Справа № 354/443/19
Провадження по справі № 2/354/153/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Польської М.В.

секретаря Калинчук І.О.

представника позивача адвоката Парфана Т.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Яремче цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся 05.06.2019 року в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 446396,82 грн. завданої шкоди внаслідок ДТП та судових витрат.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23.10.2017 року в с.Микуличин Яремчанської міської ради Івано-Франківської області водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Рено Преміум», д.н.з. НОМЕР_1 з причепом марки «Козел», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить відповідачу - ОСОБА_2 , допустив зіткнення з автомобілем марки «Хонда Акорд», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням позивача - ОСОБА_1 . На водія ОСОБА_3 , який скоїв ДТП, було складено адмінпротокол та постановою Рожнятівського районного суду від 24.11.2017 року визнано винним у скоєнні ДТП і притягнуто до адміністративної відповідальності. Внаслідок зазначеної ДТП автомобілю позивача було спричинено пошкодження. Позивач звертався до власника автомобіля - відповідача з вимогою про відшкодування завданої шкоди і відповідач погодився відшкодувати позивачу повну вартість ремонту пошкодженого автомобіля, про що 24.10.2017 року надав письмову розписку. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована відповідно до договору, укладеного між відповідачем і страховою компанією і страхова компанія виплатила позивачу страхове відшкодування в рамках власного ліміту відповідальності в сумі 99490 грн. Однак виплаченого страхового відшкодування виявилося недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої майну позивача. 01.03.2018 року позивач уклав цивільно-правовий договір про надання послуг з майстром по кузовному ремонту автомобілів ОСОБА_4 , згідно якого вартість робіт склала 75810 грн. Виконавцем згідно договору було проведено обстеження автомобіля і визначено перелік запасних частин, які були пошкоджені після ДТП і потребують заміни, що відображено в дефектному акті від 01.03.2018 року. Даним актом також визначено, що позивач зобов`язаний самостійно надати виконавцю перелічені в акті запасні частини та комплектуючі деталі і доставити їх в майстерню. 07.03.2019 року позивач оплатив виконавцю вартість робіт в сумі 75810 грн. Вартість запасних частин та деталей використаних для ремонту пошкодженого автомобіля відповідно до висновку експертного дослідження від 19.04.2019 року склала 470076,82 грн. Таким чином, загальна вартість витрат на відновлення пошкодженого автомобіля склала 545 886,82 грн. Оскільки страховою компанією було відшкодовано позивачу 99490 грн., невідшкодованою залишилась сума 446396,82 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача вказану суму та витрати по сплаті судового збору.

08.07.2019 року відповідач подав відзив на позовну заяву. Він вказав, що позивачем до позовної заяви не долучено належного та допустимого доказу того, що шкода внаслідок ДТП була завдана майну позивача саме відповідачем.

13.08.2019 року позивач подав суду відповідь на відзив. Зазначив, що водій ОСОБА_3 , який скоїв ДТП і є фактичним завдавачем шкоди, на час завдання шкоди перебував у трудових відносинах з відповідачем. Після відкриття провадження у даній справі, намагаючись зняти з себе відповідальність, відповідач 24.06.2019 року припинив трудові відносини з ОСОБА_3 та зняв з реєстрації у Рожнятівській філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості трудовий договір. Станом на день скоєння ДТП власником пошкодженого автомобіля «Хонда Акорд» дійсно була ОСОБА_5 , однак позивач під час скоєння ДТП керував транспортним засобом, а тому є особою, яка має право вимоги до відповідача. Окрім того, 14.02.2018 року позивач став власником даного автомобіля «Хонда Аккорд».

13.08.2019 року сторона позивача подала суду заяву про зменшення позовних вимог. За відсутності матеріалів страхової справи, позивач сформував позовні вимоги на підставі цивільно-правового договору про надання послуг №001 від 01.03.2018 року, укладеного з майстром по кузовному ремонту автомобілів ОСОБА_4, вартість робіт та розхідних матеріалів згідно якого склала 75810 грн. та висновку експертного дослідження від 19.04.2019 року. Поряд з тим, сторона позивача повторно звернулася до страхової компанії про надання матеріалів страхової справи. ПАТ НАСК «Оранта» надала копію дослідження №АТ1100АЕ-15.11/5 №11338 від 15.11.2017 р., виконане ТОВ «Гарант-АСІСТАНС» на замовлення страхової компанії, відповідно до якого матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля Хонда Аккорд, держномер НОМЕР_3 , в результаті його пошкодження при ДТП, складає 272611,20 грн. Тому, з врахуванням вказаного дослідження і виплаченого страховою компанією страхового відшкодування в сумі 99490 грн., розмір позовних вимог в частині відшкодування відповідачем матеріальної шкоди, завданих власникові автомобіля Хонда Аккорд, складає 173121,20 грн. Тому позивач зменшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача вказану суму. Окрім того позивач просить стягнути з відповідача 50000 моральної шкоди за душевні страждання, перенесені внаслідок пошкодження автомобіля.

04.12.2019 р. відповідач подав заперечення на позов. Вказав, що страхове відшкодування в розмірі 99490 грн. отримала власник пошкодженого автомобіля ОСОБА_5 . Після отримання такого відшкодування вона не висловлювала жодних претензій до відповідача. Факт придбання позивачем 14.02.2018 року автомобіля «Хонда Аккорд» в ОСОБА_5 не наділяє його правом, без згоди ОСОБА_5 на звернення на власну користь коштів, отриманих за відшкодування шкоди, спричиненої власникові внаслідок ДТП. Продавши позивачу вказаний автомобіль, ОСОБА_5 повністю за рахунок коштів набувача-позивача відшкодувала собі шкоду, завдану їй як власнику пошкодженого в ДТП автомобіля. Наданий позивачем висновок експертного дослідження від 19.04.2018 року та документи що підтверджують ремонт автомобіля ОСОБА_4 є або підробленими, або підтверджують факт пошкодження автомобіля в ДТП, яка мала місце після придбання позивачем автомобіля. Відповідач зазначає, що на момент ДТП водій ОСОБА_3 перебував у відпустці та використовував автомобіль у власних цілях і без будь-яких виданих відповідачем супровідних документів.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві зі зменшеними позовними вимогами, відповіді на відзив та наданих суду пояснень.

Відповідач в судові засідання не з`являвся, повідомлений належним чином, забезпечивши представництво його інтересів адвокатом, та належно повідомлений про судове засідання на 13.01.2020 р. (а.с.157-159).

Представник відповідача в судовому засіданні 24.12.2019 р. позовні вимоги не визнав повністю з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та запереченні. При цьому, зазначив, що відповідач за попередньою домовленістю та наданою розпискою готовий був відшкодувати витрати на ремонт авто з доплатою власнику ТЗ, проте не в таких розмірах, як заявив первісно позивач. В подальшому, до суду 13.01.2020 р. електронним зв`язком надійшла заява адвоката Тринчука В.В. від 09.01.2020 р. про припинення надання правової допомоги відповідачу.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

23.10.2017 року в с.Микуличин Яремчанської міської ради Івано-Франківської області мало місце ДТП, в якому водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Рено Преміум», д.н.з. НОМЕР_1 з причепом марки «Козел», д.н.з. НОМЕР_2 (який належить відповідачу - ОСОБА_2 ), допустив зіткнення з автомобілем марки «Хонда Акорд», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_1 , що підтверджується копією протоколу від 23.10.2017 року (а.с.4).

Водія ОСОБА_3 , який скоїв ДТП та було щодо нього складено адмінпротокол, постановою Рожнятівського районного суду від 24.11.2017 року у справі №350/1761/17, визнано винним у скоєнні ДТП, притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с.5). Дана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили.

При цьому, суд звертає увагу на те, що Рожнятівським районним судом було встановлено факт того, що винна особа ОСОБА_3 є працюючим водієм у відповідача як приватного підприємця, постанова ухвалювалась судом у присутності винної особи. ДТП сталося з вини даного водія, про що останній визнавав вину, та який не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості, у зв`язку з чим причіп виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем марки «Хонда Акорд», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_1 (позивача).

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. Постанова суду в справі про адмінправопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову, лише в питанні чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою.

Як слідує з п.6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК).

Факт трудових відносин між ПП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтверджено трудовим договором, зареєстрованим у МЦЗ 26.03.2014р. (а.с.50-51).

Тому, доводи відповідача у відзиві, що він не є тією особою яка завдала збитки відхиляються судом, оскільки ОСОБА_3 , керував транспортним засобом марки «Рено Преміум», д.н.з. НОМЕР_1 з причепом марки «Козел», д.н.з. НОМЕР_2 , та використовував такий ТЗ у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє транспортним засобом. При цьому, як вірно доводила сторона позивача, з метою уникнення відповідальності за вимогами даного цивільного спору, 24.06.2019 р. відповідач розірвав трудовий договір, про що міститься

запис в МЦЗ, проте такі трудові відносини тривали на час ДТП. Також, судом при з`ясуванні трудових відносин на час розгляду справи між власником ТЗ та його водієм, представник відповідача підтвердив в судовому засіданні 24.12.2019 р., що дані трудові відносини тривають і на даний час.

Доводячи факт володіння ТЗ марки «Рено Преміум», д.н.з. НОМЕР_1 з причепом марки «Козел», д.н.з. НОМЕР_2 на час ДТП 23.10.2017р. ОСОБА_3 без дозволу роботодавця ОСОБА_2 та у власних цілях водія, відповідач до заперечення надав наказ, табель виходу працівника та заяву водія ОСОБА_3 на відпустку з 16.10.2017 р. по 27.10.2017 р. (а.с.93-98).

Так, ст.1187 ЦК України передбачає випадки відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Зокрема, за ч.3 даної статті особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

У судовому засіданні на запитання сторони позивача щодо правомірності користування ТЗ водієм ОСОБА_3 на час ДТП, то представник відповідача вказав, що користування було правомірним під час відпустки, але без супровідних документів, дійсно жодного звернення до відповідних органів про незаконне заволодіння водієм ОСОБА_6 автомобілем марки «Рено Преміум», д.н.з. НОМЕР_1 з причепом марки «Козел», д.н.з. НОМЕР_2 відповідач не подавав.

Отже, факту неправомірного заволодіння транспортним засобом винною в ДТП особою, судом не встановлено, а до долучених відповідачем до справи доказів про надання відпустки водію, суд ставиться критично і дані докази не спростовують відсутність завданої джерелом підвищеної небезпеки шкоди та відшкодування її особою, яка володіє таким ТЗ, що не унеможливлює в подальшому заявити право регресу роботодавця до водія у порядку ст.1191 ЦК України.

Позивач, про що доведено перед судом, звернувся на другий же день до власника автомобіля - відповідача ОСОБА_2 , в якого працював водій ОСОБА_3 з вимогою про відшкодування завданої шкоди і відповідач погодився відшкодувати повну вартість ремонту пошкодженого автомобіля, про що 24.10.2017 року надав письмову розписку позивачу, в присутності свідків. Факт надання такої розписки відповідачем позивачу, в судовому засіданні представник відповідача не заперечив.

Згідно копії розписки від 24.10.2017 року (оригінал пред`явлено представником позивача суду), складеної в присутності двох свідків (а.с.7), відповідач ОСОБА_2 зобов`язався відшкодувати витрати на ремонт автомобіля марки «Хонда Акорд», д.н.з. НОМЕР_3 , який був пошкоджений 23.10.2017 року в результаті ДТП з автомобілем марки «Рено Преміум», д.н.з. НОМЕР_1 .

А тому, доводи сторони відповідача про те, що розписка стосується виключно власника марки «Хонда Акорд», д.н.з. НОМЕР_3 , яким на час ДТП керував позивач ОСОБА_1 , а не самого водія спростовується тим, що саме у позивача находиться даний оригінал розписки, а тому відповідач на наступний день після ДТП надав зобов`язання саме позивачу щодо відшкодування шкоди, а не попередньому власнику ТЗ.

Про факт даної розписки представник відповідача не заперечив суду та навіть зазначив про те, що відповідач з його слів готовий був відшкодувати витрати на ремонт автомобіля, який проводився фізичною особою ОСОБА_4 з доплатою частини коштів доларами. Але в розумних доведених розмірах.

Обґрунтовуючи обрання способу захисту саме в судовому порядку, сторона позивача вказала на те, що саме відповідач в подальшому уникав розмов та спілкування з позивачем щодо добровільного позасудового порядку відшкодування коштів. Водночас, сторона відповідача спочатку пояснюючи перед судом, що ніхто не звертався до відповідача про відшкодування

коштів, суперечливо в подальшому зазначила, що ОСОБА_2 готовий був відшкодувати кошти за ремонт автомобіля проведеного ОСОБА_4 , при цьому що такий ремонт здійснювався у період з березня 2018 р. по березень 2019 р., отже розмова щодо відшкодування між сторонами відбувалась, що спростовує мінливі пояснення сторони відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.55-76), згідно заяви про повідомлення про ДТП, протоколу огляду транспортного засобу, заяви про страхове відшкодування представником власника пошкодженого автомобіля ОСОБА_5 був ОСОБА_7 , тому доводи сторони відповідача щодо розбіжностей в даних права власності щодо особи і не встановлення хто є ОСОБА_7 у даних правовідносинах по ДТП, є невірними, при цьому право на представництво не є предметом даного спору.

Розмір матеріального збитку власнику ТЗ марки «Хонда Акорд», д.н.з. НОМЕР_3 , який був пошкоджений 23.10.2017 року в результаті ДТП було визначено 15.11.2017 р. ТОВ «Гарант - АСІСТАНС» на замовлення НАСК «Оранта», зокрема виходячи з дійсної вартості ТЗ на суму 272611.20грн., оскільки вартість відновлювального ремонту складала вищу суму - 341028.16грн., а тому такий збиток дорівнює ринковій вартості самого автомобіля.

Зважаючи на розмір ліміту відповідальності відповідача ОСОБА_2 по обов`язковому страхуванні цивільно-правової відповідальності - 100 000грн. (а.с.6, 46-47), страховою компанією було проведено розрахунок страхового відшкодування власнику ТЗ ОСОБА_5 на суму 99490 грн. (від суми 272611.20 грн., за мінусом франшизи). 04.01.2018 року ОСОБА_5 , як власник на той час ТЗ, отримала від ПАТ НАСК «Оранта» 99490 грн. страхового відшкодування (а.с.8).

Згідно ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Отже, страхова компанія правомірно виплатила страхове відшкодування особі, яка звернулась з питанням виплати, а різниця підлягає стягненню з винної особи, в даному випадку працедавця водія ОСОБА_3 - ОСОБА_2

14.02.2018 р. власник ТЗ ОСОБА_5 відчужила, за домовленою сторонами вартістю даний автомобіль марки «Хонда Акорд», д.н.з. НОМЕР_3 позивачу ОСОБА_1 , який як вже зазначено вище, на час ДТП був водієм даного ТЗ (а.с.45, 100-107).

Заперечуючи право вимоги та захисту прав в судовому порядку саме ОСОБА_1 , як водієм ТЗ на час ДТП та власником ТЗ на час звернення до суду, сторона відповідача вказувала, що належним позивачем може виступати тільки попередній власник ТЗ ОСОБА_5 .

Суд відхиляє дані доводи, з врахуванням наступного.

Як встановлено судом, на час ДТП водій ОСОБА_1 володів ТЗ на праві володіння визначеного законом (посвідчення водія та реєстраційний документ на ТЗ). В подальшому він також став і власником ТЗ, і на час розгляду справи ОСОБА_1 є одноосібним власником ТЗ марки «Хонда Акорд», д.н.з. НОМЕР_3 , тому будь-які права попереднього власника ТЗ даним спором не порушені та не можуть вплинути ухваленням даного рішення (усне клопотання про залучення даної особи під час судового розгляду без будь-яких даних щодо такої, зокрема місця реєстрації для направлення клопотання про залучення такої, представник відповідача не надав, як і не обґрунтував неможливість подання клопотання на стадії підготовчого провадження, відкладеного неодноразово, а також як дане рішення може вплинути на права та обов`язки такої особи). Доводи сторони відповідача під час розгляду справи по суті про факт встановлення судом:

підстави продажу пошкодження автомобіля, що входило саме у вартість ціни автомобіля «Хонда Акорд» (станом на 14.02.2018 р.) та чи враховані виплачені страховою компанією кошти покупцем чи продавцем в ціну продажу чи ні, не можуть бути враховані, оскільки по-перше, сторона відповідача жодних прав та обов`язків на стадії підготовчого провадження щодо подання клопотань, зібрання та долучення доказів тощо не подавала, по-друге, цивільні правовідносини стосовно пошкодженого автомобіля, роботи за ремонт якого та купівлю запчастин проводив саме позивач, не є предметом даного спору.

Враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Тому, позивач, як водій пошкодженого ТЗ на час ДТП, та як теперішній власник даного автомобіля має право захисту в судовому порядку та пред`явлення позовних вимог до відповідача.

Щодо суми, яка заявлена позивачем з уточненням позовних вимог, як різниці між страховим відшкодуванням та реальної завданої шкоди, то судом встановлено наступне.

01.03.2018 року між позивачем ОСОБА_1 як замовником послуг по ремонту автомобіля та ОСОБА_4 як виконавцем було укладено цивільно-правовий договір (а.с.9-17), вартість робіт по якому на час укладення складає 75810 грн. Після завершення ремонту, замовником оплачено виконавцю дані послуги 07.03.2019 р. з отриманням автомобіля. Окрім робіт, як вказувала сторона позивача, були закуплені самостійно позивачем запчастини, проте, оскільки зменшено позовні вимоги на стадії підготовчого провадження, предметом дослідження є сума від матеріального збитку визначеного на замовлення страхової компанії та виплаченим страховим відшкодуванням, суд досліджує обґрунтованість саме заявленої суми 173121.20 грн., яку на підставі ст.1194 ЦК України просить стягнути позивач.

На підставі ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Норма даної статті покладає обов`язок сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою саме на особу, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, такою особою є відповідач, про що зазначено вище. Отримувачем різниці таких коштів є потерпіла особа. Позивач будучи водієм даного автомобіля, та вподальшому власником, пред`явив вимогу до відповідача щодо стягнення коштів у сумі 173121.20 грн., яка визначена як різниця між визначеною матеріальною шкодою за висновком дослідження від 15.11.2017 р. - 272611.20 грн. та отриманим страховим відшкодуванням - 99490 грн.

Зважаючи на доведеність та обґрунтованість даних вимог в цій частині про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 173121.20 грн. матеріальної шкоди, сума яких не спростована стороною відповідача, такі підлягають до задоволення.

При цьому, доводи сторони відповідача в запереченні від 04.12.2019 р. та наданих поясненнях про те, що різниця має становити між ринковою вартістю автомобіля та його залишковою вартістю (остання не визначена експертом, клопотань від сторони відповідача про визначення такої також не подавалось), а тому така сума має становити 136121.44 грн., не відповідає вимогам ст.1194 ЦК України.

Що стосується відшкодування моральної шкоди, яку визначено стороною позивача в розмірі 50 000грн., то слід зазначити таке.

Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням її здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) № 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Обґрунтовуючи вимоги в цій частині, представник позивача зазначив, що внаслідок ДТП спричиненої працівником відповідача автомобілю, яким керував позивач, останньому була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях від події ДТП, нервозність, неспокій та безсоння, витрачений значний час на переговори з відповідачем та тривалі відновлювані роботи по ремонту даного автомобіля (протягом року).

Зважаючи, що позивач був водієм ТЗ, який пошкоджений внаслідок ДТП з вини водія відповідача, ОСОБА_1 зазнав душевних стражданнях від самої події ДТП, а також довший час витратив на досудове врегулювання конфлікту з відповідачем, який надавши розписку та взявши зобов`язання, в подальшому такі не дотримувався. Водночас, суд вважає що розмір моральної шкоди на суму 50000 грн. позивачем не достатньо обгрунтовано, а тому суд виходячи із засад розумності та справедливості, прийшов до переконання про відшкодування моральної шкоди на суму 2000 грн., тому вимоги в цій частині слід задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому, зважаючи на задоволення позовних вимог частково, з відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 1751.21грн. (а.с.1).

В судових дебатах представник позивача просив здійснити розподіл судових витрат з врахуванням зменшення позовних вимог.

За вимогами п.1 ч.1, ч.2, 5 ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі в т.ч. зменшення розміру позовних вимог. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

З врахуванням такого, позивачу при зменшенні позовних вимог підлягає поверненню сума сплаченого судового збору 2232,76грн.

В частині відмовлених позовних вимог судовий збір залишається за позивачем.

На підставі вищенаведеного, відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV, ст.ст. 15, 23, 280, 386,395-396, 1166, 1187, 1192, 1194 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 133, 141, 258-268 , 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 матеріальну шкоду в сумі 173121,20 (сто сімдесят три тисячі сто двадцять одну гривню 20 копійок) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 моральну шкоду в сумі 2000 (дві тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 сплачений судовий збір в розмірі 1751,21 (одна тисяча сімсот п`ятдесят одна гривня 21 копійка) гривня.

Зобов`язати Управління державної казначейської служби України у м.Яремче Івано-Франківської області повернутиОСОБА_1 частину сплаченого судового збору 04.06.2019 року у відділенні «Приватбанк» згідно квитанції №0.0..1 в сумі 2232,76 ( дві тисячі двісті тридцять дві гривні 76 копійок) гривні (за подачу позовної заяви до Яремчанського міського суду - отримувач коштів: УК у м.Яремче/м.Яремче/22030101;;банк отримувача (ГУДКСУ) Казначейство України(ЕАП); 9017), судовий збір у розмірі 4463,98 гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Івано-Франківського апеляційного суду через Яремчанський міський суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (а після чого, безпосередньо до апеляційного суду).

Повний текст рішення виготовлено 15.01.2020 року.

Головуючий суддя: М. В. Польська