Постанова

Іменем України

10 січня 2020 року

м. Київ

справа № 761/18122/15-ц

провадження № 61-42869св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 квітня 2018 року у складі судді Рибака М. А. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 04 липня 2018 року у складі колегії суддів: Вербової І. М., Головачова Я. В., Шахової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (далі - КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 та користується житлово-комунальними послугами.

У зв`язку з непроведенням оплати за житлово-комунальні послуги у період із 01 серпня 2011 року до 01 липня 2014 року виникла заборгованість в розмірі 1 727, 44 грн, яка складається з 1 465,26 грн -боргу за житлово-комунальні послуги, 184,76 грн - інфляційних втрат, 77,42 грн - 3 % річних, яку позивач просив стягнути на свою користь.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04 квітня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 04 липня 2018 року, позовні вимоги КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» 1 216,17 грн заборгованості за житлово-комунальні послуги, 157,15 грн інфляційних втрат, 60,58 грн - 3 % річних та 182,30 грн судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із невиконання відповідачем обов`язку сплатити за надані житлово-комунальні послуги. При цьому, суд зазначив, що до стягнення підлягає заборгованість за житлово-комунальні послуги, інфляційні втрати та 3 % річних за період з липня 2012 року до липня 2014 року.

У задоволенні вимог про стягнення заборгованості за період з 01 серпня 2011 року до червня 2012 року суд відмовив, застосувавши позовну давність.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погодившись з таким вирішенням спору, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 аргументована тим, що суди неповно з`ясували обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не надали належної оцінки його доводам про те, що фактично виконавцем житлово-комунальних послуг є КП «ЖЕК «Татарка», з яким він уклав договір.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» подало відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, які ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження в справі за позовом КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та витребувано з Шевченківського районного суду міста Києва зазначену справу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Житловий будинок, в якому розташована квартира ОСОБА_1 , перебуває на балансі КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району».

01 січня 2009 року між КП «Керуюча дирекція» та КП по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у місті Києві ради (КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району») укладений договір про забезпечення комунальних послуг № 5, згідно з яким позивач зобов`язався своєчасно надавати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення та газопостачання для потреб споживачів.

Згідно із додатком № 1 до вказаного договору до переліку об`єктів, яким позивач надає послуги, включено будинок і квартиру відповідача.

24 березня 2010 року між КП по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у місті Києві ради (КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району») (повірений) та КП «ЖЕК «Татарка» (довіритель) було укладено договір доручення № 102, згідно з яким довіритель доручав повіреному укласти із власниками, наймачами та орендарями жилих та нежилих приміщень договори на надання комунальних послуг.

01 січня 2012 року між КП «Житлово-експлуатаційна контора «Татарка» та ОСОБА_1 укладений договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку АДРЕСА_1 .

Надання житлово-комунальних послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення та газопостачання позивачу здійснювалось КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району».

У зв`язку з несплатою відповідачем отриманих житлово-комунальних послуг за період з 01 серпня 2011 року до 01 липня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 1 727, 44 грн, яка складається з 1 465,26 грн - боргу за житлово-комунальні послуги, 184,76 грн - інфляційних втрат, 77,42 грн - 3 % річних.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Суди встановили, що надання житлово-комунальних послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення та газопостачання позивачу здійснювалось КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району».

Надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території відповідачу здійснює КП «ЖЕК «Татарка» відповідно до укладеного між сторонами договором від 01 січня 2012 року.

За таких обставин, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за житлово-комунальні послуги в межах позовної давності із застосуванням норм статті 625 ЦК України.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач жодних житлово-комунальних послуг безпосередньо від позивача не отримував, спростовуються встановленими обставинами справи, а тому відхиляються колегією суддів, як необґрунтовані.

Посилання на безпідставність стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги на користь позивача, оскільки відповідач договору на надання житлово-комунальних послуг з позивачем не укладав, колегія суддів відхиляє, оскільки відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для звільнення від сплати вартості фактично отриманих споживачем житлово-комунальних послуг.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Інші аргументи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, а зводяться до оцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, а також містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 квітня 2018 року та постанови апеляційного суду міста Києва від 04 липня 2018 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду міста Києва від 04 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук