Справа № 128/2074/19
УХВАЛА

Іменем України

10 січня 2020 року м.Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ганкіної І.А.,

за участі секретаря Жигарової Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Вінницької місцевої прокуратури, Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про звільнення майна з-під арешту, -

УСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького районного суду Вінницької області знаходиться вищевказана цивільна справа.

До судового засідання представник позивача ОСОБА_1 адвокат Покоєвич А.О. подав клопотання про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача. Позовні вимоги підтримують та просять задовільнити.

Прокурор Вінницької місцевої прокуратури Бессолова С.В. подала клопотання про закриття провадження по справі на підставі того, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, на підставі п. 1.ч.1 ст. 255 ЦПК України. Дане клопотання просить розглянути у її відсутність, вимоги підтримує та просить задовільнити.

Представник ГУ ДФС у Вінницькій області Шевчук В.Г. подав клопотання про розгляд справи без його участі, справу просив розглянути за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, дослідивши докази в їх сукупності з боку допустимості, належності та достатності, дійшов до висновку, що дане клопотання не підлягає задоволення з наступних підстав.

Пунктом 1 ч. 6 ст. Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з вимогами ст. 15 Цивільного Кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції України органи судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Вивчивши матеріали даної цивільної справи, суд вбачає, що дані спірні правовідносини виникли за дії Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року.

Порядок накладення арешту на майно та його скасування урегульовано у статтях 126, 234 КПК України 1960 року.

Зокрема, у статті 126 КПК України 1960 року зазначено, що забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Скасування арешту на майно на стадії розслідування було можливим лише за постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до пункту 10 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом не направлені до суду, розслідуються згідно з положеннями цього Кодексу.

Ця норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України 2012 року, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Згідно зі статтею 174 КПК України 2012 року інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно. Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частинна 4 статті 174 КПК України 2012 року).

Зазначені вимоги узгоджуються з положеннями частини четвертої статті 21 КПК України 2012 року, згідно з якою здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час його здійснення порушуються права і свободи людини, гарантовані Конституцією і міжнародними договорами України, та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає право особи на ефективний засіб правового захисту на національному рівні від порушень прав і свобод, гарантованих цією Конвенцією.

Крім того, відповідно до пункту 1 частини першої статті 303 КПК України 2012 року передбачено право оскарження під час досудового провадження рішення, дії чи бездіяльності слідчого володільцем тимчасово вилученого майна іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Отже, у чинному КПК України 2012 року законодавцем чітко врегульовано порядок вирішення питання про зняття арешту з майна, а також відсутня заборона у вчиненні процесуальних дій з розгляду питань, які мали бути вирішені, але залишилися не вирішеними на етапі досудового провадження, закриття чи розгляду справи. Тобто помилки і недоліки, допущені у кримінальному провадженні, повинні виправлятися за тими ж правилами, тобто за правилами КПК України.

Чинним цивільним процесуальним законом не передбачено можливості такого захисту у порядку цивільного судочинства.

Такий розгляд не може відбуватися за правилами позовного провадження, оскільки між посадовою особою, яка вчинила процесуальні дії у кримінальному провадженні, та особою, яка вважає, що цими діями порушено її права як власника, відсутній цивільний спір.

Слідчий, прокурор не претендують на спірне майно як учасники цивільних правовідносин, оскільки не є такими, не виступають і як представники держави, яка вважає себе власником майна, а виконували свої процесуальні повноваження, передбачені КПК України.

Тобто ці спори не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Крім того, з позову вбачається, що відповідачем (стороною) по справі визначено Вінницьку місцеву прокуратуру, відомості про яку відсутні у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних - осіб підприємців та громадських формувань, отже, такий відповідач не має цивільної процесуальної дієздатності та не може бути стороною по справі та заява позивача в такому вигляді не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Також, суд зазначає, що позивачем не надано доказів, того що вона зверталася до органів прокуратури з клопотанням про зняття арешту, та отримала відмову у скасуванні арешту в позасудовому порядку, що підтверджує наявність цивільно-правового спору.

Відповідно до ст. 255 ч. 1 п. 1 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки провадження у справі закривається у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, то позивачу ОСОБА_1 необхідно повернути з державного бюджету сплачений судовий збір, що становить 768,40 грн.

Керуючись п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, п.5 ч.1 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» суд -

У Х В А Л И В:

Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Вінницької місцевої прокуратури, Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про звільнення майна з-під арешту - закрити у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судовий збір в сумі 768,40 грн., сплачений 01.08.2019 в АТ КБ «Приватбанк» квитанція № 0.0..1 повернути ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Вінницького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І.А. Ганкіна