ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/85/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №706/1287/19 Категорія: на ухвалу Олійник М. Ф.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

особа, що подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 ;

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутого майна,

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що у 2018 році в мережі Інтернет вона ознайомилась із оголошенням про продаж житлового будинку з присадибною земельною ділянкою, площею 0,49 га, в АДРЕСА_1 , продавцями якого були відповідачі.

Під час зустрічі позивачки з відповідачами останні запевнили її, що є власниками вказаного будинковолодіння в порядку спадкування після смерті батька, а всі документи на вказане нерухоме майно перебувають у нотаріуса та після їх отримання сторони посвідчать договір купівлі-продажу будинковолодіння.

13 грудня 2018 року ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 10000 грн як завдаток за купівлю будинку, що підтверджується розпискою.

03 квітня 2019 року позивачка разом із своєю сім`єю приїхала до вказаного будинку, де передала ОСОБА_3 як завдаток за купівлю будинку 65000 грн, про що він написав розписку.

Як з`ясувалось після цього житловий будинок та присадибна земельна ділянка за обліковими даними Синицької сільської ради рахуються за батьком відповідачів ОСОБА_4 , який помер більше 15 років тому.

Позивачка вказує, що на час отримання грошових коштів в рахунок продажу житлового будинку та присадибної ділянки відповідачі не були власниками вказаного нерухомого майна та безпідставно отримали від позивачки грошові кошти в сумі 65000 грн та 10000 грн.

Враховуючи наведене, з посиланням на положення статті 1212 ЦК України ОСОБА_1 просить суд стягнути на її користь з ОСОБА_2 10000 грн, та з ОСОБА_3 - 65000 грн.

13 листопада 2019 року Христинівський районний суд Черкаської області ухвалою передав справу на розгляд Уманському міськрайонному суду Черкаської області.

Ухвала обґрунтована тим, що відповідно до довідок виконкому Уманської міської ради № 01/01-20/7713/01/01-20 та № 01/01-20/7697/01/01-20 від 26 вересня 2019 року місцем проживання відповідача ОСОБА_2 є АДРЕСА_2 , а відповідача ОСОБА_3 - АДРЕСА_3 , відповідно, тому справа належить до територіальної підсудності Уманського міськрайонного суду.

Посилання позивачки на подання позову відповідно до положень ч. 1 ст. 30 ЦПК України за місце знаходженням нерухомого майна суд вважав безпідставним, оскільки предметом позову є грошові кошти, які позивач просить стягнути з відповідачів на свою користь, а грошові кошти не є нерухомим майном.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Христинівського районного суду від 13 листопада 2019 року та скерувати справу на розгляд по суті до Христинівського районного суду Черкаської області.

В апеляційній скарзі вказує, що у ч. 1 ст. 30 ЦПК України йдеться не про предмет позову, а про привід.

На думку скаржниці витребування коштів перебуває у зв`язку з нерухомим майном - житловим будинком та присадибною земельною ділянкою в АДРЕСА_1 , тому підсудність справи слід визначати за правилами статті 30 ЦПК України.

Своїм правом на подання відзиву відповідачі не скористались.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказане судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Передаючи справу на розгляд до Уманського міськрайонного суду Черкаської області, суд першої інстанції вірно вважав, що підсудність справи слід визначати на підставі статті 27 ЦПК України, а не ч. 1 ст. 30 ЦПК України.

Так, згідно з частиною першою статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Частиною першою статті 30 ЦПК України передбачено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно із роз`ясненнями, що містяться у пунктах 41 та 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 30 ЦПК України).

Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним; про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна; про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна; про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Отже, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном (постанова Верховного Суду від 11.07.2019 у справі № 462/7217/18).

У даній справі предметом позову є стягнення грошових коштів, які були безпідставно набуті відповідачами. Вказаний спір не стосується правового статусу нерухомого майна -житлового будинку з присадибною земельною ділянкою, площею 0,49 га, в АДРЕСА_1 , а також інших прав та обов`язків, що пов`язані із зазначеним нерухомим майном.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції вірно вирішив, що до спірних правовідносин не застосовуються положення частини 1 статті 30 ЦПК України про виключну підсудність, а відповідно до статті 27 ЦПК України справа підсудна Уманському міськрайонному суду Черкаської області за зареєстрованим місцем проживання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Вірно встановивши, що справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутого майна відповідно до ст. 27 ЦПК України не підсудна Христинівському районному суду, місцевий суд в порядку статті 31 ЦПК України правильно передав вказану справу до Уманського міськрайонного суду Черкаської області.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2019 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутого майна залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді Н.І. Гончар

Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова