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для стягнення донарахованих процентів і пені за період з 01 жовтня 2011 року по 16 липня 2019 року.

Підлягають відхиленню доводи апеляційної скарги про правомірність позовних вимог з посиланням на попередньо напрацьовані судовою практикою висновки про застосування норм права у спірних правовідносинах, викладені в постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі №520/16150/ 15-ц, від 13 грудня 2018 року а справі №913/11/18.

В силу ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 45 цього Закону Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

Відповідно до ч. 2 ст. 416 ЦПК України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що Цивільним процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду.

Для забезпечення сталого застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду мають перевагу над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного суду.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права із додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» залишити без задоволення.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 січня 2020 року.

Суддя-доповідач О.І. Талалай

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта