Справа № 211/1905/20
Провадження № 2/211/1343/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 грудня 2020 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді - Середньої Н.Г.

за участю секретаря судового засідання - Зайцевої А.М.,

у відсутність сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Довгинцівський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який на виконання ухвали суду від 07.04.2020 уточнив, де просить суд визнати виконавчий напис від 30.10.2018 року № 1834, вчинений приватним нотаріусом Бондар І.М. щодо звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування вимог зазначив, що 05 березня 2007 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № KRKWGK00150673, згідно з яким було отримано кредитні кошти у розмірі 126250,00 грн. з кінцевим терміном повернення 04 березня 2022 р. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 05 березня 2007 року між сторонами було укладено договір іпотеки квартири загальною площею 65,10 кв.м., що розташоване по АДРЕСА_1 . 05 березня 2020 року ним було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження № 61288853, винесену Довгинцівським ВДВС, підставою для якого став виконавчий напис № 1834, вчинений 30.10.2018 приватним нотаріусом Бондар І.М., за яким запропоновано здійснити стягнення на його нерухоме майно на користь банку в сумі 833521,88 грн., яка складається із заборгованості за кредитом, заборгованості по відсоткам, комісії, пені, штрафу та витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису. Вважає вказаний виконавчий напис таким, що вчинений з грубим порушенням порядку вчинення виконавчими написами нотаріусами, оскільки ним не було отримано письмового повідомлення про факт вчинення виконавчого напису нотаріусом, вчинення виконавчого напису відбулося поза строками, протягом якого його можливо було вчинити (за період 10 років 5 місяців 3 дні) та без необхідної перевірки та встановлення безспірності боргу, оскільки рішенням Верховного Суду зобов`язано відповідача здійснити з 01 лютого 2009 року перерахунок суми заборгованості за кредитним договором від 05 березня 2007 року № KRKWGK00150673 із застосуванням відсоткової ставки 16.08% річних за користування кредитом, згідно з умовами вказаного кредитного договору. Тому оскільки нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконалася належним чином у безспірності розміру суми, що підлягає стягненню за виконавчим написом, чим порушила норми Закону України «Про нотаріат», позивач просить вимоги задовольнити.

Ухвалою від 07 квітня 2020 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 12 травня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Зобов`язано приватного нотаріуса Бондар І.М. надати суду належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи щодо виконавчого напису нотаріуса № 1834 від 30 жовтня 2018 року, про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 12 травня 2020 року за заявою позивача забезпечено позов, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 1834 від 30 жовтня 2018 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , у виконавчому провадженні № 61288853 від 14.02.2020.

В судове засідання сторони та треті особи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 вкотре звернувся до суду з заявою про відкладення розгляду справи у зв`язку з відрядженням його представника.

Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» подав до суду відзиву на позов.

В обґрунтування відзиву зазначено, що в порушення умов кредитного договору позивач свої зобов`язання з повернення кредиту не виконав та не повернув в межах строку, встановленого договором, суму кредиту та не сплатив процентів, комісії та інших платежів за кредитом. Окрім того, з боку АТ КБ «Приватбанк» здійснювалися додаткові заходи щодо вирішення питання в досудовому порядку, а саме направлення вимог про усунення порушень за вказаним договором, яку позивач залишив без уваги та виконання, що свідчить про факт наявності боргу та його визнання саме стороною позивача. В свою чергу позивачем не надано жодного доказу відсутності заборгованості за кредитним договором. Враховуючи, що АТ КБ «Приватбанк» надав всі необхідні документи відповідно до Переліку, а саме кредитний договір, засвідченого банком розрахунку про заборгованість, в котрому в повній мірі відображені всі операції позивача щодо погашення заборгованості, підстав вважати незаконність дій нотаріуса немає, тим більше неподання документів, що не підтверджують безспірність вимог до позивача. Щодо строку, за котрим здійснюється стягнення за виконавчим написом, то з врахуванням переривання строку шляхом часткової сплати позивачем боргу, відповідачем правомірно заявлено до стягнення суму заборгованості за вказаний період, а нотаріусом правомірно в межах строків. встановлених ст. 88 Закону України «Про нотаріат» вчинено виконавчий напис. Зазначено про те, що з боку позивача не доведено факту погашення суми кредиту, тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності.

В письмових поясненнях приватний нотаріус Бондар І.М. зазначила, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 20 травня 2015 року № 6-158цс15, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Тому «безспірність» в розумінні ст. 88 Закону України «Про нотаріат» є не доведеність боргу, що є елементом судового процесу, а факт існування між кредитором та боржником правовідносин, при яких вважається (презумується) наявність боргу, а документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Щодо строків вчинення виконавчого напису, то моментом закінчення триваючого цивільного правопорушення (ст.ст. 526, 530 ЦК України) у разі застосування кредитором дій до його припинення є день направлення кредитором боржнику вимоги про виконання останнім своїх зобов`язань за правочином. За відсутності прямо передбачених чинним цивільним законодавством та законодавством про нотаріат доказів про виникнення права вимоги кредитора в інший момент часу, відрахування нотаріусом строків вчинення виконавчого напису в порядку ст. 88 Закону України «Про нотаріат» згідно ст. 253 ЦК України має здійснюватись з дня, наступного за днем направлення кредитором боржнику вимоги про виконання останнім його зобов`язань за цивільними правовідносинами. Таким чином вчинення нею виконавчого напису є цілком правомірним, а доводи позивача неспроможними, тому вона діяла в повній відповідності до Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Позивач не надав до матеріалів справи жодного письмового доказу, який би підтверджував правову позицію, а саме: позивачем не було доведено фактів порушення порядку вчинення нотаріальних дій, а його посилання на порушення норм законодавства не відповідають дійсності. Тому при винесенні рішення покладається на розсуд суду.

Враховуючи викладене, оскільки позивач та його представник в судове засідання повторно не з`явилися, про дату слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином, в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, доказів на підтвердження поважності неявки до суду не надали, їх чергова неявка сприяє затягуванню строків розгляду справи, яка перебуває в провадженні суду з травня 2020 року, суд, відповідно до положень частини 1 статті 223 ЦПК України, вважає, що їх нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору та з метою дотримання розумних та допустимих строків розгляду справи, вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в справі доказів за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 30 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис за № 1834, про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , задовольнивши за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» шляхом перерахування коштів на рахунок стягувача у розмірі: заборгованість за кредитом - 111 346,68 гривень; заборгованість за відсотками - 220 345,92 гривень; комісія - 20 957,50 гривень; пеня - 437 846,93 гривень; штраф - 39 524,85 гривень, а всього з врахуванням витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису в сумі 833 521,88 гривень (а.с. 94 - копія виконавчого напису).

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Можливість звернення стягнення на предмет іпотеки передбачена як загальним Законом України «Про нотаріат», так і спеціальним Законом України «Про іпотеку».

При цьому стаття 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачала, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частинами першою, другою статті 35 цього Закону визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржник, якщо він є відмінний від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо він є відмінним, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23.06.2020 № 645/1979/15-ц (14-706цс19) звернула увагу, що наведена норма спрямована на фактичне повідомлення іпотекодавця, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення іпотекодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Водночас судом встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» позивачу направлено на адресу по АДРЕСА_3 письмову вимогу про усунення порушень, хоча з 2008 року боржником змінено місце проживання та реєстрації, про що було відомо стягувачу, що підтверджується як копіями процесуальних документів по справі № 211/3917/16-ц (у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості), що долучені до матеріалів справи, так і копією постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, в якому адреса боржника зазначена як АДРЕСА_1 . Таким чином боржник фактично не міг отримати вимогу про усунення порушень договору, а відтак, і виконання вимог підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій та пункту 4.1.1 договору іпотеки. Зазначене свідчить про порушення законодавчої вимоги щодо належного повідомлення іпотекодавця.

Крім того, згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Так, судом береться до уваги наявність постанови Верховного Суду від 18 липня 2018 року по справі № 211/1578/13 у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк» Приватбанк», яким визнано недійсним збільшення в односторонньому порядку з 01.02.2009 відсоткової ставки з 16,08% до 27,25% за користування кредитом та зобов`язано банк здійснити перерахунок суми заборгованості за кредитним договором від 05 березня 2007 року № KRKWGK00150673 із застосуванням відсоткової ставки 16,08% річних за користування кредитом згідно з умовами кредитного договору (а.с. 14-20 - копія постанови).

Крім того, суд також враховує усталену практику Верховного Суду в частині одночасного стягнення пені та штрафу, а також те, що Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року по справі №666/4957/15-ц визнав банківську комісію АТ КБ "Приватбанк" за кредит незаконною і зазначив, що банки не можуть зобов`язати клієнтів її сплачувати.

Вищезазначене безспірно свідчить про наявність спору стосовно заборгованості за кредитним договором.

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями частини першої статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи викладене, встановивши, що між сторонами існує спір з приводу наявності і розміру заборгованості за вказаним кредитним договором, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 840,80 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с. 24) та при подачі заяви про забезпечення позову в сумі 420,40 грн. (а.с. 29), тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідача на користь позивача.

Крім того, згідно частин 7, 8 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним продовжити дію заходів забезпечення позову згідно ухвали суду від 12.05.2020 протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Керуючись ст.ст. 215, 216, 220, 628, 638, 799, 806 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України,суд, -

ухвалив:

позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 30 жовтня 2018 року за № 1834, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ), задовольнивши за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д) шляхом перерахування коштів на рахунок стягувача у розмірі: заборгованість за кредитом - 111 346,68 гривень; заборгованість за відсотками - 220 345,92 гривень; комісія - 20 957,50 гривень; пеня - 437 846,93 гривень; штраф - 39 524,85 гривень; а всього з врахуванням витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису - в сумі 833 521,88 гривень

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) гривня 20 коп.

Продовжити дію заходів забезпечення позову згідно ухвали суду від 12.05.2020 протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 08 грудня 2020 р.

Суддя: Н. Г. Середня