Справа № 216/138/20
провадження №2/216/2152/20
03 грудня 2020 року м. Кривий Ріг
Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Бутенко М.В.,
за участю: секретаря судового засідання Клименко А.В.,
розглянувши в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати, -
С У Т Ь С П О Р У:
У січні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 , який уточнив 04.11.2020 року та просив стягнути заборгованість по заробітній платі та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати.
Ухвалою суду від 06 лютого 2020 року справу прийнято до розгляду по суті у спрощеному провадженні з викликом сторін по справі (а.с. 21).
Представник позивача в судове засідання надав заяву про розгляд справи за його з позивачем відсутності, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином, не скористався правом подати відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, у зв`язку з чим на підставі п. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Перевіривши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст. 4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.
Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР№ 2148-VIIIвід 19.10.1973 р., держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці.
Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Нормами ст.47КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.
Згідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Статтею 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати.
Як встановлено у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 з 03.06.2016 року перебував у трудових відносинах з фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 , що підтверджується копією повідомлення про прийняття працівника ОСОБА_1 на роботу (а.с.7).
Судом встановлено, що позивач 14.06.2017 року звільнився з підприємства відповідача за власним бажанням, протилежного матеріали справи не містять.
Відповідно до довідки № 4601, виданої на запит представнику позивача ОСОБА_3 сума заробітної плати згідно штатного розпису позивача складає: за червень 2016р. листопад 2016р. 1450 грн., грудень 2016р. 1600 грн., в період з січня по червень 2017 р. 3200 грн.
Заробітна плата за останні 2 місяці роботи складає: травень - 3200 грн. робочих днів 27, червень - 3200 грн. робочих днів 20.
2016р.: червень 23 дні, липень 26 днів, серпень 27 днів, вересень 26 днів, жовтень 26 днів, листопад 26 днів, грудень 26 днів;
2017р.: січень 25 днів, лютий 24 дні, березень 27 днів, квітень 25 днів, травень 27 днів, червень 12 днів.
Всього за період несплати заробітної плати у 2016-2017 роках 320 днів. Період з червня 2017 року по сьогоднішній день - 636 днів. Всього 956 грн.
Розрахунок згідно Постанови розраховується наступним чином: (3200+3200):39=112,00 грн.*956 днів =107 072 грн.00 коп.
Відповідно до ч. 1ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Формула для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні передбачена у п.п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, і є наступною: розмір середньоденної заробітної плати помножений на кількість робочих днів затримки розрахунку. Середньоденна заробітна плата визначається так: сума зарплати за 2 місяці, що передують події, з якою пов`язана виплата, поділена на кількість відпрацьованих робочих днів за 2 місяці, що передують події, з якою пов`язана виплата.
Абз. 1 п. 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. (Абзац перший пункту 8 Із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ №1398 від 30.07.1999 року).
П. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства по оплату праці» передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальність.
Аналогічна правова позиція Верховного Суду України міститься у постановах від 24.10.2011 р. у справі № 6-39 цс 11, від 21.11.2011 р. у справі № 6-60 цс 11, від 03.07.2013 р. у справі № 6-60 цс 13, від 20.11.2013 р. у справі № 6-114 цс 13, від 05.10.2016 р. у справі № 6-2405 цс15, від 13.03.2017 р. у справі № 6-259цс17.
Приймаючи до уваги вказані положення законодавства та факт нездійснення з позивачем остаточного розрахунку при звільненні на момент ухвалення даного рішення, позивач має право на стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати у розмірі 27 900 грн. та середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 15 червня 2017 року у сумі 107 072 грн., що разом складає 134 972 грн.
Отже відповідачем не надано та матеріали справи не містять належних доказів, що спростовують вищенаведені доводи позивача. При цьому, суд зауважує, що належним та достатнім способом захисту прав позивача у даному випадку є стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку, тому суд вважає заявлені позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають повному задоволенню.
На підставі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Згідно до п. 1. ч. 1 ст.5Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704, 80 грн.
Керуючись ст. ст. 47, 115, 116, 117, 233 КЗпП України, ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 273, 274, 430 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
Уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати, задовольнити.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 1349 грн. (одна тисяча триста сорок дев`ять гривень).
Допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , (ЄДРПОУ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Суддя М.В. Бутенко