ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2020 року м. Чернівці справа № 727/1084/20

провадження №22-ц/822/858/20

Чернівецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Височанської Н.К.,

суддів: Кулянди М.І., Перепелюк І.Б.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю: представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , її представника ОСОБА_3 , представника комунального закладу «Оршівський дитячий будинок санаторного типу» Тубольцевої А.О., представника Чернівецького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Зелінської О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , до ОСОБА_2 , треті особи на стороні позивача: Комунальний заклад «Оршівський дитячий будинок санаторного типу», Чернівецький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 07 серпня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Семенка О.В.,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року Виконавчий комітет Чернівецької міської ради, в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Посилався на те, що на обліку в Службі у справах дітей Чернівецької міської ради та Чернівецькому міському центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді перебувають неповнолітні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Неповнолітня ОСОБА_4 з 12 жовтня 2018 року перебуває на навчанні та вихованні у комунальному закладі «Оршівський дитячий будинок санаторного типу» на підставі заяви матері ОСОБА_2 .

Батько в свідоцтві про народження дитини записаний зі слів матері відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Згідно із клопотанням КЗ «Оршівський дитячий будинок санаторного типу» від 23 жовтня 2019 року громадянка ОСОБА_2 в закладі свою доньку не відвідує, не забирає її додому на канікули та на вихідні. З моменту влаштування неповнолітньої до навчального закладу, мати навідувала дитину лише один раз - 02 вересня 2019 року.

За час перебування неповнолітньої в дитячому будинку, відповідачка не приймала належної участі у вихованні дитини, не цікавилася її життям та здоров`ям, не піклувалася про її фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, не сприяла засвоєнню загальновизнаних норм моралі. Дитина регулярно піддавалася психологічному тиску збоку матері, яка погрожувала їй насиллям.

Мати неповнолітньої неодноразово відмовлялася посприяти в оформленні своїй доньці, яка досягла 15 річного віку, паспорта громадянина України.

Таким чином, мати неповнолітньої - ОСОБА_2 , самоусунулась від виховання та утримання неповнолітньої дитини, матеріальної допомоги не надає, не піклується про фізичний та духовний розвиток доньки, здоров`я та майбутнє дитини.

Питання доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 розглянуто на засіданні виконавчого комітету Чернівецької міської ради та визначено за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до неповнолітньої ОСОБА_4 .

Посилаючись на вказані обставини Виконавчий комітет Чернівецької міської ради просив:

позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої ОСОБА_4 ;

стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 у розмірі 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, враховуючи інфляційні втрати, до досягнення повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 07 серпня 2020 року позов задоволено:

позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки ОСОБА_4 ;

стягнуто з ОСОБА_2 на користь неповнолітньої ОСОБА_4 аліменти на її утримання у розмірі 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до вимог закону, починаючи з 06 лютого 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачка повністю ухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання доньки, а тому виходячи з обставин справи та керуючись інтересами неповнолітньої, суд вважав за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав щодо неповнолітньої доньки та стягнути з неї аліменти на її утримання.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про позбавлення батьківських прав не врахував, що це є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, належних та допустимих доказів ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були підставою для позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітньої доньки, позивачем не надано.

Зазначає, що у судовому засіданні її донька повідомила суд, що не бажає спілкуватися з нею, мотивуючи це почуттям образи, але це не означає, що позбавлення її, як матері, батьківських прав буде відповідати найвищим інтересам дитини. Небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення матір`ю від виконання батьківських обов`язків, оскільки ці обставини зумовлені не її волею.

Отже, суд першої інстанції при вирішенні справи неправильно застосував до спірних правовідносин положення ст.ст. 164,166 СК України та дійшов помилкового висновку про ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків.

Враховуючи відсутність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, рішення суду в частині стягнення аліментів також слід скасувати.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про позбавлення батьківських прав - скасуванню з наступних підстав.

Обставини справи

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З 12 жовтня 2018 року неповнолітня ОСОБА_4 перебуває на навчанні та вихованні у комунальному закладі «Оршівський дитячий будинок санаторного типу» на підставі заяви матері ОСОБА_2 .

Відповідно до повідомлення комунального закладу «Оршівський дитячий будинок санаторного типу» від 23.10.2019 року неповнолітня ОСОБА_4 знаходиться в дитячому будинку з 12 жовтня 2018 року. Її мати ОСОБА_2 не відвідує свою доньку в стінах закладу, не забирає її додому на канікули та на вихідні дні. Мати не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться її життям. Дитина не охоче згадує про матір та не бажає повертатися додому (а.с.15).

Згідно заяви неповнолітньої ОСОБА_4 від 04.04.2019 року, вона не бажає повертатися додому, в сім`ю матері, оскільки в неї неприязнені відносини з братом ОСОБА_5 , вона не може з ним проживати в одному будинку (а.с.20). Аналогічного змісту заява була написана 06.03.2020 року (а.с.70).

Згідно акту №672 від 24.01.2019 року мати відвідувала дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за період з 14.10.2018 року по 21.01.2019 року один раз, а саме 03.11.2018 року (а.с.27).

Згідно акту №686 від 17.09.2019 року мати відвідувала дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за період з 24.01.2019 року по 16.09.2019 року один раз, а саме 02.09.2019 року. Матеріально не допомогає, посібники до школи не надає (а.с.23).

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 20.07.2018 року за адресою АДРЕСА_1 , квартира складається з трьох кімнат, є всі зручності, місця для сну, підготовки уроків. В квартирі прибрано, речі складені. ОСОБА_2 квартиру знімає у знайомих (а.с.36).

Відповідно до довідки МСЕК №49083 відповідачка ОСОБА_2 є інвалідом третьої групи загального захворювання (а.с.143).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 14 січня 2020 року ОСОБА_2 доцільно позбавити батьківських прав по відношенню до неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, застосовані норми права

Відповідно до частин першої - третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Приймаючи рішення про задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції врахував висновок органу опіки та піклування Чернівецької міської ради про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , думку дитини про те, що вона не бажає повертатися до матері та пояснення представників комунального закладу «Оршівський дитячий будинок санаторного типу» про те, що мати не навідується до дитини та не приймає участі у її утриманні, вихованні.

Проте колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

З огляду на вказане вище, колегія суддів вважає, що позбавлення матері ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 проти позову в частині позбавлення її батьківських прав по відношенню до доньки заперечувала, намагається відновити спілкування із дитиною.

У силу частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Колегія суддів зазначає, що лише самого висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та встановлення факту неналежного виконання матір`ю свого обов`язку щодо виховання дитини, згідно із положеннями діючого в Україні сімейного законодавства, є недостатнім для позбавлення особи батьківських прав.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.

Апеляційний суд зауважує, що з матеріалів справи вбачається, що дитина проживає в дитячому будинку із-за неправомірної поведінки свого рідного брата, який зловживає спиртними напоями і вчиняє щодо неї насильство. Мати ОСОБА_2 не є байдужою до своєї дитини і бажає налагодити з нею контакт, який був втрачений.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанцій не врахував того, що відповідачка бажає приймати участь у вихованні та спілкуванні з донькою, а тому на цей час відсутні підстави для позбавлення її батьківських прав.

Натомість із досліджених судом доказів у їх сукупності вбачається, що відповідачка мало приділяє уваги своїй дитині ОСОБА_4 , не спілкується з не в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, внаслідок чого, колегія суддів вважає за необхідне попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання свої доньки, а на орган опіки та піклування покласти контроль за виконанням відповідачкою своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітньої ОСОБА_4 .

Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, то колегія суддів погоджується з висновком суду в цій частині.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи те, що неповнолітня ОСОБА_4 знаходиться на утриманні в комунальному закладі «Оршівський дитячий будинок санаторного типу», відповідачка по справі матеріально дитину не утримує, а тому колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду про стягнення з відповідачки аліментів на утримання своєї неповнолітньої доньки в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06 лютого 2020 року і до повноліття дитини.

Доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду не спростовують.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанцій у частині задоволення вимог щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 є помилковим, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження винної поведінки відповідачки та умисного злісного ухилення від виконання нею батьківських обов`язків, а також необхідності застосування до відповідачки такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав.

Судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення в частині задоволення позову про позбавлення батьківських прав та прийняття рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині позбавлення відповідачки батьківських прав та залишення в силі рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачки аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи, що позивачем при поданні позову заявлено дві вимоги: одна вимога немайнового характеру (про позбавлення батьківських прав) і одна вимога майнового характеру (про стягнення аліментів). Позивач при поданні позову до суду першої інстанції судовий збір не сплатив.

За наслідками розгляду справи апеляційний суд вважає, що з позивача на користь держави слід стягнути судовий збір за подання позовної вимоги в частині позбавлення батьківських прав, оскільки в цій частині відмовлено в задоволенні позову і судовий збір не був сплачений при подачі позову. А за подання позову в частині стягнення аліментів, судовий збір слід стягнути з ОСОБА_2 на користь держави, оскільки в цій частині позов задоволено.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір».

Згідно з п. п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру розмір судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру розмір судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України визначено, що ціна позову у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2020 року - 2102 грн.

Отже, за подання до суду позову в частині позбавлення батьківських прав з виконавчого комітету Чернівецької міської ради на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн.

За подання до суду позову в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору із апеляційної скарги на рішення суду встановлюється у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Отже, за подачу апеляційної скарги апелянт повинна була сплатити судовий збір в розмірі 2522,40 грн. (840,80 грн. х 150% = 1261,20 грн. за вимогу про позбавлення батьківських прав і 1261,20 грн. за вимогу про стягнення аліментів).

Апеляційним судом було зменшено розмір судового збору для апелянта при подачі апеляційної скарги, а тому нею було сплачено 922 грн.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення аліментів залишено в силі, то з ОСОБА_2 на користь держави слід достягнути 339,20 грн. судового збору (повинна була сплатити 1261,20 грн., а сплатила з врахуванням зменшення 922 грн.).

В частині вирішення позовної вимоги про позбавлення батьківських прав апеляційна скарга була задоволена, а тому з Виконавчого комітету Чернівецької міської ради на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1261,20 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375,376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 07 серпня 2020 року в частині задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав скасувати.

У задоволенні позову Виконавчого комітету Чернівецької міської ради в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 07 серпня 2020 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення аліментів залишити без змін.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та покласти на орган опіки та піклування Чернівецької міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків відповідачем - ОСОБА_2 .

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 07 серпня 2020 року в частині вирішення судових витрат змінити.

Стягнути з Виконавчого комітету Чернівецької міської ради на користь держави судові витрати по сплаті судового збору за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав в розмірі 840,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів в розмірі 840,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в частині позовної вимоги про стягнення аліментів в розмірі 339,20 грн.

Стягнути з виконавчого комітету Чернівецької міської ради на користь держави судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в частині позовної вимоги про позбавлення батьківських прав в розмірі 1261,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 09 грудня 2020 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: І.Б. Перепелюк

М.І. Кулянда