Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/21/20
Провадження № 2/945/383/20
24 листопада 2020 року
Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Шаронової Н.О., за участю секретаря судового засідання Карабут В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до ОСОБА_1 про повернення суми пенсії, виплаченої надміру,-
08 січня 2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області(далі - позивач) звернулося до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про повернення суми пенсії, виплаченої надміру.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач ОСОБА_1 а перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону № 1058.
У позовній заяві позивач вказує, що на виконання постанови правління Пенсійного фонду України від 03 вересня 2018 року № 19-1 Про проведення інвентаризації пенсійних справ позивачем розпочато інвентаризацію пенсійних справ, у тому числі, справи відповідача.
За результатами перевірки, позивачем виявлено факт працевлаштування відповідача, а саме - факт роботи відповідача за сумісництвом, при цьому, відомості про працевлаштування відповідача в його трудовій книжці відсутні. Також позивачем виявлено, що відповідачу невірно визначений розмір пенсії, що є наслідком рахункової помилки, в результаті якої відповідачем отримано неправильний (завищений) розмір пенсії.
Позивач зазначає, що переплата пенсії відповідачу виникла виходячи з наступного:
15 червня 2018 року відповідач звернувся до позивача з заявою № 421 про звільнення з роботи, до заяви додано копію трудової книжки з записом про звільнення.
Рішенням позивача № 27 з 16 червня 2018 року відповідачу проведено перерахунок пенсії, як не працюючому пенсіонеру, на підставі особистої заяви відповідача від 15 червня 2018 року № 421.

20 липня 2018 року відповідач звернувся до позивача з заявою № 508 про перерахунок пенсії.

З 01 серпня 2018 року відповідачу проведено перерахунок пенсії, як не працюючому пенсіонеру, на підставі особистої заяви відповідача від 20 липня 2018 року № 508.

Позивач посилається на те, що при проведенні вказаного вище перерахунку програмним забезпеченням допущено рахункову помилку, а саме - проведено перерахунок пенсії з заробітної плати (доходу), яка обчислена при перерахунку, при цьому, перерахунок пенсії проводиться з заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія, з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

З 01 червня 2018 року, за результатами перевірки, пенсійну справу відповідача приведено у відповідність та вірно обчислено розмір пенсії.

За період з 01 червня 2018 року по 31 грудня 2019 року, розмір нарахованої, вірно обчисленої пенсії відповідача складає 58218 грн. 18 коп., при цьому розмір виплаченої відповідачу пенсії, в результаті зловживання з боку відповідача (свідоме неповідомлення про факт роботи за сумісництвом) та допущеної рахункової помилки (невірне обчислення заробітної плати при перерахунку) складає 64753 грн. 73 коп. За період з 01 червня 2018 року по 31 грудня 2019 року, сума надміру нарахованої та виплаченої відповідачу пенсії складає 6535 грн. 55 коп.

Позивач у позовній заяві вказує на те, що 13 грудня 2019 року відповідачу направлено повідомлення про добровільне повернення суми пенсії, виплаченої йому надміру, при цьому виплачену суму коштів відповідач у добровільному порядку позивачу не повернув.

Посилаючись на викладене вище, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму пенсії, виплачену надміру, що складає 6535 грн. 55 коп. та судовий збір у розмірі 1921 грн.

19 лютого 2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позов не визнав та просив відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки позовна заява та додані до неї документи, на думку відповідача, не містять жодних доказів, за якими можна встановити, що вказана позивачем сума пенсії, виплачена відповідачу надміру, виникла з вини відповідача.

У судове засідання представник позивача Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області не з`явився, при цьому 06 липня 2020 року подав суду заяву, в якій підтримавпозовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, при цьому 24 листопада 2020 року її представник ОСОБА_2 подала суду заяву, в якій заперечувала проти позову, посилаючись на викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву обставини. Розгляд справи представник позивача просив проводити за їхньої з відповідачем відсутності, у задоволенні позову просив відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке:

Відповідач ОСОБА_1 а перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримує пенсію за віком.

Згідно з довідкою про розмір призначеної та фактично отриманої пенсії ОСОБА_1 , яка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 21 листопада 2019 року, за період з 01 червня 2018 року по 31 грудня 2019 року ОСОБА_1 і нараховано 58218 грн. 18 коп., при цьому фактично сплачено 64753 грн. 73 коп. Сума пенсії, виплачена ОСОБА_1 і надміру, складає - 6535 грн. 55 коп. (а. с. 21).

15 червня 2018 року відповідач звернувся до позивача з заявою № 421 про звільнення з роботи, до заяви додано копію трудової книжки з записом про звільнення.

Рішенням позивача № 27 з 16 червня 2018 року відповідачу проведено перерахунок пенсії, як не працюючому пенсіонеру, на підставі особистої заяви відповідача від 15 червня 2018 року № 421.

20 липня 2018 року відповідач звернувся до позивача з заявою № 508 про перерахунок пенсії.

З 01 серпня 2018 року відповідачу проведено перерахунок пенсії, як не працюючому пенсіонеру, на підставі особистої заяви відповідача від 20 липня 2018 року № 508.

Позивач посилається на те, що при проведенні вказаного вище перерахунку програмним забезпеченням допущено рахункову помилку, а саме - проведено перерахунок пенсії з заробітної плати (доходу), яка обчислена при перерахунку, при цьому, перерахунок пенсії проводиться з заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія, з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

З 01 червня 2018 року, за результатами перевірки, пенсійну справу відповідача приведено у відповідність та вірно обчислено розмір пенсії.

Як стверджує позивач у позовній заяві, вказана вище переплата пенсії відповідачу, виникла через рахункову помилку та в результаті зловживання з боку відповідача, яке полягає в тому, що відповідач свідомо не повідомив позивача про факт роботи за сумісництвом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з п. 1) ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Статтею 102 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

В силу ст. 103 Закону України Про пенсійне забезпечення суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові стягуються лише у випадку зловживання з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями тощо).

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що зайво сплачені суми пенсії можуть бути стягнуті відповідачем за умови зловживань з боку пенсіонера або подання ним недостовірних даних.

Законодавцем передбачені лише два виключення із цього правила: якщо виплата відповідних грошових сум сталася внаслідок рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; у разі недобросовісності зі сторони набувача.

Правильність розрахунків, за якими проведено виплати, а також добросовісність набувача презюмуються, тому тягар доказування рахункової помилки та недобросовісності набувача покладено на платника відповідних грошових сум.

Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14. Також наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження №14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження зловживань з боку відповідача ОСОБА_1 або подання нею до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області недостовірних даних під час нарахування та виплати їй пенсії.

Щодо тверджень представника позивача про наявність рахункової помилки, суд виходить з наступного.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 13 від 24 грудня 1999 року Про практику застосування судами законодавства про оплату праці до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період, тощо.

Позивачем не доведено факту наявності рахункової помилки, оскільки відсутні докази, по інформації яких можна було б відстежити шлях та причину виникнення помилки при нарахуванні пенсії та з`ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою, як стверджує позивач, а не помилкою, пов`язаною, наприклад, з неналежним виконанням обов`язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування пенсії.

Судом не встановлено факту недобросовісного набуття ОСОБА_1 коштів у розмірі 6535 грн. 55 коп., як і не встановлено наявності рахункової помилки при нарахуванні цих коштів, а тому, зазначена сума, яка є пенсійною виплатою, поверненню Головному управлінню Пенсійного фонду України в Миколаївській області не підлягає.

Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, що мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність і необґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог, оскільки останнім не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, що є його процесуальним обов`язком.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в задоволенні даного позову слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати понесені позивачем та документально підтверджені на його рахунок.

Керуючись ст. ст. 12, 13, ч. 1 ст. 81, п. 2) ч. 1 ст. 141, ст. ст. 258, 259, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, -

вирішив:

У задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до ОСОБА_1 про повернення суми пенсії, виплаченої надміру, - відмовити.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду ; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Суддя Н. О. Шаронова