Справа № 346/888/19
Провадження № 2/342/15/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2020 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Гайдич Р.М.,

секретаря судового засідання Лукасевич М.М.,

з участю

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городенка в режимі відео конференції позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про відшкодування шкоди завданої незаконними діями чи бездіяльністю Коломийського міськрайонного суду в особі судді В.М. Веселова,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом. Відповідачами по дані справі ним було зазначено Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в особі судді В.М. Васілова та ГУ ДКС України в Івано-Франківській області. В підготовчому засіданні було з`ясовано, що позивачем помилково зазначено ПІБ « ОСОБА_3 », а має бути правильно « ОСОБА_4 ». Ухвалою суду від 20.11.2019 року провадження в справі було закрито в частині позовних вимог до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області в особі судді В.М. Веселова.

Позивач позов обґрунтовує тим, що проти нього в м.Кіровоград було сфабриковано звинувачення в результаті чого незаконно поміщено в СІЗО. Було організовано рейдерське захоплення господарства яке створювалось за його ініціативою. Слідство по справі велось 42 місяці. Під час слідства арештували с/г техніку очолюваного ним господарства і в результаті чого втрачено урожай. В результаті цих дій його авторитет підірвано, нанесено непоправиму шкоду його здоров`ю, діловій і чисто людській репутації та членам його родини та сім`ї.

Після закриття кримінального провадження він звертався до Коломийського міськрайонного суду в 2017 році з позовною заявою до прокуратури Кіровоградської області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Стверджує, що суддя Коломийського міськрайонного суду Веселов В.М. перевищив межі своїх повноважень незаконно залишив його заяву без руху, оскільки він не сплатив судового збору. Зазначає, що за подання таких позовів судовий збір не стягується. Просить визнати дії судді ОСОБА_5 . протиправним, так як було порушено його право на справедливий суд, та просить стягнути з Державного бюджету України на його користь шкоду, в результаті протиправних дій судді Веселова ОСОБА_6 , в сумі 100 000 тис. грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги просив задовільнити з наведених в позовній заяві підстав.

Представник відповідача - Головного управління ДКС України в Івано-Франківській області, в судові засідання призначені по справі на 07.08.2019 року, 29.08.2019 року, 23.10.2019 року, 20.11.2019 року не з`явився, про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений у встановленому законом порядку, що стверджується поштовими повідомленнями при матеріалах справи.

До суду 22.10.2019 року, через поштове відділення, від відповідача ГУ Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області поступив відзив на позовну заяву по даній справі. З даного відзиву слідує, що відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до них про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів суду з підстав зазначених у даному відзиві. Так як позивачем не обґрунтовано, що йому було спричинено шкоду саме незаконними діями судді ОСОБА_5 . У відзиві також зазначено, що позивачем не зазначено, в чому саме полягає завдання йому моральної шкоди, а також не зазначено з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Також зазначено, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено покладання відповідальності на ДКС України за дії інших органів держави. Просили розгляд справи проводити без участі їх представника.

В судовому засіданні 10.01.2020 року представник відповідача - Головного управління ДКС України в Івано-Франківській області, Бутко Г.В. просила відмовити в задоволенні позову до них, зазначаючи підстави відмови зазначені у відзиві.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги ОСОБА_1 , вислухавши позивача та представника відповідача, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950 року, передбачено, що кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України, ст. ст.15,16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Завданнями цивільного судочинства (ст. 2 ЦПК України) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства.

Здійснюючи правосуддя (ч. 1 ст. 5 ЦПК України), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Судом встановлено, що:

Позивач ОСОБА_1 звертався з позовною заявою до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області 29.05.2017 року (справа №346/2415/17 провадження 2/346/1342/17).

Ухвалою судді Веселова В.М. від 30.05.2017 року дану позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

ОСОБА_1 отримав копію цієї ухвали 03.06.2017 року, що підтверджується поштовим повідомленням яке міститься в матеріалах справи Коломийського міськрайонного суду № 346/2415/17.

09.06.2017 року суддею Веселовим В.М. було прийнято ухвалу згідно якої позовну заяву було повернуто ОСОБА_1 . Ця ухвала була отримана ОСОБА_1 16.06.2017 року, що підтверджується поштовим повідомленням яке міститься в матеріалах справи Коломийського міськрайонного суду № 346/2415/17.

Позивач ОСОБА_1 ухвалу від 09.06.2017 року в апеляційному порядку не оскаржував. Також ним не оскаржувались дії судді Веселова В.М. по справі №346/2415/17, які він вважає протиправними обґрунтовуючи позов по даній справі, в будь якому іншому порядку.

В матеріалах справи Коломийського міськрайонного суду № 346/2415/17 міститься також і заява ОСОБА_1 подана до канцелярії Коломийського міськрайонного суду 13.06.2017 року, із змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 просить залишити його позовну заяву без розгляду та повернути йому.

Крім зазначених вище ухвал Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, до позовної заяви ОСОБА_1 не подано більше жодних доказів на які б він покликався як на підставу задоволення його позовних вимог, що полягають у стягненні з Держави України в особі ГУ ДКС України в Івано-Франківській області 100 000 грн. моральної шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.

Статтею 56 Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Тому суд приходить до переконання, що позивачем ОСОБА_1 не подано до суду жодного доказу в чому саме полягає заподіяна йому моральна шкода, що спричинена йому, як він зазначає в позові, діями судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Веселовим В.М. у зв`язку із прийняттям рішень по справі №346/2415/17 провадження 2/346/1342/17, як і не обґрунтовано чому вона саме має бути стягнута у зазначеному ним розмірі 100 000 тис. грн. з відповідача, до котрого він звернувся із позовом, а саме ГУ ДКС в Івано-Франківській області.

Оскільки, відповідно до п.1 Положення про Державну казначейську службу України (далі Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 15.04.2015 Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів, і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Одним із основних завдань Казначейства є реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів (п.3 Положення).

Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення).

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок).

Згідно пункту 35 Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Тому, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин, яка у цих правовідносинах бере участь через орган Казначейської служби як розпорядника бюджетних коштів.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).

Отже, належним відповідачем у справі про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої бездіяльністю суду є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади.

Відповідно до ст. 4 ст.58 ЦПК України держава, територіальна громада бере участь у справі через відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник.

За змістом частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Окрім цього відповідно до ст. 174 ЦК України держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення. При цьому, відповідно до ст. 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов`язаннями держави.

Механізм представництва держави зумовлюється її внутрішньою побудовою: у цивільних відносинах носієм цивільних прав та обов`язків є держава, а виразником державного (публічного) інтересу - правомочні та зобов`язані особи. Виступаючи стороною у цивільній справі, держава є носієм цивільних процесуальних прав та обов`язків, у той час як виразником інтересів держави в суді та безпосередніми учасниками відповідних правовідносин виступають уповноважені державою суб`єкти - органи державної влади, організації, посадові особи, яким держава делегує свої права та обов`язки, що закріплюються у відповідних нормативно - правових документах.

Отже, з повноважень та завдань Державної казначейської служби України не вбачається, що цей орган несе відповідальність за шкоду, завдану судами, як зазначено позивачем в позові. Самостійним відповідачем Державна казначейська служба України чи її управління за такого роду позовами бути не може.

Повноваження суду щодо залучення у справу належного відповідача або співвідповідача законом не надані і належать виключно позивачу в силу положень статей 13,49,51 ЦПК України.

А позивач ОСОБА_1 не подавав клопотань про залучення до участі в справі інших відповідачів (співвідповідачів) ніж ті, що зазначені ним в порядку передбаченими нормами ЦПК України.

В частині позовних вимог до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області в особі судді В.М. Веселова провадження було закрито згідно ухвали суду від 20.11.2019 року. Яка була отримана позивачем і не оскаржувалась.

Після чого від позивача поступило 08.01.2020 року до канцелярії суду клопотання в якому він просив замінити відповідача яким є Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в особі судді М.Васілова, на належного відповідача, яким є Держава України в особі уповноваженого органу Міністерства юстиції України. В судовому засіданні 10.01.2020 року ОСОБА_1 просив дане клопотання залишити без розгляду, так як в справі вже немає такого відповідача якого він просить замінити.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дій судових органів, оскільки позов пред`явлений не до тієї особи, яка має відповідати за позовом і позивачем не доведена неправомірність дій судді Коломийського міськрайонного суду ОСОБА_5 під час розгляду справи 346/2415/17 та не обґрунтовано чому саме має бути стягнута шкода в розмірі 100 000 грн.

Питання судових витрат вирішується судом згідно вимог ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про відшкодування шкоди завданої незаконними діями чи бездіяльністю Коломийського міськрайонного суду в особі судді В.М. Веселова - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду або через Городенківський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Місце проживання позивач ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 .

Місцезнаходження відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області - вул. Дністровська,14, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область.

Повне судове рішення виготовлено 11.01.2020 року.

Суддя: Гайдич Р. М.