Провадження № 2/127/3374/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

09.12.2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі : головуючого судді Луценко Л.В.,

при секретарі Мироненко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного судового провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з даним позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач підписав заяву №б/н від 20.09.2014, якою приєднався до умов та правил надання банківських послуг позивачем. У подальшому позивачем було надано відповідачу кредитний ліміт 1000 грн, який згодом було збільшено.

Позивач свій обов`язок по кредитному договору щодо надання відповідачу кредиту виконав. Однак, відповідачем не здійснювалось вчасне погашення кредитних коштів у повному обсязі. Станом на 31.08.2020 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 16 874, 43 грн, з яких 12 199, 81 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту та 4 674, 62 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Зважаючи на неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 20.09.2014 в сумі 16 874, 43грн, а також понесені ним судові витрати.

Представник позивача за довіреністю Дашко В.М. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просить розглянути справу в порядку заочного розгляду, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві (а.с.1-4).

Згідно з ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у тому числі і через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Згідно із ч.1 ст.281 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи згоду представника позивача, суд вважає необхідним розглянути справу без участі відповідача та ухвалити відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відтак, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 20 вересня 2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк», назву якого з 14.06.2018 було змінено на АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 18).

Згідно інформації, викладеної в цій заяві, відповідач підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом із умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Зі змісту анкети-заяви не вбачається, яка саме платіжна картка видана ОСОБА_1 , не вбачається встановлення будь-якого кредитного ліміту та узгодження певного розміру відсотків за користування чужими грошовими коштами.

У цій заяві також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді комісії, неустойки (пені чи штрафу) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, як і розміру процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст. 625 ЦК України.

У подальшому 23.09.2014 позивачем було встановлено відповідачу кредитний ліміт 1000 грн, який згодом збільшувався неодноразово, а 13.10.2017 досяг 20 000 грн (а.с.17).

Отримання відповідачем грошових коштів підтверджується випискою з рахунку ОСОБА_1 за період з 20.09.2014 по 01.07.2020 (а.с.54-69).

При цьому, між сторонами не підписано будь-якого документу про погодження розміру процентної ставки у зв`язку із відкриттям (збільшенням) позичальнику кредитного ліміту, погодження розміру неустойки тощо, про існування такого документу позивач не заявляв у ході судового розгляду та не надав його копію.

Згідно з наданим банком розрахунку, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 31.08.2020 становить 16 874, 43 грн, з яких: 12 199, 81 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту та 4 674, 62 грн заборгованість за простроченими відсотками (а.с.6-15).

При цьому, з вказаного розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 частково погашав заборгованість, яка частково зараховувалась банком у погашення тіла кредиту, а частково як погашення відсотків за кредитом та пені. Зокрема, у період з 20.09.2014 по 31.05.2015 банком у рахунок погашення відсотків було зараховано всього 74, 48 грн, у період з 01.06.2015 по 30.06.2019 - 150 грн пені, а у період з 01.07.2019 по 31.08.2020 - 1099, 66 грн відсотків, а всього 1 324, 14 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Банк, звертаючись до суду з позовом, надав заяву від 20.09.2014 про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанку», яка підписана відповідачем, довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", розрахунок заборгованості за договором № б/н від 20.09.2014 , а також витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms як на невід`ємну частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з тарифів та витяг з умов розумів відповідач та ознайомилася і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Суд вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (20 вересня 2014 року ) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (23 вересня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви умови та правила надання банківських послуг у будь-якій редакції, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком умови та правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

При цьому, згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що між сторонами було погоджено у письмовому вигляді розмір відсотків та пені за порушення умов кредитного договору.

Крім цього, одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У ч. 1,3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з п.22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) дійшла висновку, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та умов та правил надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір відсотків за користування кредитом та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відтак у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» нарахованих відсотків необхідно відмовити.

Щодо заборгованості по тілу кредиту, то як слідує з розрахунку банку, тіло кредиту становить 12 199, 81 грн (а.с.7-14).

Однак, з наданого розрахунку вбачається, що у період з 20.09.2014 по 31.08.2020 відповідач частково погашав борг, із яких частина грошових коштів у розмірі 1 174, 14 грн банком було зараховано як погашення відсотків, а 150 грн - як погашення пені, розмір яких сторонами не узгоджувався.

Зважаючи на те, що судом не встановлено обумовлення сторонами в письмовому вигляді розміру відсотків та пені, вказану суму необхідно врахувати як часткове погашення тіла кредиту (12 199,81 - 1 324, 14 = 10 875, 67).

Разом із тим, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, що свідчить про порушення його прав, АТ КБ «Приватбанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

У зв`язку з цим грошові кошти у розмірі 10 875, 67 грн, отримані відповідачем у кредит (тіло кредиту) підлягають стягненню, у той час як в іншій частині у задоволенні позову слід відмовити.

Судовий збір, понесений позивачем у розмірі 2 102 грн. 00 коп. згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (64,45%), що становитиме 1354 грн 75 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.207, 212, 509, 525, 526, 530, 536, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст.7, 10, 76-82, 89, 133, 141, 211, 263-265, 273, 274-279, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору б/н від 20 вересня 2014 року за простроченим тілом кредиту в сумі 10 875 грн 67 коп (десять тисяч вісімсот сімдесят п`ять гривень 67 копійок).

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1354 грн 75 коп (тисяча триса п`ятдесят чотири гривні 75 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», , місцезнаходження за адресою: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ.

Відповідач: ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя