Справа № 206/6903/19
Провадження № 4-с/206/2/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.01.2020 Самарський районний суд м. Дніпропетровська
головуючий суддя Маштак К.С.
секретаря судового засідання Гергіль Ю.І.
боржника ОСОБА_1
представника боржника ОСОБА_2
державного виконавця Проник Є.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі справу за скаргою боржника ОСОБА_1 на дії державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Проник Є.О. про визнання постанови незаконною та її скасування,
16.12.2019 до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга боржника ОСОБА_1 на дії державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Проник Є.О. (далі державний виконавець) про визнання постанови державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра ГТУЮ в Дніпропетровській області Проник Є.О. від 15.03.2019 про обмеження ОСОБА_1 в керуванні транспортними засобами в межах виконавчого провадження № 38118578 незаконною та її скасування, стягувач ОСОБА_3 .
В обґрунтування поданої скарги боржником було зазначено, що в провадженні Самарського ВДВС м. Дніпра Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області знаходиться виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частки заробітної плати та інших доходів. Але у боржника була домовленість зі стягувачем аліментів ОСОБА_3 про те, що так як син практично знаходився на його утриманні, то аліменти він сплачувати не буде, а ОСОБА_3 не буде мати до нього претензій. В зв`язку з тим, що у нього з ОСОБА_3 виник спір щодо визначення місця проживання дитини, вона відмовилася забрати виконавчий лист, йому було нараховано заборгованість більше 85 000 грн. 19.11.2018 він звернувся до суду із позовом про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та від сплати аліментів, провадження за яким було відкрито 29.11.2018. 04.12.2019 ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції, якими при перевірці було встановлено, що він обмежений в керуванні транспортними засобами і на нього було складено протокол про адміністративне правопорушення. На думку боржника, враховуючи те, що Самарським районним судом м. Дніпропетровська з листопада 2018 року розглядається справа за його позовом про звільнення від сплати заборгованості по аліментах та від сплати аліментів, то державний виконавець не мав право обмежувати його в керуванні транспортним засобом до набрання рішенням суду законної сили. Крім того, державному виконавцю ОСОБА_6 було достовірно відомо про розгляд цієї справи, так як копія позовної заяви з додатками була направлена в Самарський ВДВС м. Дніпр ГТУЮ в Дніпропетровській області, як третій особі, і ці документи знаходяться в матеріалах виконавчого провадження. В зв`язку із вищевикладеним, боржник ОСОБА_1 просив визнати незаконної та скасувати постанову державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра ГТУЮ в Дніпропетровській області Проник Є.О. від 15.03.2019 про обмеження ОСОБА_1 в керуванні транспортними засобами (а.с. 1).
У судовому засіданні боржник та його представник скаргу підтримали, просили задовольнити.
Державний виконавець Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Проник Є.О. вважала, що в задоволенні скарги необхідно відмовити.
Вислухавши пояснення та думку учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні скарги має бути відмовлено повністю з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що 18.05.2013 державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2/206/355, виданим Самарським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 32-33).
05.05.2014 ОСОБА_1 було направлено вимогу державного виконавця про необхідність прибути 08.05.2014 до Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ з питання погашення заборгованості по сплаті аліментів та надати документи та відомості про майновий стан, місце роботи та трудову, надати квитанції або розписки про сплату аліментів (а.с. 47).
24.11.2014 ОСОБА_1 було направлено вимогу державного виконавця про необхідність прибути 27.11.2014 до Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ з питання погашення заборгованості по сплаті аліментів та надати документи та відомості про майновий стан, місце роботи та трудову, надати квитанції або розписки про сплату аліментів (а.с. 52).
19.02.2015 ОСОБА_1 було направлено виклик до державного виконавця на 26.02.2015 для вирішення питання щодо подальшої сплати аліментів (а.с. 54).
18.05.2015 ОСОБА_1 було направлено виклик до державного виконавця на 26.05.2015 для вирішення питання щодо подальшої сплати аліментів (а.с. 56).
07.10.2015 ОСОБА_1 було направлено виклик до державного виконавця на 15.10.2015 для вирішення питання щодо подальшої сплати аліментів (а.с. 60).
Згідно копію акту державного виконавця від 11.11.2015 було встановлено, що за адресою мешкання боржника, перевірити майновий стан не вдалося можливим (а.с. 66).
13.05.2017ОСОБА_1 було направлено виклик до державного виконавця на 06.06.2017 для вирішення питання щодо сплати боргу за виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату (а.с. 69).
25.03.2018 у відношенні боржника ОСОБА_1 винесено постанови про обмеження боржника у праві виїзду за кордон, про обмеження у праві полювання, обмеження у праві користування вогнепальною зброєю, про арешт майна боржника (а.с. 83-87).
23.03.2018 ОСОБА_1 було надіслано лист-виклик до державного виконавця на 05.04.2018 року або в інші приймальні дні, а саме: вівторок з 09:00 до 13:00 та четвер з 14:00 до 18:00 год. з роз`ясненням наслідків наявності заборгованості зі сплати аліментів, в тому числі тимчасового обмеження боржника у правы керування транспортним засобом (а.с. 89-91).
Згідно копію акту державного виконавця Самарського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ Сапарової А.С. від 10.05.2018 виходом державного виконавця за адресою боржника було встановлено, що перевірити майновий стан боржника не виявилось можливим. Боржнику залишено виклик до Самарського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області на 15.05.2018, повідомлення про кримінальному та адміністративну відповідальність (а.с. 92).
Згідно копію акту державного виконавця Самарського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ Проник Є.О. від 20.08.2018 виходом державного виконавця за адресою боржника було встановлено, що перевірити майновий стан боржника не виявилось можливим, оскільки двері ніхто не відчинив. Боржнику залишено виклик до Самарського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області та повідомлення про кримінальну відповідальність (а.с. 75).
29.11.2018 Самарським районним судом м. Дніпропетровська відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , третя особа: Самарський ВДВС Дніпропетровського МУЮ про звільнення від обов`язку по сплаті аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментах на утримання неповнолітньої дитини (а.с. 3).
10.12.2018 ОСОБА_1 було надіслано лист-виклик до державного виконавця на 26.12.2018 року або в інші приймальні дні, а саме: вівторок з 09:00 до 13:00 та четвер з 14:00 до 18:00 год. з роз`ясненням наслідків наявності заборгованості зі сплати аліментів, в тому числі тимчасового обмеження боржника у прав керування транспортним засобом (а.с. 100-101).
Згідно копії рішення виконавчого комітету Самарської районної у місті Дніпрі ради від 21.12.2018 відмовлено ОСОБА_1 у визначенні місця проживання малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 122).
15.03.2019 державним виконавцем ОСОБА_9 О. винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа № 2/206/355, виданого 08.04.2013. Того ж дня постанову надіслано ОСОБА_1 та ОСОБА_7 за вих. № 6079 (а.с. 2, 109).
Згідно копію акту державного виконавця Самарського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ Проник Є.О. від 18.03.2019 виходом державного виконавця за адресою боржника було встановлено, що перевірити майновий стан боржника не виявилось можливим. Боржнику залишено виклик до Самарського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, повідомлення про кримінальному відповідальність та постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (а.с. 110).
18.09.2019 рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4-9).
29.11.2019Самарським районним судом м. Дніпропетровська відкрито провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів (а.с. 12).
04.12.2019 ОСОБА_1 замість посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого Дніпропетровським МРЕВ-1 видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами категорії серії ПК № 122460 (а.с. 112-113).
На момент постановлення даної ухвали, рішення по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , третя особа: Самарський ВДВС Дніпропетровського МУЮ про звільнення від обов`язку по сплаті аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментах на утримання неповнолітньої дитини не ухвалено, оголошено перерву на 16.01.2020.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль, де сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи, що відповідає приписам ст. 447 ЦПК України.
Відповідно до ч. 9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:
1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Згідно ч. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі: 1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування; 2) використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю; 3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях; 4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.
Так, ч. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено вичерпний перелік підстав, за якими до боржника не може бути застосовано тимчасове обмеження у праві керувати транспортними засобами, серед яких відсутня така підстава, як наявність в суді відкритого провадження за позовом боржника про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та від сплати аліментів.
Вказані зміни до ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» були прийняті на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», який набрав чинності 28.08.2018. Передумовами прийняття даного закону були численні невиконання рішень суду про стягнення аліментів на утримання дітей в добровільному ти примусовому порядку. Метою прийняття даного закону було створення економічних передумов для подальшого вдосконалення механізму забезпечення конституційного права дітей на достатній життєвий рівень та покращення матеріального забезпечення дітей у випадках, якщо батьки не дійшли згоди щодо способу утримання дітей і такий спосіб утримання дітей вирішується судом, у зв`язку із чим державним та приватним виконавцям надано більше повноважень щодо вжиття передбачених чинним законодавством заходів щодо примусового виконання рішень про стягнення аліментів на утримання дітей та зменшено сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів, який перевищує суму відповідних платежів з шести місяців до чотирьох.
В той же час, відповідно до статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.
Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.
Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.
У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.
Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
З зазначеного випливає, що дотримуючись засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності виконавчого провадження, його гласності та відкритості, виконавець зобов`язанийвживати передбачені чинним законодавством заходи щодо примусового виконання рішень, належного вчинення виконавчих дій.
Застосовуючи процедуру «пілотного рішення» у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (рішення від 15.10.2009, остаточне від 15.01.2010) Європейський суд з прав людини знову констатував, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).
Таким чином встановлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дає підстав для висновку про можливість ставити його виконання в залежність від волевиявлення боржника або будь-яких інших осіб на вчинення чи не вчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів.
Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30 серпня 2018 року, справа № 916/4106/14.
Так, в матеріалах виконавчого провадження № 38118578 з примусового виконання виконавчого листа № 2/206/355, виданого 08.04.2013 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 , аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, наявні докази, що підтверджують існування заборгованості боржника із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, як з моменту набрання чинності змін до ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» так і з моменту відкриття виконавчого провадження, а тому слід дійти висновку, що державний виконавець виконував свій обов`язок щодо вжиття передбачених чинним законодавством заходів щодо примусового виконання рішення щодо стягнення аліментів на користь дитини, інтереси якої мають першочергове значення та законно виніс постанову від 15.03.2019 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.
Частиною першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.
У відповідності до частини восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Стаття 195 СК України встановлює порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу).
Згідно із частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Так, боржник ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та від сплати аліментів на підставі ст. 197 СК України та ст. 223 ЦПК України у старій редакції, не чинній не момент звернення до суду. Стаття 197 СК України передбачає, що у випадку якщо заборгованість по аліментам виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення суд може повністю або частково звільнити боржника від сплати цієї заборгованості, однак звільнення від заборгованості по аліментам не виключає той, факт, що така заборгованість була наявна та такий позов ніяким чином не утворює спір щодо заборгованості.
Навіть при задоволенні позову ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, факт того, що на момент винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови про обмеження ОСОБА_1 в керуванні транспортними засобами, була наявна заборгованість не спростовується, а тому державний виконавець виніс постанову законно та справедливо в межах своїх повноважень.
Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.
При цьому, цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Однак відсутність законодавчо закріпленого визначення поняття «спосіб захисту права та/або інтересу» не виключає виокремлення матеріально-правового та процесуально-правового аспектів захисту цивільного права та інтересу.
Так матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає у з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.
В свою чергу процесуально-правовий аспект захисту права полягає в тому, що суди розглядають в порядку відповідного виду судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із відповідних відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. При цьому вказаний аспект включає в себе не лише правильність обрання передбаченого законом або договором способу захисту, але і необхідність належного правового обґрунтування вимог відповідними нормами права.
Тобто, саме на скаржника покладено обов`язок у скарзі викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави скарги, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, при розгляді справи повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, і не застосовує самостійно для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, якщо скаржник не обґрунтовує ними свої вимоги з наданням відповідних доказів, і застосування цих норм призводить до зміни обраного способу захисту прав та інтересів.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23.09.2019 по справі № 917/1739/17.
Вирішуючи скаргу по суті, суд, також, звертає увагу, що, відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, рішення ЄСПЛ в справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, рішення ЄСПЛ у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010).
Перевіривши та з`ясувавши всі необхідні обставини та оцінюючи наявні докази, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, а також положення діючого матеріального та процесуального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити повністю.
Крім вищевикладеного, суд додатково звертає увагу, що наявність судового рішення суду про стягнення аліментів, яке набрало чинності у 2013 році, та яке станом на 2020 рік не виконано боржником, свідчить перед усім про тривале невиконання рішення суду, що може стати підставою для кримінальної відповідальності.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 18, 71 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 195, 197 СК України, ст. ст. 1, 4, 5, 12, 13, 18, 81, 260, 353, 447 - 451 ЦПК України,
В задоволенні скарги боржника ОСОБА_1 на дії державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Проник Є.О. про визнання постанови державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра ГТУЮ в Дніпропетровській області Проник Є.О. від 15.03.2019 про обмеження ОСОБА_1 в керуванні транспортними засобами в межах виконавчого провадження № 38118578 незаконною та її скасування відмовити повністю.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення (ухвали) або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ухвали).
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення у формі ухвали складено 15.01.2020.

Суддя К.С. Маштак