Постанова

Іменем України

10 січня 2020 року

м. Київ

справа № 484/2198/15-ц

провадження № 61-40657св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - державне підприємство «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, у складі судді Мельничук О. В., від 13 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Миколаївської області, у складі колегії суддів: Царюк Л. М., Прокопчук Л. М., Самчишиної Н. В., від 31 травня 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - державне підприємство «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (далі - ДП «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою»), про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та зобов`язання привести у відповідність межі земельної ділянки.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона є власником двох житлових будинків з господарчими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 , згідно договорів купівлі-продажу вказаних будинків від 16 вересня 1981 року та від 21 грудня 2012 року відповідно. Також на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку вона є власником земельної ділянки по АДРЕСА_2 , розміром 0,0480 га, а земельною ділянкою по АДРЕСА_3 , площею 0,0390 га, вона користується на підставі договору оренди землі.

Поряд з її домоволодіннями по АДРЕСА_4 знаходиться домоволодіння ОСОБА_2 , яке належить йому на праві власності. Відповідач також є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування вказаного будинку площею 0,0468 га, яка межує з її домоволодіннями, а саме з домоволодінням, яке знаходиться по АДРЕСА_5 , а з домоволодінням, яке знаходиться по АДРЕСА_3 на відстані 17,69 м. Майже по всій відстані ОСОБА_2 самовільно встановив шиферний паркан з навісом, який виступає на сусідні земельні ділянки. При цьому він знищив один межовий знак, який був встановлений в куті між трьома домоволодіннями.

Також зазначала, що за її зверненням 21 травня 2014 року комісією Первомайської міської ради Миколаївської області було здійснено заміри земельних ділянок АДРЕСА_3 та встановлено, що існує порушення межі земельної ділянки по АДРЕСА_2 внаслідок зведення відповідачем паркану.

Крім того, у 2014 році на виконання ухвали суду начальником КП «Госпрозрахункове земельно-кадастрове бюро» було надано висновок, згідно якого конфігурація земельної ділянки по АДРЕСА_4 накладається на земельну ділянку по АДРЕСА_2 площею 0,0015 га та на земельну ділянку по АДРЕСА_3 площею 0,0017 га, на підставі чого можна зробити висновок, що під час оформлення земельної ділянки АДРЕСА_3 ДП «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» було допущено технічну помилку, а саме: конфігурація земельної ділянки, яка вказана в технічній документації, не відповідає фактичній конфігурації.

Позивач вважає, що при виготовленні технічної документації, яка стала підставою для виготовлення та видачі відповідачу державного акту на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_4 , було допущено помилку. Висновком експерта було підтверджено порушення меж її земельних ділянок з боку відповідача.

Із урахуванням зазначеного, позивач просила задовольнити її позовні вимоги, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 789717 від 18 лютого 2010 року, виданий ОСОБА_2 та яким посвідчується його право власності на земельну ділянку площею 0,0468 га по АДРЕСА_4 . Зобов`язати відповідача привести у відповідність межі належної йому на праві власності земельної ділянки по АДРЕСА_4 шляхом перенесення частини огорожі (паркану) та тимчасових споруд в бік належного йому будинку, виходячи з меж по технічній документації земельних ділянок № АДРЕСА_6 , які належать позивачу, та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 привести у відповідність межі належної йому на праві власності земельної ділянки по АДРЕСА_4 шляхом перенесення частини огорожі (паркану) та тимчасових споруд у бік належного йому будинку, виходячи з меж по технічній документації земельних ділянок № АДРЕСА_6 , які належать ОСОБА_1 . У задоволенні позовних вимог про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 789717, виданого ОСОБА_2 18 лютого 2010 року, яким посвідчується право власності на земельну ділянку площею 0,0468 га по АДРЕСА_4 , відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги в частині порушення відповідачем меж земельних ділянок, які належать позивачу, є доведеними належними та достатніми доказами, наданими ОСОБА_4 , а тому підлягають до задоволення. Вимога про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку визнана недоведеною, оскільки відсутні відомості про накладення суміжних земельних ділянок.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 31 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , залишено без задоволення, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 лютого 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Позивач довела факт порушення відповідачем її права на користування належною їй земельною ділянкою, оскільки встановлений відповідачем паркан та тимчасові споруди частково знаходяться на земельній ділянці, належній позивачу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 ,просить скасувати рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 31 травня 2018 року і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами надана суперечлива оцінка наявним у справі доказам, частина доказів залишена поза увагою, зокрема надані стороною відповідача плани земельних ділянок з історіями переходів права власності на спірні житлові будинки з правовстановлюючими документами від першого власника до останнього по всім земельним ділянкам, де зазначено розміри та конфігурація земельних ділянок при їх виділенні для будівництва першому власнику, які були видані Первомайським міжміським бюро технічної інвентаризації, що містяться у справі. Експертом під час проведення експертизи не було враховано порядок користування земельними ділянками, який існував до набуття сторонами у справі у власність належних їм житлових будинків та спірних земельних ділянок. Висновок експерта № 80 від 10 лютого 2017 року підлягає критичній оцінці, оскільки складений з порушенням порядку його складання та суперечить інших доказам.

Судові рішення судів попередніх інстанцій оскаржуються лише в частині задоволених позовних вимог, в іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому не підлягають касаційному перегляду Верховним Судом відповідно до положень частини першої статті 400 ЦПК України.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

21 вересня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У поданому відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 посилається на те, що оскаржені судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими на підставі належним чином оцінених доказів, а доводи касаційної скарги не спростовують правильних по суті судових рішень.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_5 є власником житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 16 вересня 1981 року, а на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку, виданого 02 березня 2005 року, вона також є власником земельної ділянки площею 0,0480 га по АДРЕСА_2 (т. 1, а. с. 7, 10).

ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 21 грудня 2012 року є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_3 , який розташований на земельній ділянці площею 0,0390 га, кадастровий номер :02:023:0009, переданій ОСОБА_1 у користування на умовах оренди для будівництва та обслуговування зазначеного жилого будинку (т. 1, а. с. 12).

ОСОБА_2 є суміжним землекористувачем та власником житлового будинку з відповідними господарчими та побутовими спорудами по АДРЕСА_4 на підставі договору дарування від 20 серпня 1991 року, а також є власником земельної ділянки площею 0,0468 га, розташованої за цією ж адресою, кадастровий номер :02:023:0006, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 789717 від 18 лютого 2010 року (т. 1, а. с. 18, 60-61).

21 квітня 2014 року за зверненням позивача комісією виконкому Первомайської міської ради Миколаївської області при виїзді на місце у присутності ОСОБА_1 здійснено проміри земельних ділянок по АДРЕСА_7 та встановлено порушення межі земельної ділянки по АДРЕСА_2 розміром 0, 15 метра (т. 1, а. с. 14).

04 грудня 2014 року за вих. № 206 КП «Госпрозрахункове земельно-кадастрове бюро» на виконання ухвали Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2014 року у справі № 484/3622/14-ц надало відповідь та схему до неї, згідно якої земельна ділянка по АДРЕСА_4 накладається на земельну ділянку по АДРЕСА_2 площею 0,0015 га та на ділянку по АДРЕСА_3 площею 0,0017 га, з чого можна зробити висновок, що під час оформлення документації щодо земельної ділянки по АДРЕСА_4 ДП «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» було допущено технічну помилку, а саме: конфігурація земельної ділянки (її внутрішні кути) не відповідають фактичній конфігурації земельної ділянки. А тому, керуючись Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельної ділянки у натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, встановити межі спірних земельних ділянок є неможливим, оскільки межові знаки неможливо встановити у спірних поворотних точках меж суміжних земельних ділянок, оскільки згідно конфігурації земельної ділянки по АДРЕСА_4 є розбіжності з земельною ділянкою по АДРЕСА_1 (т. 1, а.с.19-20, 85).

Судом першої інстанції була призначена судова земельно-технічна експертиза, на дослідження якої, зокрема, було надано технічну документацію із землеустрою (у повному обсязі), на підставі якої було проведено реєстрацію прав на земельні ділянки сторін.

Відповідно до висновку експерта № 80 від 10 лютого 2017 року накладення земельних ділянок кадастровий номер :02:023:006 (АДРЕСА_4 ) та кадастровий номер :02:023:0009 (АДРЕСА_3 ) відсутнє, а надати відповідь щодо накладення земельних ділянок кадастровий номер :02:023:0006 ( АДРЕСА_4 ) та кадастровий номер :02:023:009 АДРЕСА_7 ) не надається за можливе у зв`язку із тим, що технічна документація із землеустрою виготовлена в різних системах координат.

Експертом зроблено висновок про наявність порушення меж земельних ділянок АДРЕСА_1 з боку власника земельної ділянки АДРЕСА_9 . На момент проведення експертизи межі порушення прав користувача земельної ділянки АДРЕСА_9 з боку власника земельної ділянки АДРЕСА_9 обмежені в схемі до додатку В замкненою лінією 1-2-3-4-5-6-7-8-9-1 та зображені зеленим кольором, площа порушення складає 5,56 кв. м. Координати відповідних точок повороту межі та лінійні розміри порушеної частини земельної ділянки зведені у таблиці В.1 в додатку В.

Порушення меж земельної ділянки АДРЕСА_9 з боку земельної ділянки АДРЕСА_9 визначені в схемі до додатку Г замкненою лінією: 1-2-3-4-5-6-7-1 та зображені зеленим кольором, площа порушення складає 3,28 кв. м. Координати відповідних точок повороту межі та лінійні розміри порушеної частини земельної ділянки зведені у таблиці Г.1 в додатку Г.

Судовим експертом зроблено висновок про те, що частина огорожі (паркану) між земельною ділянкою по АДРЕСА_9 та земельними ділянками № № 5 та АДРЕСА_9 розташована саме на земельних ділянках №№ 5 та 7, виходячи з їх меж, визначених у технічній документації із землеустрою. Детальне місцезнаходження огорожі (паркану) відносно меж по технічній документації із землеустрою із зазначенням відповідних розмірів відображено на схемах в додатках В та Г (т. 1, а. с. 178-199).

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 321 ЦК України).

Відповідно до частин другої, четвертої статті 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Згідно пунктів «г», «е» частини першої статті 91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, оскільки позивач довела, що відповідач порушує її право на користування належними їй земельними ділянками.

Судами надано належну оцінку наявним у справі доказам, зокрема висновку експерта за результатами проведення судової земельної-технічної експертизи № 80 від 10 лютого 2017 року, яким підтверджено порушення меж суміжних земельних ділянок з боку відповідача. Відповідачем не порушувалося клопотання про призначення повторної, або ж додаткової експертизи, не надано доказів, які б спростовували висновки судового експерта про те, що частина огорожі (паркану) між земельною ділянкою по АДРЕСА_9 та земельними ділянками № № 5 та АДРЕСА_9 розташована на земельних ділянках №№ 5 та 7, а також висновки суду про наявність підстав для захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання відповідача перенести частини огорожі (паркану) та тимчасових споруд у бік належного йому будинку, виходячи з меж, визначених у технічній документації щодо земельних ділянок № № 5 та АДРЕСА_9 , які належать ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права, а значною мірою зводяться до переоцінки доказів, що згідно статті 400 ЦПК України не відносить до компетенції суду касаційної інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій по суті вирішення спору. Судами першої та апеляційної інстанції правильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 31 травня 2018 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 лютого 2018 року

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович