Справа № 680/1034/17
№2/680/9/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2020 року смт.Нова Ушиця

Новоушицький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Яцини О.І.,

з участю секретаря судового засідання Стандрійчук М.П. ,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки - адвоката Клюки І.В.,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника відповідачки - адвоката Кукурудзи Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новоушицької селищної ради Хмельницької області, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення селищної ради,

установив:

Позивачка звернулась до суду з позовом в якому просить визнати недійсним п. 2 пп.2.1 пп. 2.2 рішення двадцять другої сесії Новоушицької селищної ради VІ скликання від 12 червня 2015 року № 17.

Позов мотивувала тим, що є власником житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

У 2017 році її сусідка ОСОБА_2 розпочала зводити бетонний паркан та вона дізналась, що рішенням Новоушицької селищної ради № 17 від 12 червня 2015 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,15 га та передано їй зазначено земельну ділянку у власність.

Вважає вказане рішення незаконним, адже воно порушує її права як користувача сусідньої земельної ділянки, а побудувавши бетонний паркан ОСОБА_2 унеможливила її доступ до нежитлових приміщень та заїзд до її домоволодіння для його обслуговування. Крім того спірним рішенням передано у власність ОСОБА_2 частину дороги загального користування, яка брала початок від вулиці Подільської і простягалась до границі земельної ділянки № НОМЕР_1 , і в подальшому до АДРЕСА_3 . Також вказала про непогодження нею меж земельної ділянки, як суміжним користувачем.

Ухвалою суду від 01 грудня 2017 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду на 5 грудня 2017 року.

6 грудня 2017 року від відповідача - Новоушицької селищної ради Хмельницької області надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач покладається на думку суду та просить здійснити розгляд справи без участі представника.

16 січня 2018 року відповідачка ОСОБА_2 направила до суду відзив на позов в якому вказала, що позивачка на підтвердження своїх вимог не довела порушення її прав та інтересів, що виразилось в унеможливленні її доступу до нежитлових приміщень та заїзді до домоволодіння для їх обслуговування. Спірна земельна ділянка весь час перебувала у її користуванні. Встановлення бетонної огорожі ніяким чином не обмежує доступу ОСОБА_1 до нежитлових приміщень та заїзду до домоволодіння для їх обслуговування. Повідомлення власників суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі на місцевості здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше, аніж за п`ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Тому обов`язок щодо погодження меж покладається на виконавця робіт і полягає у завчасному повідомленні сусідніх землевласників про проведення таких робіт. Позивачка не оскаржує дій виконавця робіт та не надає доказів про те, що вона не запрошувалась для проведення такої дії. Також зазначає, що спір щодо межі земельних ділянок відсутній. Абзац 5 п. 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками допускає встановлення межових знаків без участі сусідніх землевласників (землекористувачів). Тому підстави для задоволення позову відсутні.

08 лютого 2018 року позивачка подала відповідь на відзив в якому вказала, що підтвердженням того, що вона не підписувала розроблену відповідачем проектну документацію на земельну ділянку може слугувати оригінал затвердженої технічної документації, яку відповідачі не надають. Відповідачка ОСОБА_2 не надала доказів про те, що вона постійно користувалась спірною земельною ділянкою. Крім того, з відповіді на адвокатський запит її представника Клюки В.Ф. отримано викопіювання з топографічної зйомки, виконаної у 1991 році АДРЕСА_5, в якому чітко визначено, що частина земельної ділянки, яка надана у власність ОСОБА_2 належить до земель загального користування і по ній проходить дорога. Також зазначила, що вона не погоджувала проведення дій по виконанню робіт та не погодила встановлення меж земельних ділянок, про що свідчить її помітка на документації, яку просила витребувати, тому відповідно Новоушицька селищна рада не вправі була погоджувати технічну документацію.

20 лютого 2018 року у зв`язку із набранням чинності новою редакцією Цивільно-процесуального кодексу України суд ухвалою постановив проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання на 15 березня 2018 року.

Ухвалою суду від 15 березня 2018 року задоволено клопотання позивачки - витребувано технічну документацію із землеустрою та призначено у справі судову земельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

22 травня 2018 року відповідачка ОСОБА_2 надіслала клопотання про виклик свідка ОСОБА_4 , долученння до матеріалів справи додаткових доказів та застосування строку позовної давності.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 30 жовтня 2019 року справу розподілено головуючому судді Яцині О.І.

Ухвалою суду від 01 листопада 2019 року справу прийнято до провадження, поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 23 січня 2020 року.

Ухвалою суду від 15 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Позивачка та її представник у вступному слові позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник позов не визнали з підстав, викладених у відзиві на позов.

Від відповідача Новоушицької селищної ради Хмельницької області надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника із зазначенням, що при вирішенні справи він покладається на думку суду.

Заслухавши сторони, представників, безпосередньо, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши докази окремо, а також у їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Позивачка є власницею домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17 жовтня 2008 року (а.с.8). Зазначене майно ОСОБА_1 набула на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 липня 1989 року після смерті ОСОБА_5 (а.с.7).

Відповідачка у справі ОСОБА_2 є власником домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , про що свідчить копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13 липня 2012 року (а.с.103). Зазначене майно ОСОБА_2 набула на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 липня 2012 року після смерті ОСОБА_6 (а.с.103).

Також суд установив, що ОСОБА_6 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку в розмірі 0,15 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , про що свідчить рішення Новоушицької селищної ради від 1 квітня 1994 року (а.с.101).

14 липня 2015 року ОСОБА_2 зареєструвала право власності на земельну ділянку, площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :03:004:0219, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.106).

Правовою підставою для набуття права власності на спірну земельну ділянку відповідачкою є рішення Новоушицької селищної ради Хмельницької області від 12 червня 2015 № 17, п.п. 2, 2.1, 2.2 якого затверджено технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :03:004:0219, площею 0,1500 га, яка відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови (угіддя-забудовані землі) в АДРЕСА_2 . Встановлено ОСОБА_2 межі земельної ділянки та передано безоплатно у власність останньої зазначену земельну ділянку (а.с.10).

Позивачка обґрунтовуючи позов вказала, що зазначене вище рішення Новоушицької селищної ради прийняте з порушенням чинного законодавства та порушує її права як користувача сусідньої земельної ділянки, оскільки у власність відповідачки передано частину дороги загального користування. Водночас, відповідачка ОСОБА_2 шляхом зведення бетонного паркану, унеможливила її доступ до нежитлових приміщень та заїзд до її домоволодіння для його обслуговування.

Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності передбачені статтею 116 ЗК України.

Так, відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (статті 125, 126 ЗК України).

Частиною першою статті 193 ЗК України встановлено, що державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Державний земельний кадастр включає: а) кадастрове зонування; б) кадастрові зйомки; в) бонітування ґрунтів; г) економічну оцінку земель; г) грошову оцінку земельних ділянок; д) державну реєстрацію земельних ділянок; е) облік кількості та якості земель (стаття196 ЗК України).

Статтею 198 ЗК України передбачено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану.

Отже, погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації на конкретну земельну ділянку, метою погодження меж земельної ділянки є уникнення подальших спорів між суміжними власниками та землекористувачами щодо меж земельних ділянок та технічних помилок.

Механізм встановлення меж земельних ділянок визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18 травня 2010 року №376.

Пунктом 2.8 Інструкції передбачено, що після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками складається акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який містить підписи суміжних землевласників (землекористувачів) у разі якщо вони не заявляють претензій до існуючих меж, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками

Згідно з пунктом 3.12 Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур`єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення.

Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Передача межових знаків на зберігання власнику (користувачу) земельної ділянки здійснюється за актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання (п.3.14 Інструкції).

Згідно акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 23 січня 2015 року наявні підписи власників (користувачів) земельних ділянок - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , підпис ОСОБА_1 відсутній. Наявний запис що межові знаки встановлені по існуючій межі та згідно норм +/-360 між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.88).

Позивачка вказала, що є користувачем земельної ділянки, площею 1500 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Дане право перейшло до неї при набутті у 1989 році права власності на домоволодіння в порядку спадкування після смерті ОСОБА_10 і відповідно з нею, як із користувачем суміжної земельної ділянки, не були погоджені межі при передачі у власність відповідачці спірної земельної ділянки.

Надаючи правову оцінку зазначеним доводам позивачки суд зазначає таке.

Частинами першою, другою статті 16 Земельного кодексу Української РСР від 08 липня 1970 року, чинного на час набуття позивачкою права власності на вищевказаний будинок (далі - ЗК Української РСР 1970 року), передбачено, що надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Відповідно до частини п`ятої статті 20 ЗК Української РСР 1970 року право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів.

Згідно зі статтею 22 ЗК Української РСР 1970 року приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється.

Відповідно до статті 106-1 ЗК Української РСР 1970 року, якою цей Кодекс був доповнений 12 березня 1981 року, перехід права власності на жилий будинок, розташований у сільському населеному пункті, не тягне за собою переходу права користування присадибною земельною ділянкою. Надання присадибної земельної ділянки особі, до якої перейшло право власності на жилий будинок, провадиться на загальних підставах відповідно до вимог цього Кодексу. У випадках переходу в спадщину права власності на розташований у сільському населеному пункті жилий будинок до спадкоємців, якщо вони не мають права на одержання в установленому порядку присадибної земельної ділянки, а також придбання громадянами, які постійно проживають у містах і селищах міського типу, жилого будинку в сільській місцевості для сезонного або тимчасового проживання або наявності, у них у цій місцевості жилого будинку на праві особистої власності, який вони бажають використовувати для зазначеної мети, цим особам надається у користування земельна ділянка для утримання жилого будинку і виробництва сільськогосподарської продукції в порядку і розмірах, що визначаються законодавством Союзу РСР.

Аналіз наведених правових норм в їх сукупності дає підстави для висновку про те, що в період дії ЗК Української РСР 1970 року до набувача будинку не переходило право на земельну ділянку на тих умовах, на яких воно належало попередньому власнику цієї нерухомості. Земельна ділянка мала бути надана новому власнику в установленому законом порядку.

Позивачка не надала суду жодних доказів того, що їй надавалася у користування чи власність земельна ділянка площею 1500 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку, встановленому земельним законодавством.

Стаття 83 ЗК України передбачає, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Враховуючи, що доказів перебування земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 у приватній чи державній власності судом не здобуто, слідує, що дана земельна ділянка перебуває у комунальній власності Новоушицької селищної ради Хмельницької області, тому необхідності позивачкою погоджувати межі земельної ділянки, яка передавалась у власність ОСОБА_2 не було, оскільки за позивачем не зареєстровано ні право власності, ні право користування суміжною земельною ділянкою.

В той же час суд зазначає, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації.

Такого висновку дійшла об`єднана палата Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду в постанові від 23 січня 2019 року в справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18).

Відповідно до стаття 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Стаття 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначає, що до об`єктів благоустрою населених пунктів належать території загального користування в тому числі вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки.

Позивачка на обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що при передачі у власність відповідачці спірної земельної ділянки була передана частина дороги загального користування.

У матеріалах справи (а.с.56) наявний лист начальника відділу - головного архітектора Хмельницької області, відповідно до якого АДРЕСА_2 бере початок від вулиці Подільська (бувша назва вулиці Леніна) і простягається до земельної ділянки № НОМЕР_1 , в зв`язку з високим перепадом відміток землі зміщується по границі земельної ділянки № НОМЕР_2 на схід і продовжується на північ АДРЕСА_6.

Відповідно до даних висновку експерта № 575/018 суд встановив, що спірна земельна ділянка має форму неправильного багатокутника і знаходиться в межах: від А до Б - землі загального користування, від Б до В - ОСОБА_7 , від В до ОСОБА_11 , від Г до Д - ОСОБА_9 , від Д до Е ОСОБА_2 , від Е до А - ОСОБА_1 . Фактичні межі земельної ділянки не закріплені межовими знаками встановленого зразка, але з усіх сторін наявні штучні споруди, які збігаються із зовнішніми межами землекористування, а саме: передня межа (зі сторони АДРЕСА_2 землі загального користування) - огорожа зі стальних профільних листів, висотою орієнтовно 2 м, яка включає хвіртку та ворота; ліва межа ( ОСОБА_7 ) огорожа з дротяної сітки, висотою орієнтовно 1 м; тильна межа ( ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ) - огорожа з дротяної сітки, висотою орієнтовно 1 м; права межа ( ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ) - частина межі огорожа з дротяної сітки, висотою орієнтовно 1 м, частина межі - огорожа відсутня, межа визначена умовно на основі розташування наявних ділянок, частина межі - огорожа зі стальних профільних листів по масивному кам`яному цоколю, висотою орієнтовно 1,5-2,5м.

Фактична площа земельної ділянки по АДРЕСА_2 , яка знаходиться у користуванні ОСОБА_2 становить 0,2060 га.

АДРЕСА_2 розпочинається від АДРЕСА_4 та пролягає до воріт передньої межі земельної ділянки :03:004:0219, тобто є тупиковим. Ширина проїзду 4 метри, перед ділянкою ОСОБА_2 провулок розширюється до 8-11 м та прилягає також до земельної ділянки в користуванні ОСОБА_1 .

Межі земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0219 встановлені на підставі координат, зазначених на кадастровому плані, який входить до складу технічної документації. Розташування фактичних меж в цілому співпадає з даними технічної документації. Хоча й в деяких поворотних точках межі наявні відхилення до 1,5 м, основна розбіжність між фактичним землекористуванням та даними правовстановлюючих документах полягає у відсутності оформлення прав на частину земельної ділянки орієнтовною площею 550 кв.м., яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_2 .

Також експерт вказав, що відомості про розташування дороги загального користування по АДРЕСА_5 до земельної ділянки № НОМЕР_1 зазначені на викопіюванні з топографічної зйомки, виконаної у 1991 році. Визначити точні межі дороги загального користування по АДРЕСА_5 за наданим викопіюванням неможливо. Тому експерт орієнтовно співставляв розташування АДРЕСА_2 з розташуванням земельної ділянки ОСОБА_2 та встановив, що земельна ділянка :03:004:0219 накладається на орієнтовне розташування АДРЕСА_2. Визначити точні контури накладення земельної ділянки на дорогу загального користування немає можливості через схематичне зображення провулку на викопіюванні.

Тобто, при проведенні експертизи експерт не зміг достовірно встановити місце розташування проїзду загального користування (дороги), а висновок фактично сформований орієнтовно.

Окрім того експерт зазначив, що фактичне розташування АДРЕСА_2 частково не відповідає даним викопіювання з топографічної зйомки, а по ділянці ОСОБА_2 контур провулку проходить в районі значних ухилів (більше 20 %) та не придатний для використання у якості проїзду без проведення додаткових земляних робіт та влаштування підпірних стінок.

Таким чином з висновку експерта вбачається неможливість використання проїзду в частині, яка охоплюється земельною ділянкою ОСОБА_2 без проведення додаткових земляних робіт та влаштування підпірних стінок.

У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно зі статтею 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципам міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

У силу статей 321, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, а припинення права власності можливе лише з підстав, передбачених статтею 346 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України).

Стаття 21 ЦК України визначає, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, позивачка мала довести, що вона є землекористувачем або власником земельної ділянки і її право власності чи користування земельною ділянкою було порушене відповідачкою саме видачею Новоушицькою селищною радою спірного рішення.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи.

Оцінюючи зібрані у справі докази в сукупності, суд вважає встановлений той факт, що по лівій стороні земельної ділянки належної ОСОБА_2 історично існував проїзд, про що свідчать викопіювання з кварталу №8 (а.с.102), викопіювання з топографічної зйомки.

Проте з наявних матеріалів справи неможливо встановити ні його ширину, ні довжину, ні його координати.

Твердження позивачки про те, що відповідачка створила для неї умови неможливості заїзду до її будинку та господарських споруд, не підтвердженні належними доказами. З досліджених у судовому засіданні фотокарток вбачається, що до домоволодіння позивачки існує під`їзд. Окрім цього такі ж дані містяться у висновку експерта, який вказав, що АДРЕСА_2 прилягає до земельної ділянки в користуванні ОСОБА_1 . Ширина проїзду 8-11 метрів.

Суд вважає, що позивачка не довела, що передача спірним рішенням Новоушицької селищної ради у власність земельної ділянки відповідачці порушує її права.

Окрім того суд вважає за необхідне зазначити, що скасування спірного рішення ради не відновлює порушене, на думку позивачки, право.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушення.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв`язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання правовстановлюючих документів.

Прийняте Новоушицькою селищною радою Хмельницької області (як суб`єктом владних повноважень) рішення про передачу ОСОБА_2 у власність земельної ділянки є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання, оскільки на підставі даного рішення за відповідачкою 10 липня 2015 року було зареєстровано право власності на земельну ділянку. Скасування такого акта не породжує наслідків для власника, оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

Суд, урахувавши, що ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, установив, що обраний позивачем спосіб захисту права щодо скасування лише пунктів рішення органу місцевого самоврядування не відповідає ефективному засобу захисту, не забезпечує захисту та відновлення прав позивачів за наведених обставин у разі їх порушення.

З врахуванням того, що позивачкою не доведено та судом під час судового розгляду справи на підставі наявних у справі доказів не встановлено порушень її законних прав чи інтересів при винесенні спірного рішення Новоушицькою селищною радою про передачу відповідачці ОСОБА_2 в приватну власність спірної земельної ділянки, суд дійшов висновку про відмову в позові.

Щодо заяви відповідачки про застосування позовної давності, суд зазначає наступне.

У ЦК України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові.

Визначення початку відліку позовної давності міститься в статті 261 ЦК України, відповідно до частини першої якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Враховуючи, що порушень прав або охоронюваного законом інтересу позивачки суд не встановив, у позові необхідно відмовити з підстав його необґрунтованості.

Відповідно до частини першої, другої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки у позові відмовлено, судові витрати понесені позивачкою слід покласти на останню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76 - 81, 83, 89, 141, 258, 259, 263 -265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У позові ОСОБА_1 до Новоушицької селищної ради Хмельницької області, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення селищної ради - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду через Новоушицький районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів із дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 09 грудня 2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 .

Відповідач: Новоушицька селищна рада Хмельницької області, місцезнаходженн: смт.Нова Ушиця, вул.Українська, 18, Хмельницької області, код ЄДРПОУ - 04407388.

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_4 .

Суддя О. І. Яцина