Постанова

Іменем України

03 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 419/1933/15-ц

провадження № 61-16602св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К»,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційними скаргами ОСОБА_1 та товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» на постанову Луганського апеляційного суду від 02 серпня 2019 року в складі колегії суддів: Назарової М. В., Авалян Н. М., Стахової Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» (далі - ТОВ «Епіцентр К») та з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати причини пропуску позовної давності поважними та поновити його, визнати незаконним його звільнення з посади охоронника служби безпеки ТОВ «Епіцентр К» гіпермаркету № 2 у місті Луганську, скасувати наказ про звільнення та поновити його на роботі, а також стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення по день ухвалення судом рішення та на відшкодування моральної шкоди - 69 575, 56 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 20 квітня 2012 року він був прийнятий на посаду охоронця служби безпеки ТОВ «Епіцентр К» гіпермаркету № 2 у місті Луганську. Після початку бойових дій на території міста Луганська та проведення антитериростичної операції керівництво і основний персонал

ТОВ «Епіцентр К» гіпермаректу № 2 у місті Луганську припинили роботу, на підприємстві залишились лише працівники служби безпеки гіпермаркету.

15 серпня 2014 року внаслідок обстрілу гіпермаркет № 2 у місті Луганську був повністю зруйнований, у зв`язку з чим він звертався до начальника служби охорони для надання відпустки на час обстрілів, право на яку він мав згідно з графіком відпусток, однак отримав відмову.

28 серпня 2014 року від начальника служби безпеки він отримав довідку про те, що його документи та майно згоріло.

У вересні 2014 року бойовики захопили ТОВ «Епіцентр К» гіпермаркет № 2 у місті Луганську. Покинути місто Луганськ він зміг у кінці листопада 2014 року, та повернувся до місця свого проживання в смт Новоайдар.

Відновивши свої документи, він дізнався, що переважна більшість персоналу ТОВ «Епіцентр К» гіпермаркету № 2 у місті Луганську перевелася та працює в ТОВ «Епіцентр К» гіпермаркету № 3 у місті Харкові.

Начальник відділу кадрів засобами телефонного зв`язку повідомив, що його було звільнено з роботи за власним бажанням. Однак, довідку про роботу та заробітну плату на його прохання товариство не видало.

З інформаційної довідки з Державного реєстру фізичних осіб Державної фіскальної служби України від 24 вересня 2015 року він дізнався, що 24 вересня 2014 року його звільнено з роботи в ТОВ «Епіцентр К».

Враховуючи те, що він не писав заяви про звільнення за власним бажанням, не був ознайомлений з наказом про звільнення, вважав, що його звільнення відбулось з порушенням вимог трудового законодавства та його прав. Крім того, такими протиправними діями відповідача йому спричинено моральну шкоду.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 13 вересня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 29 листопада 2017 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 28 березня 2018 року вищевказані судові рішення скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова Верховного Суду мотивована тим, що висновок судів попередніх інстанцій про відсутність порушень трудових прав ОСОБА_1 , який згідно відомостей Пенсійного фонду України з вересня 2014 року по листопад 2015 року рахувався таким, що звільнений з роботи в ТОВ «Епіцентр К», є передчасним, оскільки суди не встановили фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, не встановили, чи виконував позивач покладену на нього умовами трудового договору роботу, чи підпорядковувався правилам трудового розпорядку, чи були забезпечені йому належні умови праці та чи отримував він винагороду за здійснену роботу, а також чи пропонувалась йому інша робота або переведення на роботу в іншу місцевість, зважаючи на те, що приміщення гіпермаркету було зруйновано в серпні 2014 року.

Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 05 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем факту незаконного звільнення, а решта позовних вимог є похідними від цієї вимоги.

Постановою Луганського апеляційного суду від 02 серпня 2019 року скасовано рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 05 квітня 2019 року та ухвалено нове про часткове задоволення позову.

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади охоронця служби безпеки невідокремленого структурного підрозділу ТОВ «Епіцентр К» «Будівельно-господарський гіпермаркет № 2 у місті Луганськ» з 24 вересня 2014 року.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі в невідокремленому структурному підрозділі ТОВ «Епіцентр К» «Будівельно-господарський гіпермаркет № 2 у місті Луганськ» у якості охоронця з 24 вересня 2014 року.

Стягнуто з ТОВ «Епіцентр К» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 вересня 2014 року по 23 листопада 2015 року в розмірі 78 143, 10 грн з утриманням з цієї суми обов`язкових платежів та податків, а також моральну шкоду в розмірі 3 000, 00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що подання відповідачем звіту про ОСОБА_1 як про звільнену 24 вересня 2014 року особу та перерахування йому наступного дня зарплати за поточний місяць вересень свідчить про те, що 24 вересня 2014 року мало місце звільнення його відповідачем за власним бажанням та проведення з ним наступного дня розрахунку як зі звільненим працівником, а оскільки встановлено, що відповідної заяви про звільнення позивач не подавав, наявні підстави для визнання звільнення незаконним та поновлення його на займаній посаді.

При цьому апеляційний суд вважав, що намагання відповідача довести відсутність звільнення ОСОБА_1 поданням 23 листопада 2015 року (після пред`явлення позову) «скасовуючого» звіту свідчить про визнання звільнення позивача незаконним та поновлення його порушених трудових прав у такий спосіб.

Установивши, що період незаконного звільнення позивача тривав з 24 вересня 2014 року по 23 листопада 2015 року, апеляційний суд дійшов висновку про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за цей період, а також, врахувавши принцип розумності та справедливості, стягнення 3 000, 00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Разом з тим, апеляційний суд не вбачав підстав для стягнення середнього заробітку за період з 23 листопада 2015 року до ухвалення судом рішення, з огляду на те, що вказаний період у розумінні закону не є вимушеним прогулом, оскільки в подальшому правовідносини сторін регулюються виключно змінами в організації праці і виробництва відповідача, що були викликані об`єктивними причинами - необхідністю переміщення з району проведення антитерористичної операції працівників зруйнованого невідокремленого структурного підрозділу ТОВ «Епіцентр К» «Будівельно-господарський гіпермаркет № 2 у місті Луганськ».

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, просить постанову Луганського апеляційного суду від 02 серпня 2019 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 24 вересня 2014 року по 23 листопада 2015 року в розмірі 78 143, 00 грн змінити, позов задовольнити та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 вересня 2014 року по день ухвалення апеляційним судом рішення в цій справі.

В обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно визначив період вимушеного прогулу, який тривав з 24 вересня 2014 року по 02 серпня 2019 року, оскільки після внесення в листопаді 2015 року уточнюючих даних до Державного реєстру застрахованих осіб умови його праці не змінились, про переведення до іншого місця роботи в зв`язку з повним знищенням гіпермаркету в місті Луганську відповідач його не повідомляв.

Також у вересні 2019 року ТОВ «Епіцентр К» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Луганського апеляційного суду від 02 серпня 2019 року і залишити в силі рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 05 квітня 2019 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що твердження відповідача щодо його звільнення з роботи в ТОВ «Епіцентр К» не відповідають дійсності, оскільки з 20 квітня 2012 року до теперішнього часу безперервно ОСОБА_1 обіймає посаду охоронника служби безпеки, жодних дій, направлених на його звільнення, товариство не вчиняло. При формуванні звіту про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за вересень 2014 року була допущена технічна помилка, яку після її виявлення виправлено шляхом подання уточнюючого звіту, а тому надана позивачем довідка, яка містила відомості з державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, про припинення трудових відносин з 24 вересня 2014 року не є належним доказом.

Також вважають, що позивач не довів надсилання на адресу ТОВ «Епіцентр К» оригіналу трудової книжки серії НОМЕР_1 , нотаріально посвідчену копію якої він надав до суду першої інстанції, оскільки вказані обставини спростовуються актом, складеним працівниками товариства, описом поштового відправлення, в якому не зазначено, яка саме трудова книжка відправлялася (відсутні серія та номер), а також перепискою між ними. До того ж вказують, що запис у трудовій книжці позивача про нібито його звільнення сфальсифікований ним, що підтверджено поясненнями відповідача, показаннями свідка, а також висновком судового експерта.

Разом з тим зазначають, що 24 лютого 2016 року ТОВ «Епіцентр К» повторно повідомило позивача (вже цінним листом з вкладенням) про те, що станом на дату написання цього листа він не звільнений, є працівником товариства, а також запропонувало йому переведення на роботу до іншого гіпермаркету, однак позивач відповіді не надав.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 24 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ТОВ «Епіцентр К».

23 жовтня 2019 року справа № 419/1933/15-ц надійшла до Верховного Суду.

ОСОБА_1 надіслав відзив на касаційну скаргу ТОВ «Епіцентр К», в якому просить залишити її без задоволення.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За вказаних обставин тут і надалі положення ЦПК України застосовуються у редакції, яка діяла до 08 лютого 2020 року.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

Суди встановили, що відповідно до наказу ТОВ «Епіцентр К» від 20 квітня 2012 року № 88-п ОСОБА_1 прийнятий на посаду охоронника служби безпеки ТОВ «Епіцентр К» гіпермаркету міста Луганськ № 2.

ОСОБА_1 разом із іншими охоронниками служби безпеки ТОВ «Епіцентр К» гіпермаркету № 2 у місті Луганську продовжували працювати у зазначеному гіпермаркеті для забезпечення охорони його майна.

З серпня 2014 року, після пошкодження будівельно-господарського гіпермаркету № 2 ТОВ «Епіцентр К» у місті Луганську внаслідок обстрілу, позивач припинив виходити на роботу.

Згідно з відомостями з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб Державної фіскальної служби України ОСОБА_1 звільнений з роботи 24 вересня 2014 року, підстава звільнення - стаття 38 КЗпП України.

Відповідно до повідомлення Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі міста Києва від 26 лютого 2016 року № 3261/05 у звіті про суми нарахованої зарплати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за вересень 2014 року була подана інформація про припинення трудових відносин з ОСОБА_1 з 24 вересня 2014 року на підставі статті 38 КЗпП України.

23 листопада 2015 року ТОВ «Епіцентр К» направлено «скасовуючий» звіт, яким інформацію про припинення трудових відносин з ОСОБА_1 на підставі статті 38 КЗпП України з 24 вересня 2014 року скасовано.

Станом на 26 лютого 2016 року в Державному реєстрі застрахованих осіб інформація про припинення трудових відносин між ТОВ «Епіцентр К» та ОСОБА_1 відсутня.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Щодо касаційної скарги ТОВ «Епіцентр К»

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю.

Трудові правовідносини - це врегульовані нормами трудового права суспільні відносини, що виникають у результаті укладення трудового договору, зміст яких полягає у сукупності суб`єктивних прав і обов`язків з виконання працівником за винагороду роботи за певною професією, спеціальністю, кваліфікацією, посадою з підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядку та зі створенням належних умов для її виконання й оплати праці роботодавцем.

Основними ознаками наявності між сторонами трудових відносин є: укладення між сторонами трудового договору, особисте виконання працівником роботи відповідно до умов укладеного договору, підпорядкування працівника правилам внутрішнього трудового розпорядку, створення роботодавцем належних умов праці та її відповідна оплата.

Згідно з частиною першою статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 36 КЗпП України визначено підстави припинення трудового договору, пунктом 4 якої передбачено, що підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Відповідно до частини 1 статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні положення містить частини перша статті 60 ЦПК України 2004 року (в редакції, чинній на момент пред`явлення позову).

Звернувшись з цим позовом до суду, позивач стверджував, що 24 вересня 2014 року його було звільнено з роботи в ТОВ «Епіцентр» на підставі статті 38 КЗпП України, тоді як заяви про звільнення з роботи він не подавав.

Установлено, що відомості про звільнення позивача були внесені до Державного реєстру застрахованих осіб на підставі поданого відповідачем звіту про суми нарахованої зарплати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за вересень 2014 року.

Вказаний звіт містив заповнені відповідачем десять колонок відомостей саме про позивача як єдиної звільненої у відокремленому підрозділі «Будівельно-господарського гіпермаркету «Епіцентр К» № 2 у вересні 2014 року особи із зазначенням, що цією особою є ОСОБА_1 , вказівкою саме його РНОКПП, дати та підстави звільнення - 24 вересня 2014 року, статті 38 КЗпП України (за власним бажанням).

Також апеляційний суд установив, що на наступний день після звільнення, 25 вересня 2014 року, ОСОБА_1 було виплачено 1300, 00 грн.

Згідно з випискою з карткового рахунку № НОМЕР_2 , що відкритий на ім`я позивача в ПАТ «Укрсоцбанк», зарахування позивачу заробітної плати від ТОВ «Епіцентр К» проводилось: 06 серпня 2014 року - заробітна плата за липень 2014 року в сумі 7 626, 00 грн, 12 вересня 2014 року - заробітна плата за серпень 2014 року в розмірі 4 952, 00 грн, 25 вересня 2014 року - заробітна плати та аванс в сумі 1 300, 00 грн.

Відомості про регулярну виплату ОСОБА_1 заробітної плати шляхом перерахування до банку лише один раз на місяць за попередній місяць, без виплати два рази на місяць заробітної плати та авансу, підтверджуються також довідкою ТОВ «Епіцентр К» 10/06 від 05 червня 2019 року.

Таким чином, установивши факт подання відповідачем звіту про позивача як про звільнену 24 вересня 2014 року особу та перерахування йому наступного дня зарплати за поточний місяць вересень, суд апеляційної інстанції обґрунтованого вважав, що 24 вересня 2014 року мало місце звільнення ОСОБА_1 за статтею 38 КЗпП України, а оскільки заяви про звільнення за власним бажанням він не подавав, що визнано сторонами, дійшов правильного висновку про поновлення його на роботі.

При цьому, апеляційний суд обґрунтовано не взяв до уваги посилання відповідача на те, що при формуванні вказаного звіту було допущено технічну помилку, оскільки, як зазначено вище, звіт містив усі належні відомості про позивача, які мають підґрунтям первинну внутрішню документацію підприємства, а подання «скасовуючого звіту», на підставі якого інформацію щодо припинення трудових відносин з ОСОБА_1 було скасовано, направлено відповідачем лише 23 листопада 2015 року, тобто після пред`явлення позивачем у жовтні 2015 року цього позову.

Доводи касаційної скарги ТОВ «Епіцентр К»висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судових рішень не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Щодо касаційної скарги ОСОБА_1 .

Згідно з частиною п`ятою статті 55 Конституції України кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Частинами другою, третьою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений змоги працювати.

Установлено, що з квітня 2012 року позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Епіцентр К».

24 вересня 2014 року відповідач незаконно звільнив позивача з роботи.

23 листопада 2015 року ТОВ «Епіцентр К» скасувало інформацію про припинення трудових відносин з позивачем, чим фактично відновило його порушені права з цієї дати.

Отже, як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, період незаконного звільнення позивача тривав з 24 вересня 2014 року по 23 листопада 2015 року. Середній заробіток позивача за цей період склав 78 143, 10 грн. Вказані кошти обґрунтовано стягнуті апеляційний судом з відповідача на користь позивача.

Разом з тим, враховуючи те, що з 23 листопада 2015 року по даний час ОСОБА_1 є працівником ТОВ «Епіцентр К», що визнано товариством і не спростовано позивачем, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 23 листопада 2015 рокупо день ухвалення судового рішення, оскільки вказаний період не є вимушеним прогулом, а питання стягнення з відповідача заробітної плати за цей період не є предметом розгляду в даній справі.

Аргументи, наведені в касаційній скарзі ОСОБА_1 , висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають, фактично зводяться до неправильного тлумачення заявником норм трудового законодавства та стосуються переоцінки доказів.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов?язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для їх скасування.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги ОСОБА_1 , ТОВ «Епіцентр К» залишити без задоволення, а постанову Луганського апеляційного суду від 02 серпня 2019 року без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційні скарги залишені без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» залишити без задоволення.

Постанову Луганського апеляційного суду від 02 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук