Справа № 152/331/20
У Х В А Л А

іменем України

10 грудня 2020 року м. Шаргород

Справа №152/331/20

Провадження №2/152/189/20

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної і моральної шкоди та витрат заяву ОСОБА_1 в порядку ст.ст.141, 182 ЦПК України,

встановив:

19.03.2020 року ОСОБА_1 звернулася до Шаргородського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної і моральної шкоди та витрат.

Рішенням Шаргородського районного суду від 24.11.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної і моральної шкоди та витрат задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 115,06 грн., моральну шкоду в сумі 10000 грн.; в іншій частині позову відмовлено (а.с.119-120, 124-137).

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 840,80 грн.

24.11.2020 року під час судового розгляду ОСОБА_1 подано до суду заяву в порядку ст.ст.141, 182 ЦПК України (а.с.115).

Відповідно до означеної заяви ОСОБА_1 зазначає, що за правилами ч.8 ст.141 ЦПК України, протягом п`яти днів після ухвалення рішення звертатиметься до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу.

При цьому, станом на час прийняття судом рішення у матеріалах цивільної справи були наявні додані позивачем до позову ордер ВН №100477 від 19.03.2020 року (а.с.41); витяг з договору про надання правової (правничої) допомоги від 12.07.2019 року (а.с.2); копія свідоцтва адвоката Костриці В.С. про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.43).

Враховуючи зроблену позивачем ОСОБА_1 заяву від 24.11.2020 року (а.с.115), питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу судовим рішенням не вирішувалося, зокрема, у рішенні суд зазначив про необхідність вирішення питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу у порядку, передбаченому ч.8 ст.141 ЦПК України, у разі подання відповідних доказів про оплату правничої допомоги.

Оскільки позивачем у строк, встановлений ч.8 ст.141 ЦПК України, не було подано доказів про оплату правничої допомоги та заяви про ухвалення додаткового рішення щодо процесуальних витрат, то ухвалою від 07.12.2020 року судом призначено розгляд заяви ОСОБА_1 від 24.11.2020 року в судовому засіданні 10.12.2020 року (а.с.139).

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Костриця В.С. не прибули в судове засідання для розгляду заяви позивача від 24.11.2020 року у порядку ст.ст.141, 182 ЦПК України.

При цьому, 10.12.2020 року адвокат Костриця В.С. подав заяву про розгляд справи у його та позивача відсутності у зв`язку із неможливістю прибути в судове засідання (а.с.145).

Крім того, представник позивача адвокат Костриця В.С. просить стягнути попередньо підтверджені позивачем витрати в сумі 1900 грн., понесені у кримінальній справі №152/1155/16-к, посилаючись на те, що означена цивільна справа пов`язана з кримінальною справою, в якій складався цивільний позов, що був залишений без розгляду судом апеляційної інстанції при закритті кримінального провадження, зокрема, 1000 грн. за підготовку, складання та подання до суду цивільного позову у кримінальному провадженні, 900 грн. за підготовку заяви про збільшення позовних вимог. Ці витрати реально понесені позивачем у кримінальній справі в частині цивільного позову, підтверджуються квитанціями про оплату послуг адвоката, які містяться у матеріалах кримінального провадження №152/1155/16-к на аркушах 137-145 т.1, та на аркушах 19, 36-37, 38 т.2.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Чаленко Н.В. не прибули для розгляду заяви ОСОБА_1 від 24.11.2020 року у порядку ст.ст.141, 182 ЦПК України.

При цьому, адвокат Чаленко Н.В. на електронну адресу суду надіслала заяву про розгляд заяви ОСОБА_1 від 24.11.2020 року у її та відповідача відсутності, а також просить розглянути її клопотання про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду (а.с.144).

Крім того, адвокат Чаленко Н.В. на електронну адресу суду надіслала клопотання про залишення без розгляду заяви позивача ОСОБА_1 від 24.11.2020 року (а.с.142-143).

Клопотання адвокат Чаленко Н.В. мотивує тим, що у строки, встановлені ч.8 ст.141 ЦПК України позивач ОСОБА_1 не подала заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, про що повідомляла у заяві від 24.11.2020 року, а також доказів на підтвердження понесених витрат.

Враховуючи подані представниками сторін заяви, підстав для відкладення судового засідання суд не вбачає, оскільки питання розподілу судових витрат може бути розглянуто в даному судовому засіданні.

Враховуючи, що учасники справи не прибули в підготовче судове засідання, то суд вважає за можливе здійснювати розгляд заяви ОСОБА_1 від 24.11.2020 року у судовому засіданні без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.

Розглянувши заяву та дослідивши матеріали цивільної справи суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України).

Частинами 1, 2, 3, 4 ст.137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 2, 3 ст.141 ЦПК України встановлено, що і нші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц зробила висновок щодо своєчасного подання доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу і ухвалення у зв`язку із цим додаткового рішення.

Так, ВП ВС зазначає, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і нормами ЦПК України.

Так, відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області у означеній цивільній справі ухвалено 24 листопада 2020 року.

ОСОБА_1 24.11.2020 року в судовому засіданні заявляла про те, що нею будуть подані у строки, передбачені частиною восьмої статті 141 ЦПК України, докази про понесені судові витрати на правничу допомогу та заява про ухвалення додаткового рішення у зв`язку із вирішенням питання про розподіл судових витрат.

При цьому, суд зауважує, що строк для подачі таких доказів закінчувався 29 листопада 2020 року, а з врахуванням вихідного дня, 30 листопада 2020 року включно.

З матеріалів справи вбачається, що заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не була подана ОСОБА_1 до 30.11.2020 року включно, як і докази про понесені витрати на надання їй професійної правничої допомоги у цій справі.

Заява про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у кримінальній справі №152/1155/16-к у сумі 1900 грн. подана представником позивача 10.12.2020 року, тобто зі спливом строків, передбачених положенням статті 141 ЦПК України.

Враховуючи наявність у матеріалах справи заяви ОСОБА_1 про намір подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення, а також порушення порядку та строків для подання відповідних доказів, можна стверджувати про відсутність підстав для розгляду поданої заяви, датованої 24.11.2020 року.

Також, суд не вбачає підстав для розгляду вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 1900 грн., яка міститься у заяві адвоката Костриці В.С. від 10.12.2020 року, яка подана поза межами строку, встановленого ч.8 ст.141 ЦПК України.

Наслідком подання доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу поза межами строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, є залишення заяви без розгляду.

Саме такий правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц.

Відтак, суд прийшов до висновку, що заяву ОСОБА_1 в порядку ст.ст.141, 182 ЦПК України від 24.11.2020 року щодо здійснення розподілу судових витрат на правничу допомогу слід залишити без розгляду, оскільки докази на підтвердження понесених судових витрат на надання їй професійної правничої допомоги не подані ОСОБА_1 у межах строку, встановленого ч.8 ст.141 ЦПК України.

Також, суд зауважує, що є безпідставним заявлення вимоги представником позивача про стягнення з відповідача на користь позивача 1900 грн., які понесені ОСОБА_1 щодо складання і подання цивільного позову у кримінальному провадженні №152/1155/16-ц, оскільки вказані вимоги повинні розглядатися у порядку кримінального провадження, відповідно до вимог ч.5 ст.534 та п.4 ч.2 ст.539 КПК України.

При цьому, суд виходить з правового висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого у постанові від 17.06.2020 року у справі №598/1781/17, відповідно до якого процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути подані шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого виникли.

ВП ВС дійшла висновку, що кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема, витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком, тобто такі витрати можуть бути стягнуті ухвалою суду про закриття кримінального провадження.

ВП ВС вважає, що потерпілий може повторно звернутися із відповідним клопотанням до суду першої інстанції з метою вирішення питання про розподіл процесуальних витрат, які мали бути вирішені судом під час прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні (у цьому випадку ухвали про закриття кримінального провадження).

Відповідно до ч.5 ст.534 КПК України, процесуальні витрати, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Оскільки інші питання, пов`язані з виконанням вироку, вирішує суд, який ухвалив вирок (п.4 ч.2 ст.539 КПК), то й питання, які підлягали вирішенню ухвалою суду, повинні бути вирішені судом, який виніс ухвалу.

Керуючись ст.ст.133, 137, 141 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 в порядку ст.ст.141, 182 ЦПК України щодо розподілу судових витрат залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на вирішення питання про стягнення процесуальних витрат на правову допомогу в сумі 1900 грн., понесених у кримінальному провадженні №152/1155/16-ц, у порядку, передбаченому ч.5 ст.534 КПК України.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена 10.12.2020 року.

Суддя: