П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„08" січня 2020 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 266/2429/17

Номер провадження 22-ц/804/172/20

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Кочегарової Л.М., Ткаченко Т.Б.

за участю секретаря: Єфремової О.В.

учасники справи :

позивач за первісним позовом і відповідач за зустрічним - ОСОБА_1

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Мащенко Людмила Іванівна, на ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 жовтня 2019 року, головуючого судді Курбанової Н.М. із складанням повного тексту судового рішення 16 жовтня 2019 року по цивільній справі про визнання майна особистою власністю подружжя ,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю подружжя, та просив визнати особистою власністю ОСОБА_1 2/3 частини в праві сумісної долевої власності на трьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 .

У вересні 2017 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , в якій просила визнати ОСОБА_1 особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 листопада 2017 року вказані позови об`єднані в одне провадження 266/2429/17.

Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 жовтня 2019 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю подружжя закрито на підставі п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України у зв`язку із відмовою позивача від позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Мащенко Л.І., просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема в скарзі зазначено, що оскільки заява про відмову позивача від позову була зроблена представником позивача при виступі в дебатах,то вона не була предметом обговорення учасниками справи. Позивач ОСОБА_1 звертається до суду не вперше ,заявляючи спори з приводу права власності на квартиру,яка належить ОСОБА_2 , та щоразу змінює підстави позову. Вперше він обґрунтовував вимоги ,що квартира є сумісною власністю подружжя. Потім звернувся з позовом про визнання часткової власності на квартиру. Після розуміння необгрунтованості його вимог він або просить залишити його позов без розгляду,або відмовляється від нього. В той же час заявляючи черговий позов про визнання права власності на частку квартири. Такі дії направлені на порушення права власності ОСОБА_2 на квартиру на яку накладається арешт,що обмежує її право власності. Позивач умисно затягував розгляд справи, не з*являючись у судові засідання та постійно подаючи заяви про відкладення розгляду справи. Це є психологічним тиском на відповідача, змущення її таким чином до задоволення його вимог . Розуміючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання його права власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 , є необгрунтованими та незаконними,він тим не менш звернувся до суду з черговою позовною заявою про визнання його права власності на частку квартири,змінивши штучно розмір частки на 4/7 . Приймаючи ухвалу про закриття провадження у справі , суд в порушення ч. 9 ст. 158 ЦПК України не вирішив питання про зняття арешту з квартири, який було накладено в порядку забезпечення позову 05 липня 2017 року.

Відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Харитонової Г.Л. мотивований законністю та обґрунтованістю ухвали Приморського районного суду міста Маріуполя від 16 жовтня 2019 року . Зокрема ,представником зауважено,що відмова позивача від позову - це одностороннє вільне волевиявлення позивача, спрямоване на відмову від судового захисту своєї вимоги і на закриття порушеного позивачем процесу. Відмовитись від позову може тільки позивач або його уповноважений представник. Право відмовитися від позову може бути реалізовано у будь-який час судового розгляду, тобто і під час судових дебатів. При відмові позивача від позову суд лише перевіряє повноваження на такі дії його представника, якщо він бере участь у справі та висловив такий намір (п. 24 постанови Пленуму ВС України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 року № 2). Тому, судом були виконані вимоги закону при винесенні ухвали від 16 жовтня 2019 року. Посилання представника ОСОБА_2 на порушення ОСОБА_1 . ст.ст. 13, 44 ЦПК України не відповідає дійсності та не є взагалі підставою для скасування ухвали , в сенсі вимог ст. 379 ЦПК України ,яка передбачає підстави для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. Також, не є підставою для скасування ухвали і не вирішення питання щодо скасування заходів забезпечення позову, оскільки це не позбавляє учасника судового розгляду права звернутися до суду у відповідності до вимог ст. 158 ЦПК України.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 адвокат Мащенко Л.І. підтримала доводи апеляційної скарги . ОСОБА_2 надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю ,оскільки знаходиться поза межами м. Маріуполя,за участю її представника (т.2.а.с.54).

У судовому засіданні апеляційного суду представники ОСОБА_1 - адвокат Харитонова Г.Л. та представник ОСОБА_1 ,що діє на підставі довіреності , підтримали доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу ,просили залишити скаргу без задоволення,а ухвалу суду першої інстанції без змін.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з*явився ,належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання 19 грудня 2019 року телефонограми, зареєстрованої в журналі телефонограм №3.10-12 за № 1365 (т. 2,а.с.65 ).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав .

Закриваючи провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю подружжя , суд першої інстанції керувався п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України та виходив з того, що відмова від позову не суперечить законові.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із відмови позивача ОСОБА_1 від позову.

Частиною 1 статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно п.4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Згідно із ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу : позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Здійснюючи перевірку доводів апеляційної скарги ,судом апеляційної інстанції під час ознайомлення із технічним записом судового засідання ,встановлено ,що у судовому засіданні 16 жовтня 2019 року представником позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 ,яка мала достатній обсяг повноважень на підставі договору про надання правової допомоги від 20 червня 2017 року , у присутності самого позивача за первісним позовом ОСОБА_1 , заявлено про відмову від позову до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю подружжя . Особисто позивач ОСОБА_1 підтримав заяву про відмову від позову . Представнику ОСОБА_2 Мащенко Л.І. було надано право щодо висловлення своєї думки щодо цього питання ,проте заперечень з цього приводу висловлено не було.

Заява про відмову від позову - це форма закінчення справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України, а тому законним та обґрунтованим є висновки суду першої інстанції про прийняття відмови позивача ОСОБА_1 від позову та закриття в зв*язку із цим провадження у справі .

Крім того, закриваючи провадження у справі, суд роз`яснив, зокрема, позивачу (представнику позивача) наслідки закриття провадження у справі, передбачені ч. 2 ст. 256 ЦПК України, щодо неможливості повторного звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та висновків суду не спростовують. Аргументи відзиву на апеляційну скаргу є прийнятними,оскільки ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Мащенко Людмила Іванівна - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 13 січня 2020 року .

Судді: