КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/384/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2020року місто Київ

справа № 756/14505/19

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 05 листопада 2019 року, постановлену під головуванням судді Андрейчука Т.В. у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року заявник ОСОБА_1 до пред`явлення позову звернулася до Оболонського районного суду міста Києва з заявою про забезпечення позову, в якій просила:

накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 ;

до набрання чинності рішенням у справі заборони АТ «Укрсоцбанк» та будь-яким іншим особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо квартири АДРЕСА_1 .

Обгрунтовуючи вказану заяву заявник посилалася на те, що вона має намір пред`явитипозов до АТ «Укрсоцбанк» про витребування майна з чужого незаконного володіння, предметом якого є віндикація щодо квартири АДРЕСА_1 та подальше виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію прав власності на вказану квартиру за АТ «Укрсоцбанк».

Вказувала, що АТ «Укрсоцбанк» незаконно зареєстрував за собою у позасудовому порядку право власності на спірну квартиру на підставі іпотечного договору від 16 квітня 2008 року №02-10/1480 укладеного між нею та АТ «Укрсоцбанк», оскільки вважає, що вказаний договір є недійсним.

Вважає, що банк має намір відчужити вказану квартиру.

Посилалася на те, що невжиття заходів забезпечення позову надасть можливість банку або іншим особам вчинити дії, спрямовані на відчуження квартири, що істотно ускладнить чи унеможливить ефективний захист та поновлення її порушених прав.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 05 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності АТ «Укрсоцбанк».

У задоволенні решти вимог заяви - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, АТ «АЛЬФА-БАНК», як правонаступник АТ «Укрсоцбанк» подав апеляційну скаргу, в якійпосилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постанову нову про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 обов`язків за кредитним договором АТ «Укрсоцбанк» скористався своїм правом у порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку» та задовольнив свої вимоги кредитора/іпотекодержателя в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в позасудовому порядку через звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності.

Вказував, що суд першої інстанції, виходячи з підстав позову мав відмовити у задоволенні заяви.

Зазначав, що суд першої інстанції, приймаючи до розгляду заяву про забезпечення позову в порушення вимог ст.ст.152-154 ЦПК України не звернув увагу на те, що вказана заява не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

13 січня 2020 року на адресу Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник АТ «АЛЬФА-БАНК» доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Представник заявника у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у справі щодо задоволення позову ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 листопада 2019 року ОСОБА_1 до пред`явлення позову звернуласядо Оболонського районного суду міста Києва з заявою про забезпечення позову, в якій вказувала на те, що має намір пред`явити позов до АТ «Укрсоцбанк»про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме - квартири АДРЕСА_1 , яка належала їй на праві власності та яку вона передала в іпотеку АТ «Укрсоцбанк».

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначала, що АТ «Укрсоцбанк» з порушенням вимог закону звернуло стягнення на вказану квартиру.

З матеріалів справи вбачається, що АТ «Укрсоцбанк» довідкою про отриманий дохід у вигляді прощеного боргу від 01 жовтня 2019 року №595 повідомив ОСОБА_1 про те, що банк відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» 14 серпня 2019 року задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 (рішення державного реєстратора Сороки В.М. КП «Реєстраційне бюро», місто Київ №48275524 від 16 серпня 2019 року).

15 листопада 2019 року ОСОБА_1 відповідно до вимог ч.4 ст.152 ЦПК України звернулася до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до АТ «Укрсоцбанк», третя особа: державний реєстратор КП «Реєстраційне бюро» Сорока В.М. про витребування майна - квартири АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння.

З огляду на те, що між сторонами виник спір щодо незаконного вибуття з власності ОСОБА_1 спірної квартири та враховуючи, що остання подала позов до АТ «Укрсоцбанк» про витребування з чужого незаконного володіння на її користь квартири АДРЕСА_1 , колегія суддів вважає, що даний вид забезпечення позову - накладення арешту на вказану квартиру, є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що в силу положень ст.ст.149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про накладення арешту на майно, а відтак суд дійшов до вірного висновку про те, що не забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у справі щодо задоволення позову ОСОБА_1 .

На час розглядусправи існує достатньо обґрунтоване припущення, що АТ «Укрсоцбанк», як новий власник спірного майна, може розпорядитися ним, зокрема відчужити його іншим особам до вирішення справи по суті, що у подальшому може утруднити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ОСОБА_1 , за захистом яких воназвернулася до суду.

При цьому, обраний заявникомвид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично зберігається в користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, виходячи з підстав позову мав відмовити у задоволенні заяви спростовуються вищевикладеним, оскільки обраний заявником вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру спрямований на запобігання відчуженню нерухомого майна, яке, на думку ОСОБА_1 незаконно вибуло з її володіння, а заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер.

Посилання апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції, приймаючи до розгляду заяву про забезпечення позову в порушення вимог ст.ст.152-154 ЦПК України не звернув увагу на те, що вказана заява не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення колегія суддів відхиляє, оскільки обов`язкові підстави для застосування зустрічного забезпечення судом, як передбачені ст.154 ЦПК України у суду першої інстанції були відсутні.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про необхідність накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 є законним та обґрунтованим.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 в частині вимог стосовно заборони АТ «Укрсоцбанк» та будь-яким іншим особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо квартири, оскільки накладення арешту на спірну квартиру передбачає також і заборону вчиняти будь-які дії щодо відчуження вказаного нерухомого майна.

Доводи апеляційної скарги АТ «АЛЬФА-БАНК» висновку суду першої інстанції не спростовують і на його правильність не впливають.

Оскільки, ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» - залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 05 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 січня 2020 року.

Головуючий:

Судді: