Справа № 236/2917/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді - Сердюк Н.В.,

за участю секретаря - Безорчук А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лиман Донецької області за відсутністю сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Об`єднаної територіальної громади м.Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог за стороні відповідача - державний нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

03 вересня 2020 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Краснолиманського міського суду Донецькох області з позовом до Об`єднаної територіальної громади м.Лиман про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

Позовні вимоги обгрунтовані наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 - батько ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарсько - побутовими будівлями і спорудами, розташований за адресою : АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці площею 0,0700 га, з кадастровим номером :01:007:0042, належній ОСОБА_4 на праві праватної власності на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку.

З метою оформлення спадщини позивачі звернулися до Державного нотаріуса, втім у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку було відмовлено через відсутність правоустановлюючого документа на ім`я спадкодавця ОСОБА_4 .

Враховуючи, що ОСОБА_4 за життя не зареєстрував право власності на земельну ділянку та не отримав відповідний правоустановлюючий документ - державний акт на право власності на землю, позивачі позбавлені можливості в позасудовому порядку оформити право на належну їм спадщину.

Для участі в судовому засіданні позивачі не прибули, однак надали заяви, в яких просили розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов повністю (а.с. 69-70).

Представник відповідача Лиманської міської ради Донецької області, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до суду не прибув, натомість відповідачем надана письмова заява про розгляд справи без участі представника, заперечень проти позову відповідачем не висунуто (а.с. 48).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору за стороні відповідача - державний нотаріус Лиманської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Алєксєєва В.Є., в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с.74).

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної сліжби Краснолиманського міського управління юстиції, актовий запис № 140 (а.с.11)

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Краснолиманським відділом реєстрації актів громадського стану, актовий запис № 67 (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Лиманським міським віддлом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 11 грудня 2019 року, актовий запис № 846 (а.с.13).

На підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки ОСОБА_4 належала земельна ділянка площею 0,0682 га, для індивідуального житлового будівництва, розташована за адресою : АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 28.10.2020 року після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відкрилася спадкова справа (а.с.75).

Постановою державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 13 серпня 2020 року № 1421/02-31 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарсько - побутових будівель, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , було відмовлено у зв`язку з відсутністю документів підтверджуючих право власності спадкоємця (а.с.15).

В той же час, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарсько - побутовими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :01:007:0042, що належав ОСОБА_4 на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку, посвідченого 14.02.2003 року Краснолиманською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером № 389 та зареєстрованим в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 14.02.2003 року за № 173902 (а.с.16).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власниками житлового будинку в АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.18-20).

За життя ОСОБА_4 , після купівлі земельної ділянки не звернувся за отримання Державного акту про право власності на земельну ділянку, отже на сьогоднішній день позивачі позбавлені можливості в позасудовому порядку - шляхом отримання нотаріального свідоцтва про право на спадщину за законом - оформити свої права на вказане майно.

Відповідно до п. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Так відповідно до ст. 1216 ЦК Україниспадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). У відповідності зі ст. 1218 до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Частина 1 статті 1297 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Відповідно до ч.1,4 ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Форми державних актів на право власності на земельну ділянку, право постійного користування земельною ділянкою затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно із ст. ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвстановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Пунктом першимстатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1ст. 9 Конституції України, ратифікованаЗаконом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції`і є частиною національного законодавства України, встановлено, щокожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантуєкожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обовязків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним».

Нормами статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Вказані роз`яснення мають на увазі, що спадкоємець повинен звернутися до суду у порядку позовного провадження з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування.

Відповідно до п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

З урахуванням викладених позивачем обставин та досліджених у судовому засіданні письмових доказів, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Об`єднаної територіальної громади м.Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст.4, 10, 12, 27, 76-80, 83, 95, 128-130, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Об`єднаної територіальної громади м.Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог за стороні відповідача - державний нотаріус Лиманської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування - задовольнити повністю.

Визнати в рівних долях за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на земельну ділянку площею 0,0700 га з кадастровим номером :01:007:0042, розташовану за адресою : АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належала ОСОБА_4 на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку, посвідченого 14 лютого 2003 року Краснолиманською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером №389 та зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 14 лютого 2003 року за № 173602.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 8 грудня 2020 року.

Головуючий суддя -