Постанова

Іменем України

10 січня 2020 року

м. Київ

справа № 628/232/19

провадження № 61-20562св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

особа, яка подавала апеляційну скаргу, - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Хорошевського О. М., Кіся П. В., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до

ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначала, що з 20 жовтня 1990 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 . За час шлюбу подружжям придбана однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за відповідачем.

Як їй стало відомо, чоловік пропонує вказану квартиру на продаж, без її відома та згоди, внаслідок чого вона побоюється, що може залишитися без житла, оскільки іншого не має.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила поділити квартиру АДРЕСА_2 , яка є об`єктом спільної власності подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області, у складі судді Волчек О. О., від 24 квітня 2019 року позовні вимоги задоволено, поділено спільне майно подружжя: квартиру

АДРЕСА_2 та визнано за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 1/2 частину вказаної квартири. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача, оскільки спірна квартира є об`єктом спільної власності подружжя, а тому підлягає поділу між сторонами у рівних частках.

Суд вважав, що оскільки судові рішення у цивільних справах № 628/2305/16 та № 628/1042/13-ц до теперішнього часу не виконані, і спірна квартира перебуває у власності ОСОБА_2 , наявність рішень у вказаних справах не є перешкодою для поділу спільного майна подружжя.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 24 квітня 2019 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи постанову про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що квартира АДРЕСА_2 витребувана у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 за судовим рішенням, яке набрало законної сили та фактично право власності на спірну квартиру визнано за ОСОБА_3 .

Та обставина, що на час розгляду справи про поділ майна подружжя право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 свідчить лише про те, що ОСОБА_3 не звернувся до органу реєстрації з відповідними заявами.

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 24 квітня 2019 року вирішене питання про права ОСОБА_3 , який участі у справі не приймав, а тому він має право на оскарження цього рішення відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шевченко Д. С., посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить постанову апеляційної інстанції скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У листопаді 2019 року засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_1 - адвокат Шевченко Д. С. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року у цивільній справі № 628/232/19.

Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження, відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення дії та виконання оскаржуваної постанови і витребувано матеріали цивільної справи № 628/232/19із місцевого суду.

У грудні 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована помилковістю висновку апеляційного суду про відсутність підстав для задоволення позову.

Заявник вважає, що апеляційним судом не враховано, що титул власника на нерухоме майно з усіма правами та обов`язками фізична особа набуває саме з моменту реєстрації права власності. Так, згідно рішення Апеляційного суду Харківської області від 15 вересня 2014 року у цивільній справі № 628/1042/13-ц спірну квартиру, яка перебувала у спільній сумісній власності, передано у власність ОСОБА_3 .

Однак перехід права власності ОСОБА_3 не було зареєстровано, а отже право власності на підставі рішення суду у справі № 628/1042/13-ц в нього не виникло. Договір купівлі-продажу квартири від 10 грудня 2003 року, за яким ОСОБА_2 придбав спірну квартиру, недійсним не визнавався. Таким чином, підстави для відмови у поділі майна подружжя апеляційний суд не мав. До розгляду справи № 628/1042/13-ц ОСОБА_1 не залучали, позов про витребування квартири до неї як співвласника не пред`являвся. Верховний Суд у постанові від 12 грудня 2018 року в справі № 628/1042/13-ц відмовив у задоволенні її касаційної скарги з посиланням на те, що судовими рішеннями у цій справі права ОСОБА_1 не порушені.

Відзив на касаційну скаргу у встановлений судом строк не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 20 жовтня 1990 року перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 10 грудня 2003 року ОСОБА_2 придбано у ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20 січня 2004 року, а також інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 25 січня 2019 року та 03 квітня 2019 року - на час ухвалення рішення судом першої інстанції право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстроване за ОСОБА_2 .

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 15 вересня 2014 року у цивільній справі № 628/1042/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Литвинова І. В., приватний нотаріус Черняєва А. О., приватний нотаріус Бугайова Л. Я. про визнання недійсними довіреності та договорів купівлі-продажу квартири, анулювання правовстановлюючих документів, стягнення збитків та моральної шкоди, витребування майна з чужого незаконного володіння, - змінено рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 17 липня 2014 року. Витребувано у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 та передано її у власність ОСОБА_3 .

При цьому, апеляційний судом у справі № 628/1042/13-ц встановлено, що

24 вересня 2002 року ОСОБА_3 було видано нотаріально посвідчену довіреність на ім`я ОСОБА_5 , відповідно до якої, останній 25 вересня

2002 року продав вказану квартиру ОСОБА_4 , яка в свою чергу 10 грудня 2003 року продала квартиру ОСОБА_2 .

Вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 05 грудня 2006 року ОСОБА_5 засуджено за частиною другою статті 190 КК України і встановлено, що він шляхом фізичного та психологічного тиску вимагав, щоб ОСОБА_3 оформив довіреність на продаж квартири на його ім`я.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири від 10 грудня 2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , апеляційний суд у справі № 628/1042/13-ц врахував, що рішенням суду першої інстанції у цій же справі визнано недійсним правочин-доручення від імені ОСОБА_3

ОСОБА_5 від 24 вересня 2002 року та договір купівлі-продажу спірної квартири від 25 вересня 2002 року між ОСОБА_5 та

ОСОБА_4 , а тому визнання недійсним наступного правочину по відчуженню спірної квартири між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не вимагається.

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області

від 07 червня 2017 року у справі № 628/2305/16-ц усунуто перешкоди

ОСОБА_3 у здійсненні права власності на спірну квартиру шляхом виселення ОСОБА_2 без надання іншого житлового приміщення зі зняттям його з реєстраційного обліку.

Ухвалюючи рішення у справі № 628/2305/16-ц суд виходив із того, що

ОСОБА_3 як власник спірної квартири має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 13, 41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути здійснене лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша статті 319 ЦК України).

Встановивши, що квартира

АДРЕСА_2 витребувана у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , як власника, за рішенням суду, що набрало законної сили, а ОСОБА_3 не брав участі у справі № 628/232/19, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Доводи касаційної скарги про відсутність окремого рішення суду щодо скасування реєстрації права власності ОСОБА_2 чи визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 10 грудня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 підлягають відхиленню.

Так, відповідно до пунктів 141-144 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

Крім того, оскільки перший правочин, за яким спірне майно вибуло із власності ОСОБА_3 рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 17 липня 2014 року у справі № 628/1042/13-ц визнано недійсним, визнання недійсними наступних правочинів є неефективним способом захисту, що відповідає, зокрема і роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України викладеним в пункті 10 Постанови № 9

від 07 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

ОСОБА_1 було достовірно відомо про наявність судових рішень у справі № 628/1042/13-ц, якими спірну квартиру витребувано у

ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 та визнано недійсним правочин, за яким спірна квартира вибула із власності ОСОБА_3 , а отже очевидно, що справа про поділ цієї квартири стосується прав та інтересів ОСОБА_3 . Однак, ОСОБА_3 до участі у справі за позовом ОСОБА_1 про поділ спірної квартири залучений не був.

Натомість, відповідно до пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України прийняття судового рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, є обов`язковою підставою для скасування апеляційним судом судового рішення суду першої інстанції.

Посилання касаційної скарги на те, що ОСОБА_1 не була залучена до участі у справі № 628/1042/13-ц, не впливає на правильність висновку апеляційного суду про необхідність скасування рішення суду першої інстанції у справі № 628/232/19.

Таким чином, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та більшою мірою зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини, неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

За таких обставин, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови, оскільки суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, прийняв судове рішення із правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суда без змін.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Шипович

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта