Справа №442/6429/20
Провадження №2/442/1527/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2020 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Нагірної О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Кмітя Р.Б.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу № 442/6429/20 провадження 2/442/1527/2020 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті дідуся на будинковолодіння АДРЕСА_1 .В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вказане будинковолодіння належало дідусеві та бабуся по батьковій лінії. Після смерті бабусі спадщину прийняв дідусь ( згідно положень ст.. 549 ЦК УРСР редакції 1963), після смерті дідуся - батько ОСОБА_4 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Таким чином після смерті батька відкрилася спадщина, але, оскільки батько належним чином не оформив спадкових прав після смерті своїх батьків, тому просить визнати право власності на спірне майно після смерті дідуся. Поряд з тим зазначає, що до кола спадкоємців крім нього належить його рідний брат, який не претендує на прийняття спадщини, оскільки останніх 15 років не проживає за вказаною адресою, та з заявою про прийняття спадщини не звертався у встановленому законом порядку. На його звернення до нотаріуса про прийняття спадщини отримав відмову через відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно.

В судове засідання позивач не з`явився. Від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на підстави, викладені в заяві. Просив задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, подавши заяву про розгляд справи у їх відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечив.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 4 і 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Разом з цим, спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13, роз`яснено, що норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ст. ст. 529 - 532 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємцями за законом у рівних частках є діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого, онуки і правнуки померлого, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем (перша черга), а також брати і сестри, дід та бабка померлого (друга черга). До числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті.

Як встановлено з матеріалів справи 27.01.2002 померла ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а/с 9). Після смерті останньої її спадкоємцем був її чоловік - ОСОБА_6 , який за життя не оформив своїх спадкових прав, проте прийняв спадщину в силу положень ст.. 549 ЦК УРСР редакції 1963, яка була чинна на час виникнення таких правовідносин.

Ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) вказує, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК УРСР (1963 року) регламентовано, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а/с 8). Після його смерті спадкоємцями майна померлого були позивач ОСОБА_1 , його батько ОСОБА_4 (до одруження ОСОБА_7 а/с 12) та рідний брат позивача - відповідач по справі ОСОБА_2 , які на час смерті ОСОБА_7 були зареєстровані за адресою спірного майна, що стверджується копією будинкової книги та довідкою про склад сім`ї ( а/с 11, 20-25).

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.12.2016 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано (а/с 13).

Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а/с 10). До кола спадкоємців після його смерті належать позивач ОСОБА_1 та його брат - відповідач ОСОБА_2 , який за прийняттям спадщини не звертався, подав заяву до суду про визнання позову, на спадщину після смерті батька не претендує.

Як вбачається з копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 зареєстрований по АДРЕСА_1 ( а/ с 5-6).

З оглянутої довідки за №1580 від 1508.10.2020, виданої КР ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО», вбачається, що реєстрація на будинковолодіння за АДРЕСА_1 відсутня (а/с 19).

З інформаційних довідок зі спадкового реєстру № 62745869, 62703249 після смерті ОСОБА_5 , яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , яка сталася 11.04.2020 відсутня інформація у спадковому реєстрі. Такі відомості підтверджують той факт, що інших спадкоємців, після смерті дідуся позивача, які б прийняли спадщину немає.

Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом.

Відповідно до ч.1 ст.529 цього кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до вимог ст. 548 цього кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі неприйняття спадщини або в разі відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом право на спадкування одержують спадкоємці за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя хто його пережив, та батьки.

Відповідно доч.1,5ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну.

Отже, матеріалами справи встановлено, що після смерті ОСОБА_5 у фактичне володіння її спадковим майном вступив чоловік померлої ОСОБА_6 , який фактично вступив в управління спадковим майном, тобто у відповідності до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року вчинив дії, які свідчать про прийняття ним спадщини після смерті дружини.Житловий будинок АДРЕСА_1 числиться за ОСОБА_1 , який помер. За життя спадкодавець ОСОБА_6 заповіту не складав, своїм майном не розпорядився. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом майна ОСОБА_6 є син померлого - ОСОБА_4 . Право власності на житловий будинок належним чином не оформлено, проте даний будинок відповідає технічним вимогам, що підтверджується технічним паспортом, який виготовлено 07.10.2020.

Позивач у визначений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за правом представлення після смерті діда, однак у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_4 є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 . Згідно матеріалів спадкової справи інших спадкоємців за законом немає.

Відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок унеможливлює належне оформлення спадкових прав, тому суд вважає, що за ОСОБА_1 слід визнати право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті діда ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами у справі, а тому підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1268-1270 ЦК України, ст. ст. 2, 81, 247, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ухвалив :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті дідуся ОСОБА_6 , яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Нагірна О.Б.