Справа № 645/3556/20
Провадження № 2/645/1560/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2020 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Ульяніч І.В.

за участю секретар судового засідання Савченко В.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з ОСОБА_2 , на його користь матеріальну шкоду в розмірі 5800 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 16 квітня 2004 року, шляхом обману та зловживання довірою, ОСОБА_2 заволодів його мобільним телефоном «Siemens C55» з Sim-карткою Джинс, загальною вартістю 840,00 грн.. Спричинену майнову шкоду позивач просив стягнути з урахуванням положень ч. 2 ст. 625 ЦК України в розмірі 5800 грн.. Разом з матеріальною шкодою позивачу була спричинена моральна шкода. Через втрату мобільного телефону, він втратив можливість для заробітку, так як на той час займався індивідуальною трудовою діяльністю. Протягом п`яти місяців у нього був відсутній зв`язок зі своїми клієнтами, тобто залишився без засобів для існування. Внаслідок кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_2 , позивачу завдана моральна шкода, яка полягає в моральних стражданнях та душевних переживаннях через позбавлення його можливості здійснювати діяльність, через відсутність зв`язку, вчасно сплачувати за житло та нормальне харчування. Заподіяну йому моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 10000 грн.

Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 червня 2020 року відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні позивач підтримав позов та пояснив, що 16.04.2004 року шляхом обману відповідач заволодів його мобільним телефоном. В той час він був підприємцем, йому був необхідний мобільний зв`язок, якого він був позбавлений. Тривалий час він не міг собі придбати телефон через відсутність коштів, через відсутність зв`язку він втрачав клієнтів та засоби до існування. Він мешкав на орендованій квартирі, за яку не мав можливості сплачувати, через відсутність коштів не міг повноцінно харчуватись, страждав морально, так як був змушений жити в борг протягом приблизно 5 місяців. Звичайний спосіб його життя був порушений, він втратив можливість для заробітку, винаймав квартиру, та не міг за неї сплачувати. Протягом п`яти місяців у нього був відсутній зв`язок зі своїми клієнтами, тобто залишився без засобів для існування.

В судове засідання відповідач не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, від представника відповідача адвоката Заботіна В.В. надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, позовну заяву визнають частково, виключно щодо стягнення матеріальної шкоди у розмірі 594,00 грн., в іншій частині заперечують. Надав відзив на позовну заяву в якому зазначає, що позивач просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 5800,00 грн., що складається із вартості мобільного телефону та сім-карти в розмірі 840,00 грн., а також інфляції та штрафних санкцій у розмірі 4960,00 грн. При цьому в частині обґрунтування вартості мобільного телефону та сім-карти 840,00 грн. позивач посилається на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 13.08.2013 року у справі №640/10207/13-к, якою, на думку позивача, підтверджується розмір матеріальної шкоди в цій частині. Водночас позивач до позовної заяви додає іншу ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 02.06.2020 року справа №640/8267/17 про звільнення відповідача від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, в якій міститься зовсім інша вартість вищевказаного мобільного телефону та сім-карти. Тобто докази, що містяться в матеріалах цивільної справи, якими позивач обґрунтовує свої вимоги в частині визначення розміру вартості мобільного телефону та сім-карти містять розбіжності. Разом з тим, зважаючи на те, що до Київського районного суду м. Харкова спрямовано обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000076 від 21.11.2012 стосовно ОСОБА_2 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України. Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_2 16.04.2004 року близько 11:00 год. перебуваючи в приміщенні кафе «Зодіак» за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 9/6, під час бесіди з малознайомим йому ОСОБА_1 , діючи повторно, з раптово виниклим умислом, спрямованим на протиправне заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, переслідуючи корисливу мету незаконного збагачення, скориставшись довірою ОСОБА_1 , під приводом здійснення дзвінка попросив дати йому належний останньому телефон «Сіменс-55», не маючи наміру повертати його. Повіривши ОСОБА_2 , ОСОБА_1 передав йому свій мобільний телефон «Сіменс С-55» вартістю, згідно висновку судово-товарознавчої експерти № 188 від 15.05.2017 року 514,00 грн., з перебуваючим у ньому стартовим пакетом «Джине», вартістю 20 грн., з рахунком розмовного часу на 60 грн., після чого ОСОБА_2 , отримав зазначений телефон і заволодівши ним таким чином, діючи з метою подальшої реалізації свого злочинного наміру, під приводом здійснення дзвінка вийшов з приміщення кафе, після чого зник, заподіявши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 594,00 грн. Дії ОСОБА_2 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч.2 ст.190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману /шахрайство/, вчинене повторно. Наведені обставини підтверджуються ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02.06.2020 (справа №640/8267/17), якою відповідача ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України, а кримінальне провадження №0000076 закрито. Згідно з обвинувальним актом у кримінальному провадженні №0000076 розмір шкоди, завданої ОСОБА_1 діями ОСОБА_2 , встановлено у сумі 594,00 грн., яку відповідач ОСОБА_2 визнає. Разом з тим позивач в обґрунтування розміру завданої матеріальної шкоди в частині вартості мобільного телефону та сім-карти посилається на ухвалу від 13.08.2013 року, яка в силу положень ЦПК України, не має преюдиційного характеру, тобто не доводить заявленого розміру матеріального відшкодування. Щодо інфляції та штрафних санкцій у розмірі 4960,00 грн. Відповідно до Аналізу практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві Верховного Суду України, стаття 625 ЦПК України регулює зобов`язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов`язань. Крім того, з рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. Більше цього, у своїй позовній заяві позивачем суду не надано будь-яких розрахунків, на підставі яких ним були зроблені висновки про розмір завданої йому шкоди у розмірі 4960,00 грн., у зв`язку з чим вказана сума стягнення є необгрунтованою позивачем. Відтак, посилання позивача на положення статті 625 ЦК України є безпідставними та необґрунтованими. Щодо відшкодування моральної шкоди, посилався на ч. 2 ст. 23 ЦК України, зазначив, що наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, оскільки необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. При вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди необхідно з`ясовувати, коли виникли правовідносини сторін, коли заподіяна моральна шкода. З огляду на вищенаведене, позбавлення позивача можливості вчасно сплачувати за житло та зміна ритму його життя не випливають із правопорушення вчиненого відповідачем. Більш того, через втрату мобільного телефону позивач не поніс душевних страждань і зміна ритму життя не залежить від наявності чи відсутності у позивача мобільного телефону. Однак позивачем не обґрунтовано жодними доказами нанесену йому моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн., у тому числі відсутня будь-яка психологічна експертиза тощо. Таким чином, позовна вимога позивача щодо стягнення моральної шкоди з відповідача у розмірі 10 000,00 грн. є необґрунтованою та нічим не підтвердженою, у зв`язку з чим відповідач повністю заперечує проти задоволення позову в цій частині.

В судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_3 , яка пояснила, що вона є матір`ю позивача, у зв`язку із вчиненням щодо сина злочину, він поніс матеріальні збитки, так як за відсутності мобільного телефону не міг спілкуватися з клієнтами та втратив засоби для нормального життя. Син страждав морально, через що у нього погіршився стан здоров`я, у нього боліли шлунок та голова. Вони із сином і в той період та на даний час орендують житло.

Суд, вислухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їхній сукупності та надавши їм належну правову оцінку, приходить до наступного.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950 року, передбачено, що кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ст. 12 ЦПК).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вимогами ст. 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Статтею 76,81 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02.06.2020 року у справі №640/8267/17-к було звільнено ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України. Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 залишенний без розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

При постановлені даної ухвали судом було встановлено, що потерпілому ОСОБА_1 була спричинена злочинною діяльністю ОСОБА_2 матеріальна шкода в розмірі 594 гривні.

В добровільному порядку шкода, спричинена кримінальним правопорушенням, відповідачем ОСОБА_2 не відшкодована.

Згідно ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1192 ЦК України - якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Виходячи з вищезазначеного, суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 надано суду належні та достатні докази того, що була заподіяна матеріальна шкода на суму 594,00 грн., а тому позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню, в зазначеному розмірі.

Щодо здійснення стягнення суми матеріальної шкоди з урахуванням положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, у розмірі 5206 грн., то суд зазначає наступне. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відтак грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

З урахуванням викладеного, положення стаття 625 ЦК України регулює зобов`язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 3, 5 статті 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов`язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов`язань.

Суд зазначає, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов`язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.

Таким чином, дія частини другої статті 625 ЦК України про обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди.

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 10000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

За правилами передбаченими ст. ст. 16, 23 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За приписом ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд

визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних,

душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру

немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з

урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я

потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих

стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та

зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При

цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та

справедливості.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, під час судового розгляду, судом встановлено наявність завданої моральної шкоди ОСОБА_1 , яка полягала у моральних стражданнях, яких зазнав позивач у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього відповідача, який уник кримінальної відповідальності за вчинений злочин, через закінчення строків давності, тривалий час, більше 10 років, відповідач не відшкодовував в добровільному порядку завдану шкоду. Внаслідок вчиненого ОСОБА_2 кримінального правопорушення, позивач був позбавлений свого майна мобільного телефону, через відсутність якого втрачав можливості заробітку, було порушено звичний для нього устрій життя.

З огляду на зазначене та обставини справи, суд вважає, що в даному конкретному випадку факт заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу є безсумнівним, її наслідками є душевні страждання позивача спричинені внаслідок злочинних дій відповідача.

Суд, зважаючи, що вчиненне відповідачем кримінальне правопорушення, не є тяжким, що призвело до незначних вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача внаслідок неправомірних дій відповідача, враховуючи їх незначну тривалість, час та зусилля, які були необхідні для відновлення попереднього стану, беручи до уваги глибину душевних страждань, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 грн., оскільки визначена судом сума відшкодування відповідає характеру правопорушення, глибині душевних страждань, а також - принципам розумності та справедливості.

Позивачем не було надано до суду доказів на підтвердження обґрунтування наявності моральної шкоди у більшому розмірі.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, то у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840, 80 грн.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 594,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 23, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19, 23, 77, 78, 82, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 594 (п`ятсот дев`яносто чотири) гривні.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь держави судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 03 грудня 2020 року.

Суддя - І.В. Ульяніч