Справа № 359/5247/14-ц
Провадження № 4-с/359/9/2020
УХВАЛА

Іменем України

10 січня 2020 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.,

при секретарі Шабановій В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі скаргу адвоката Шипілова Олександра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 , на рішення та бездіяльність державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Пільтяй Ганни Василівни щодо винесення постанови про повернення виконавчого листа стягувачу, заінтересовані особи: Бориспільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, державний виконавець Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Пільтяй Ганна Василівна, боржник ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

29.10.2019 року адвокат Шипілов О.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області зі скаргою на рішення та бездіяльність державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Пільтяй Ганни Василівни щодо винесення постанови про повернення виконавчого листа стягувачу у виконавчому провадженні № 45659868.

Скарга мотивована тим, що 03.12.2014 року головним державним виконавцем Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Прус О.М. була винесена постанова про відкриття ВП №45659868 про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів у сумі 154 354,54 доларів CША та судового збору у сумі 3654,00 грн. на підставі виконавчого листа № 359/5247/14-ц від 18.11.2014 року, виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області.

Скаржник у заяві від 18.11.2014 року просив накласти арешт на нерухоме майно боржника ОСОБА_2

21.01.2015 року Бориспільський МРВ ДВС ГТУЮ у Київській області виявив у власності боржника ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Як вбачається з матеріалів ВП № 45659868 іншого майна боржника виявлено не було, але для забезпечення реального виконання судового рішення в порушення ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» постанову про накладення арешту на виявлену квартиру боржника не винесено та не оголошено заборону на відчуження.

У зв`язку з цим, боржник ОСОБА_2 здійснив продаж вищевказаної квартири ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 09.02.2016 року. Актом держвиконавця ОСОБА_4 від 27.07.2017 року також зафіксовано продаж вищевказаної квартири.

З метою контролю в межах ВП № 45659868 була проведена перевірка та визнано дії державних виконавців ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що суперечать вимогам статей 6, 11, 30, 57 Закону України «Про виконавче провадження» та зобов`язано держвиконавця Пільтяй Г.В. провести виконавчі дії.

Держаним виконавцем Пільтяй Г.В. в межах ВП № 45659868 була винесена постанова про арешт майна боржника ОСОБА_2 лише 09.02.2017 року, тобто через рік після відчуження майна боржника.

Такі дії призвели до того, що діючий власник спірної квартири ОСОБА_3 звернувся з позовом до Бориспільського міськрайонного суду Київської області та відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна в межах виконавчого провадження ВП № 45659868. Цивільна справа № 359/9278/17.

Бездіяльність Бориспільського МРВ ДВС ГТУЮ у Київській області та безпосередньо держаного виконавця Пільтяй Г.В. призвела до того, що на майно, рахунки боржника, не було вчасно накладено арешт в межах ВП № 45659868, та у подальшому не стягнено борг у сумі 154 354,54 доларів США, і зокрема в межах вартості відчуженої квартири в сумі 742 000,00 грн., чим і було завдано матеріальну шкоду позивачу в сумі 742 000,00 грн., які він міг би отримати в результаті реалізації майна боржника (квартири) у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Скаржник звертався до держаного виконавця Пільтяй Г.В. з клопотання про вчинення ряду виконавчих дій вих..№92 від 27.12.2018.

Оскільки держаним виконавцем ОСОБА_4 жодних вичинених виконавчих дій не було здійснено, представником скаржника, адвокатом Шипіловим О.В. був направлений адвокатський запит від 12.03.2019 року щодо наданні інформації стосовно причин невиконання вищевказаних виконавчих дій.

Держаним виконавцем ОСОБА_4 знову проігноровано вимоги ст.ст.20,24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та не надано жодної відповіді.

Крім того, оскаржувана постанова від 30.09.2019 року є протиправною, оскільки виносилася за відсутності підстав, викладених в п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме заходи щодо розшуку майна, які зазначалися у вищевказаному клопотанні скаржника не були здійснені з боку Бориспільського МРВ ДВС ГТУЮ у Київській області та безпосередньо держаного виконавця Пільтяй Г.В.

Враховуючи викладене, адвокат Шипілов О.В. просив: 1) визнати неправомірною та скасувати постанову про повернення виконавчого листа стягувачу від 30.09.2019, винесену державним виконавцем Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Пільтяй Г.В. межах ВП №45659868; 2) зобов`язати державного виконавця Пільтяй Г.В. поновити виконавче провадження №45659868; 3) визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Пільтяй Г.В. в межах ВП №45659868.

В судовому засіданні адвокат Шипілов О.В. скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Києва) Тригуб Г.В. в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував.

Інші заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлялися у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про перенесення розгляду скарги не подали.

Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши письмові докази суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що 18.11.2014 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист по справі № 359/5247/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів у сумі 154 354,54 доларів CША та судового збору у сумі 3654,00 грн. (а.с.85).

03.12.2014 року головним державним виконавцем державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Прус О.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 45659868 (а.с.84).

30.09.2019 року державним виконавцем Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Пільтяй Г.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с.82).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим законом.

Відповідно до ч.5, 7 ст.26 вказаного Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Підставою для винесення вище вказаної постанови зазначено п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Однак, суд дійшов до висновку, що рішення державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Пільтяй Г.В. про повернення виконавчого документа стягувачу є передчасним, виходячи з наступного.

Так, главою 7 Закону України «Про виконавче провадження» визначено загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Згідно ч. 2, 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав. Згідно із прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду. Отже, завданням державного виконавця є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Розглянувши дану скаргу та додані до неї матеріали, а також надані матеріали виконавчого провадження № 45659868, суд вважає, що державним виконавцем на момент винесення оскаржуваної постанови від 30.09.2019 року не було вжито усіх відповідних дій, спрямованих на виконання рішення суду, передбачених ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно із ч. 2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ч.1 ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У відповідності до ст.36 ЗУ « Про виконавче провадження», у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника. Розшук майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією.

З матеріалів скарги вбачається, що достатніх виконавчих дій, спрямованих на забезпечення виконання виконавчого листа № 359/5247/14-ц, виданого 18.11.2014 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області, державним виконавцем здійснено не було.

Скаржник у заяві від 18.11.2014 року просив накласти арешт на нерухоме майно боржника ОСОБА_2

21.01.2015 року Бориспільський МРВ ДВС ГТУЮ у Київській області виявив у власності боржника ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Як вбачається з матеріалів ВП № 45659868 іншого майна боржника виявлено не було, але для забезпечення реального виконання судового рішення в порушення ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» постанову про накладення арешту на виявлену квартиру боржника не винесено та не оголошено заборону на відчуження.

У зв`язку з цим, боржник ОСОБА_2 здійснив продаж вищевказаної квартири ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 09.02.2016 року. Актом держвиконавця ОСОБА_4 від 27.07.2017 року також зафіксовано продаж вищевказаної квартири.

Клопотання адвоката Шипілова О.В. від 27.12.2018 року № 92 про вчинення ряду виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП № 45659868 держаним виконавцем ОСОБА_4 проігноровано.

З досліджених матеріалів справи та матеріалів ВП № 45659868 встановлено, що державним виконавцем не в повній мірі дотримано вимог Закону України «Про виконавче провадження», зокрема державний виконавець зобов`язаний був вжити передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено та своєчасно і в повному обсязі вчинити виконавчі дії, здійснити заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом та Законом України «Про виконавче провадження».

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена державним виконавцем передчасно та з порушенням чинного законодавства, а тому скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати віднести на рахунок державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 12, 13, 76-89, 259, 268, 447-453 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Пільтяй Ганни Василівни в межах виконавчого провадження № 45659868.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Пільтяй Ганни Василівни від 30.09.2019 року про повернення виконавчого листа стягувачу, винесену в межах виконавчого провадження № 45659868.

Зобов`язати державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Києва) поновити виконавче провадження № 45659868.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня виготовлення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 13 січня 2020 року.

Суддя: В.В. Журавський