Справа №. 156/1242/20
Номер провадження: 2-н/156/57/20
УХВАЛА

09 грудня 2020 року смт Іваничі

Суддя Іваничівського районного суду Волинської області Федечко М.О., дослідивши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и л а:

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2020 року цивільну справу № 156/1242/20 передано на розгляд судді Федечко М.О.

Суддя Іваничівського районного суду Волинської області Федечко М.О. заявила самовідвід у даній справі, обґрунтований тим, що особа, яка є заявником у даній цивільній справі ОСОБА_1 є працівником Іваничівського районного суду займає посаду заступника керівника апарату.

Дослідивши зміст заяви про самовідвід судді ОСОБА_3 , матеріали справи, приходжу до висновку, що заява про самовідвід судді Федечко М.О. підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості та об`єктивності судді.

Відповідно до статтей 6, 9 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції, законів України та на засадах верховенства права. Суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов`язків, визначених процесуальним законом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Стаття 9 Конституції України визначає, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до частини 4 статті 10 ЦПК України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом. При цьому, наявність безсторонності визначається в тому числі і тим, чи забезпечує суд умови, за яких у сторін не виникало б будь-яких сумнівів у безсторонності судді та всього складу суду при розгляді даного позову.

Пунктами 49, 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2006 року в справі «Білуха проти України» визначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 вищевказаної Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі. Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду. Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві.

У пункті 2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27 липня 2006 року) зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Таким чином, з метою уникнення будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді при розгляді даної справи, та для забезпечення умов, за яких у будь-кого не виникало б сумнівів щодо розгляду справи безстороннім та неупередженим судом, приходжу до висновку щодо наявності підстав для задоволення заяви про самовідвід у даній справі.

Зважаючи на вищевикладене заяву судді Федечко М.О. про самовідвід слід задовольнити.

Керуючись ст. ст. 6, 9, 48, 55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 33, 36, 39, 40, 260 ЦПК України,

п о с т а н о в и л а:

Заяву про самовідвід судді Федечко Марти Орестівни у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 задовольнити.

Справу № 156/1242/20 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 передати до канцелярії Іваничівського районного суду Волинської області для проведення повторного автоматизованого розподілу справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М.О.Федечко