Справа № 717/1517/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2020 року смт. Кельменці

Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого - судді Телешмана О.В.,

з участю секретаря судових засідань Дєдової В.С.,

позивач ОСОБА_1 - в судове засідання не з`явився,

відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася;

відповідач ОСОБА_3 - в судове засідання не з`явилася;

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 , 1980 року народження, ОСОБА_3 , 1957 року народження такими, що втратили право на користування житловим будинком, який розташований в АДРЕСА_1 .

Розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася.

Позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просить розглядати справу в його відсутності.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 128001978 від 18.06.2018 року. У вищевказаному житловому будинку як колишні члени сім`ї власника житла зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , але не проживають в будинку АДРЕСА_1 понад один рік без поважних причин, що підтверджується довідкою Росошанівської сільської ради Кельменецького району Чернівецької області від 11.11.2019 року № 1057, довідкою Росошанівської сільської ради Кельменецького району Чернівецької області від 11.11.2019 року № 1058, довідкою Росошанівської сільської ради Кельменецького району Чернівецької області від 11.11.2019 року № 1056, актом обстеження житлово-побутових умов від 11.11.2019 року. У матеріалах справи відсутні докази, які б стверджували, що відповідачі не проживали у спірному житлі з поважних причин.

Таким чином, між сторонами склалися житлові правовідносини.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР (далі - ЖК УРСР), які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Частина 4 ст. 156 ЖК УРСР передбачає збереження такого права користування житлом для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку. Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 150 Житлового кодексу УРСР (далі - ЖК УРСР) громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно о ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 втратили право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 , а тому позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити повністю.

Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі ст. 150, 156 ЖК УРСР ст. 383, 405 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 2, 5, 12, 13, 15, 19, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 209, 258, 263 - 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , 1980 року народження, та ОСОБА_3 , 1957 року народження, такими, що втратили право користування житлом, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 384 ( триста вісімдесят чотири ) гривні 20 (двадцять) копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дане заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд даного заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України апеляційні скарги подаються учасниками справи через Кельменецький районний суд Чернівецької області.

Повне судове рішення складено 15.01.2020 року.

Суддя Телешман О.В.