Справа № 127/9358/20
Провадження № 2/127/1438/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.12.2020 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Бессараб Н.М.,
при секретарі Поливаній Ю.В.,
за участю представника позивача адвоката Балтака О.О.,
представників відповідачів Цубера М.М., Мараховської В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

28.04.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, в якому просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 18600,00 грн., з яких 11800,00 моральної шкоди та 6800,00 грн. сплачених витрат у зв`язку з наданням юридичної допомоги, в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади Департаменту патрульної поліції; стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 судові витрати у зв`язку з розглядом даної справи, а саме: 840,80 грн. судового збору та 5000,00 грн. витрат на професійну правову допомогу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.08.2019 року приблизно о 09.10 год. ОСОБА_1 рухався на автомобілі марки «Volkswagen Touareg» д.н.з НОМЕР_1 по вул. Соборній в м. Вінниці, оскільки працює та є співвласником юридичної компанії ТОВ «Юридична фірма «Укрєвролекс», що знаходится за адресою: м. Вінниця, вул. Соборна, 66, офіс 200 (під`їзд на автомобілі до даного будинку здійснюється лише через вул. Соборна у м. Вінниці). На відрізку шляху по вул. Соборній, 89 автомобіль ОСОБА_1 був зупинений працівником УПП у Вінницькій області капралом поліції 1 батальйону 4 роти УПП м. Вінниці Ходаніцьким В.К., яким складено постанову серії ЕАВ №1411391 від 10.08.2019 року та накладено стягнення за порушення ч.1 ст. 122 КУпАП (невиконання вимоги дорожнього знаку 3.2 рух механічних транспортних засобів заборонено) та п. 84 (в) ПДР і застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом та рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.10.2019 року у справі №127/23230/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області було задоволено частково. Постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №1411391 від 10.08.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 122 ч. 1 КУпАП скасовано. Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрито.

Позивач вважає, що дане рішення суду від 09.10.2019 року в силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій осіб, стосовно яких ухвалено рішення.

Крім того, позивач зазначав, що 10.08.2019 року о 10:00 годині була запланована важлива ділова зустріч стосовно вирішення ряду питань щодо власного бізнесу (згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач зареєстрований фізичною особою-підприємцем), однак по дорозі до офісу його було зупинено працівником патрульної поліції, у зв`язку з чим ділова зустріч не відбулась. Такі дії позивача в очах його бізнес-партнерів охарактеризували його як несерйозного та безвідповідального, адже зустріч було скасовано за пів години до часу її призначення, що в свою чергу, негативно вплинуло на його ділову репутацію та втрату упущеної вигоди.

Описані вище події також призвели до моральних хвилювань та страждань, що виразились в негативній думці колег, які сприймали позивача як правопорушника та змусили його докладати додаткових зусиль задля відновлення свого порушеного права, зокрема звертатися до суду, щоб довести відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення і тим самим відновити недоторканість своєї честі і гідності.

Все це в сукупності вплинуло на стан здоров`я позивача, який довгий час перебував в стресовому стані, відчував психічне напруження, хвилювання та пригнічення, тому в листопаді 2019 року був направлений на стаціонарне лікування з приводу виявленої гіпертонічної хвороби серця високого ризику.

З огляду на наведене, позивач вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок держави, завданої діями працівника патрульної поліції при прийнятті ним неправомірної постанови про адміністративне правопорушення та незаконного накладення штрафу, що узгоджується з положеннями законодавства України, оскільки постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №1411391 від 10.08.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 1 КУпАП скасовано. Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

У даному випадку протиправними діями працівника поліції, такими як неправомірне складання постанови про адміністративне правопорушення, притягнення до адміністративної відповідальності та незаконне накладення штрафу було спричинено позивачу моральну шкоду, яка полягала у стражданнях, заподіяних внаслідок приниженні честі, гідності, престижу та ділової репутації через зірвану важливу ділову зустріч. Окрім того, протягом усього часу, коли позивач перебував у статусі особи, яка втягується до адміністративної відповідальності, були порушені його нормальні життєві зв`язки та стосунки з оточуючими людьми. Для організації свого життя, ним було витрачено додаткові зусилля, особиста енергія та час, які могли бути витрачені з користю, як для суспільства, так і для своїх родичів, близьких людей, а також для себе.

ОСОБА_1 перебував у статусі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності з 10.08.2019 р. (дата складання постанови про адміністративне порушення) по 22.10.2019 р. (дата набрання законної сили рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.10.2019 р. у справі №127/23230/19, яким дана справа закрита), тобто протягом 2,5 календарних місяців.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 року №194-ІХ у 2020 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня становить 4723,00 грн.

Таким чином, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду складає 11800,00 грн.

Внаслідок притягнення до адміністративної відповідальності, незаконного накладення адміністративного стягнення у виді штрафу, а також з метою отримання належної юридичної допомоги ОСОБА_1 звернувся до адвоката Красіловського В.О., з яким був укладений договір про надання правової допомоги №01-15/08/19 від 15.08.2019 року. Позивачу було надано ряд послуг правового характеру, які знайшли своє відображення та перелік в попередньому розрахунку витрат на правову допомогу та квитанції до прибуткового касового ордеру №01-15/08/19 від 15.08.2019 року на загальну суму 6800,00 грн. Вказану суму коштів позивач просив також стягнути з Державної казначейської служби України.

Спрощене провадження у справі було відкрите 13.05.2020 року і призначена справа до розгляду на 15.06.2020 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Балтак О.О. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, пославшись на обставини викладені у позовній заяві (а.с. 1-8) та відповіді на відзив (а.с. 112-117). Суду пояснив, що постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №1411391 від 10.08.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 122 ч. 1 КУпАП скасовано та провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення. Позивач вважає, що неправомірними діями відповідача йому було спричинено моральну шкоду в розмірі 11800,00 грн., оскільки внаслідок складання постанови про адміністративне правопорушення була скасована ділова зустріч, його репутація постраждала, що призвело до моральних страждань та негативно вплинуло на його здоров`я. Також, зазначив, що при розгляді справи №127/23230/19 позивачем було понесено витрати на правничу допомогу у розмірі 6800,00 грн., які просить стягнути на користь позивача. Крім того, по даній справі позивачем також понесено судові витрати: 840,80 грн. судового збору та 5000 грн. витрат на професійну правову допомогу адвоката, які просить стягнути з Державної казначейської служби України на користь позивача.

Представник відповідача - Департаменту патрульної поліції Цубер М.М. в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві (а.с. 80-82). Суду пояснив, що скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ПДР не є підставою для стягнення моральної шкоди. Вважає, що вимоги про стягнення моральної шкоди є необґрунтованими та недоведеними належними доказами. Позовні вимоги щодо стягнення понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 6800,00 грн. в межах справи №127/23230/19 не підлягають до задоволення, оскільки у резолютивній частині рішення Вінницького міського суду від 09.10.2019 року зазначено: «Витрати на правничу допомогу в сумі 6800,00 грн. залишити за позивачем».

Представник відповідача - Державної казначейської служби України Мараховська В.Ф. в судовому засіданні позовні вимоги також не визнала, просила в позові відмовити з підстав зазначених у відзиві (а.с. 98-103). Відзив мотивовано тим, що до компетенції Державної казначейської служби України відноситься лише виконання судових рішень, за якими передбачено безспірне списання коштів з Державного бюджету. Таким чином, компетенція Державної казначейської служби України у подібних справах виникає лише на стадії виконання судового рішення. Державна казначейська служба України не є органом, що порушив права, інтереси позивача. Спір, що є предметом судового розгляду, не пов`язаний з виконанням рішення суду, позивачем до Державної казначейської служби України не пред`являвся виконавчий документ до виконання. Жодним нормативно-правовим актом України не передбачено, що Державна казначейська служби України несе відповідальність за державу та за дії інших органів державної виконавчої влади, тому вимоги позивача про стягнення з Державної казначейської служби України коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства. Необхідною підставою для виникнення права на відшкодування шкоди, спричиненої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб.Позивачем в установленому порядку не надано жодного належного, допустимого, достовірного доказу щодо наявності неправомірної поведінки відповідачів та спричиненої моральної шкоди, причино-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та шкодою, що в свою чергу виключає цивільну відповідальність за заподіяну моральну шкоду та вказує про відсутність підстав для її відшкодування.Вимоги щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6800,00 грн. вже були предметом судового розгляду у справі №127/23230/19, відповідно до якого прийнято рішення про залишення витрат на правничу допомогу в сумі 6800,00 грн. за позивачем. Вказане судове рішення позивачем не оскаржувалось та набрало законної сили. Щодо вимоги про стягнення судових витрат в сумі 5000,00 грн. на професійну правову помогу у зв`язку з розглядом цієї справи, то така вимога також є безпідставною, не співмірна зі складністю справи, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлено, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 22.01.2020 року, ОСОБА_1 значиться співзасновником ТОВ «Юридична фірма «Укрєвролекс» (а.с. 11-13).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.10.2019 року у справі №127/23230/19 постанову капрала поліції 1 батальону 4 роти УПП м. Вінниці Ходаніцького В.К. серії ЕАВ №1411391 від 10.08.2019 року у справі про накладення на ОСОБА_1 стягнення за невиконання вимог дорожнього знаку 3.2 (рух механічних транспортних засобів заборонений) та порушення п.п. 33, скасовано. Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрито. Підставою для скасування постанови стало те, що інспектором не взято до уваги, що ОСОБА_1 є засновником (учасником) Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Укрєвролекс». Місцезнаходження даної юридичної особи: 21050, м. Вінниця, вул. Соборна. 66, оф. 200. Під`їзд на автомобілі до даного будинку здійснюється лише через вул. Соборну.

Позов ОСОБА_1 пред`явив до Департаменту патрульної поліції та до Державної казначейської служби України.

Згідно з ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У частині першій статті 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завдної рішеннями, діями чи бездіяльністю працівників поліції, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності працівників поліції є рішення суду (вирок), яким встановлено протиправність (неправомірність) таких дій, інші докази.

Згідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

Тлумачення частини другої статті 48 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду.

Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки Державна казначейська служба України чи її територіальний орган не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача.

Вказаний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного суду в справі №242/4741/16-ц (Провадження № 14-515цс19) від 27 листопада 2019 року.

Так, сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем Державної казначейської служби України чи її територіального органу. У разі сприйняття подібного підходу до участі у справах про стягнення коштів, відшкодування шкоди завжди необхідно було б щоразу залучати суб`єкта, який здійснює управління рахунком, на якому розміщені грошові кошти відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31-32 рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції» («CANTONI v. FRANCE»), заява № 17862/91; пункт 65 рішення від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява «№ 20372/11).

З урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові ВП ВС від 27 листопада 2019 №242/4741/16-ц вказує, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав.

Разом з тим, порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Згідно зі змістом статей 4, 51 ЦПК України обов`язок визначати відповідача у справі покладається на позивача. У разі пред`явлення позову до неналежних відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі.

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_1 уже звертався до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями Департаменту патрульної поліції, внаслідок скасування рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.10.2019 року (справа №127/23230/19) постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №1411391 від 10.08.2019 року про притягнення позивача до відповідальності за ст. 122 ч.1 КУпАП.

Так, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.02.2020 року у справі №127/33589/19 в задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди відмовлено. Судові витрати залишено за рахунок позивача. Рішення суду набуло законної сили 02.04.2020 року. Відмовляючи у задоволенні позову суд вказав, що вимоги щодо відшкодування моральної шкоди до Департаменту патрульної поліції без залучення до участі в справі держави Україна та Державної казначейської служби є безпідставними. Позивач відповідне клопотання не заявив, хоча таке право надано виключно позивачу відповідно до ст. 51 ЦПК України (а.с. 130-132).

Проте в квітні 2020 року ОСОБА_1 знову звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями Департаменту патрульної поліції, внаслідок скасування рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.10.2019 року (справа №127/23230/19) постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №1411391 від 10.08.2019 року про притягнення позивача до відповідальності за ст. 122 ч.1 КУпАП, пред`явивши позов до неналежних відповідачів - Департаменту патрульної поліції та до Державної казначейської служби, а не до держави Україна як учасника цивільних відносин, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав.

Варте уваги те, що по даній цивільній справі інтереси позивача ОСОБА_1 в суді представляли професійні адвокати Мельник Н.О., Балтак О.О., які діяли на підставі договорів про надання правової допомоги та ордерів (а.с. 27- 28, 125) і не скористалися своїм процесуальним правом, не заявляли відповідне клопотання про залучення до участі в справі державу Україна, хоча таке право надано виключно позивачу (представнику позивача) відповідно до ст. 51 ЦПК України.
Отже, відповідно до ст. 51 ЦПК України законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач.

Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто, ініціатива щодо залучення до участі у справі співвідповідачів повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такого залучення чи заміни.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним та залучення співвідповідача з власної ініціативи, тому слід зазначити, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди слід відмовити, оскільки даний позов пред`явлено до неналежних відповідачів.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 16, 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, ст. ст. 3-5, 10-13, 76-82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене сторонами до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 07.12.2020 року.

Суддя: