Справа №443/1256/19
Провадження №2/443/54/20
РІШЕННЯ

іменем України

08 грудня 2020 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Павліва А.І.,

секретар судового засідання Стасів С.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на будинок,

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Яременко І.О. подав до суду позовну заяву до ОСОБА_2 (відповідачка), в якій просить визнати за позивачкою право власності на цілий житловий будинок та господарські будівлі і споруди в АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору представник позивачки покликається на те, що будинок в АДРЕСА_1 відноситься до категорії колгоспного двору. Станом на 30.06.1990 членами колгоспного двору були дідо ОСОБА_3 голова двору, баба ОСОБА_4 , мати ОСОБА_2 та позивачка внучка ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивачки ОСОБА_4 . Після її смерті ј частку у майні колгоспного двору вона успадкувала на підставі складеного бабою на її користь заповіту. При житті дідо позивачки ОСОБА_3 розпорядився своїм майном, зробивши 05.09.2017 заповітне розпорядження, згідно якого все своє майно заповів позивачці. Після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилася спадщина на вищевказаний житловий будинок і позивачка звернулася у державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у оформленні спадщини, оскільки зазначений житловий будинок з надвірними спорудами, який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом. Її мати відмовляється від своєї частки у колгоспному дворі на її користь.

Відповідачка правом на подання відзиву не скористалася.

Позивачка та її представник у підготовче засідання не з`явилися, однак представник позивачки подав до суду заяву про проведення підготовчого засідання за їх відсутності, позов підтримує у повному обсязі, просить суд ухвалити рішення у підготовчому засіданні у разі визнання позову відповідачкою.

Відповідачка у підготовче засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати за її відсутності. На спадщину після смерті батьків не претендує, позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивачки. Наслідки визнання позову їй зрозумілі. На частку у майні колгоспного двору не претендує та відмовляється від частки у спадковому майні у цьому ж дворі на користь ОСОБА_1 .

Заяви та клопотання учасників справи .

Представник позивачки подав заяву про проведення підготовчого засідання за відсутності сторони позивача та підтримання позову у повному обсязі (а.с. 41).

Відповідачка подала заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позову (а.с.40).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 02.09.2020 прийнято справу до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до відкритого підготовчого засідання у порядку загального позовного провадження (а.с.35-36).

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторона позивачки посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 27.06.1984 (а.с.9).

11.09.2008 ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 (актовий запис №214) і після реєстрації шлюбу її прізвище змінено на « ОСОБА_8 », про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 11.09.2008 (а.с.10).

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 30.09.1988 цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_2 належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_3 (а.с.12).

05.09.2011 ОСОБА_4 заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, а також все те, що належатиме їй на день її смерті і на що вона за законом буде мати право ОСОБА_1 , а житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_3 заповіла ОСОБА_9 (а.с.23).

Згідно з свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 25.10.2017 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Млиниська Жидачівського району Львівської області (а.с.22).

05.09.2011 ОСОБА_3 заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, а також все те, що належатиме йому на день його смерті і на що він за законом буде мати право ОСОБА_1 (а.с.26).

Відповідно до свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 від 16.11.2018 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Смогів Жидачівського району Львівської області (а.с.25).

Витягом з погосподарської книги від 01.03.2019 встановлено, що станом на 30.06.1990 будинковолодіння по АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_3 , голова домогосподарства, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Членами домогосподарства були дружина ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_2 та внучка ОСОБА_1 (а.с.14).

Згідно з довідкою, виданою 04.06.2019 Млиниською сільською радою Жидачівського району Львівської області, адреса у АДРЕСА_2 перейменовано на АДРЕСА_1 (а.с.13).

Постановою нотаріуса Жидачівської ДНК від 07.06.2019 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її діда, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом (а.с.28).

Відповідно до технічного паспорта від 07.06.2019 за адресою АДРЕСА_1 знаходиться житловий будинок «А-1» та господарські будівлі і споруди: літня кухня «Б», убиральня «В», сарай «Г», сарай «Д», сарай «Е», гараж «Ж», ворота №1, огорожа №2, колодязь «к» (а.с.15-19).

Заявою від 27.11.2020, яка посвідчена приватним нотаріусом Жидачівського районного нотаріального округу Гивель Г.М. та зареєстрована у реєстрі за №626, ОСОБА_2 ствердила, що на частку у майні колгоспного двору не претендує та відмовляється від частки у спадковому майні у цьому ж дворі на користь ОСОБА_1 (а.с.40).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивачки права на спадкування часток у майні колгоспного двору за заповітом, а також наявності у позивачки юридично неоформленого права власності на частки у цьому ж дворі і неможливістю належного оформлення цих прав через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (даної ЦК УРСР), Закон України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК України).

Так, стаття 58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Згідно з положеннями статті 4 Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.

Приписами частини 1 статті 120 ЦК УРСР передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Згідно з положеннями частини 1 статті 121 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору.

Нормою частини 2 статті 122 ЦК УРСР визначено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Нормою статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно з приписами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (частина 1 статті 1225 ЦК України).

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з приписами частини 1 статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір, головою якого був ОСОБА_3 . Станом на 30.06.1990 членами колгоспного двору були, окрім ОСОБА_3 , його дружина ОСОБА_4 , донька ОСОБА_2 та онучка ОСОБА_1 . Станом на 15 квітня 1991 року ці члени колгоспного двору не втратили право на частку у ньому, відтак з огляду на те, що розмір частки члена колгоспного двору встановлювався законом виходячи з рівності часток усіх членів двору, тому кожному з них належало по ј частці цього двору.

За життя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зробили особисте розпорядження, яким заповіли все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, а також все те, що належатиме їм на день їхньої смерті і на що вони за законом будуть мати право внучці ОСОБА_1 , яка після їхньої смерті подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом, однак у цьому їй було відмовлено.

Суд зауважує, що відповідачка ОСОБА_2 визнала позов повністю, усвідомлюючи наслідки цього визнання, та заявила про відмову від частки у спадковому майні на користь доньки ОСОБА_1 , що узгоджується з правовими приписами частини 2 статті 1274 ЦК України.

У свою чергу позивачка ОСОБА_1 не заявляла про відмову від спадщини, відтак, на переконання суду, не втратила права на спадкування належних ОСОБА_4 та ОСОБА_3 часток у колгоспному дворі.

Також, ОСОБА_2 ствердила, що не претендує на частку у колгоспному дворі. Відтак ј частка у колгоспному дворі переходить тому з членів колгоспного двору, хто є останнім його членом і не заявляв про непретендування на частку у ньому, а саме: до позивачки ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право ОСОБА_1 (право власності на майно у порядку спадкування за заповітом і право власності на частки у колгоспному дворі) не визнається, відтак позивачка має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернулася до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю.

На підставі статей 120, 121, 123 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1233, 1235, 1236, 1268, 1296 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 200, 206, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) про визнання права власності на будинок задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок «А-1», загальною площею 94,0 кв.м., житловою площею 58,9 кв.м., разом з господарськими будівлями і спорудами (літня кухня «Б», убиральня «В», сарай «Г», сарай «Д», сарай «Е», гараж «Ж», ворота №1, огорожа №2, колодязь «к»), що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини 6 статті 259 та частини 1 статті 268 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на три дні.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 08 грудня 2020 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів