ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5708/20 Справа № 182/8395/19 Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів : Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Кислиця І.В.

сторони:

позивач- ОСОБА_1

відповідач- ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2020 року, ухваленого суддею Рунчевою О.В. в м.Нікополі, Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні), -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позову зазначив, що з 05 серпня 1995 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2019 року було розірвано.

В період з 04 квітня 2017 року по 28 жовтня 2017 року; 16 березня 2018 року по 30 квітня 2018 року; 02 травня 2018 року по 31 травня 2018 року він безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської області.

Зазначив, що, перебуваючи в зоні проведення антитерористичної операції ОСОБА_2 знайшла в його речах належну йому банківську картку, підібрала до неї пін-код та регулярно знімала з неї грошові кошти. В період з 01.04.2017 року з його картки було знято 179 146,16 грн.

Вказаною сумою коштів відповідач розпорядилася на власний розсуд, заподіявши йому майнову шкоду.

Вважає, що використання відповідачем зароблених ним коштів на власні потреби є порушенням ст.60 СК України, оскільки ці кошти є спільною сумісною власністю подружжя і він має право на половину від цієї суми.

Окрім того, він розуміє, що відповідач використовувала вказані кошти, також на утримання їхньої спільної доньки ОСОБА_3 , тому вважає, що судом на його користь може бути стягнуто з відповідача грошові кошти у розмірі 65 000,00 грн.

На підставі викладеного просив суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 65 000,00 грн.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі задовольнити заявлені ним позовні вимоги.

При цьому, скаржник зазначає, що в рішенні суд невірно зазначив період протягом якого з його картки відповідачем було знято грошові кошти, суд вказав з 01.04.2014 по 25.05.2018, замість правильного періоду, з 01.04.2017 по 25.05.2018. Зазначає, що на підтвердження зняття ОСОБА_2 грошових коштів надано виписку по його картковому рахунку, згідно, якому в період його перебування в зоні Антитерористичної операції придбавались різноманітні товари в магазинах м.Нікополя, знімались готівкові кошти в банкоматах м.Нікополя, здійснювались грошові перекази з його картки на карту ОСОБА_2 , що повно відображено у виписці по картковому рахунку. Зазначає, що всі ці обставини у своїй сукупності підтверджують, що саме ОСОБА_2 знімала грошові кошти у вказані ним періоди коли він перебував в зоні проведення антитерористичної операції і не міг користуватися належною йому карткою. Позивач вважає доведеними свої позовні вимоги, які суд першої інстанції не перевірив належним чином.

Відзив на апеляційну скаргу позивача, поданий до суду апеляційної інстанції 24.09.2020 відповідачем ОСОБА_2 , колегія суддів не бере до уваги, оскільки його подано з порушенням норм ч.4 ст.360 ЦПК України, без надання доказів надіслання копії відзиву іншій стороні по справі.

24.09.2020 на адресу Дніпровського апеляційного суду від відповідача ОСОБА_2 , також надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1 та просить оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку відповідача в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, думку позивача ОСОБА_1 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, просив їх задовольнити, скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове про повне задоволення, заявлених ним позовних вимог, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 05 серпня 1995 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2019 року було розірвано (а.с. 5).

Позивач в період з 04 квітня 2017 року по 28 жовтня 2017 року; 16 березня 2018 року по 30 квітня 2018 року; 02 травня 2018 року по 31 травня 2018 року безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської області (а.с. 18-19).

В обґрунтування вимог позову позивач посилався на те, що за час його перебування в зоні проведення антитерористичної операції відповідач ОСОБА_2 знайшла в його речах належну йому банківську картку, підібрала до неї пін-код та зняла з неї грошові кошти на загальну суму 179 146,16 грн., розпорядившись цією сумою на власний розсуд та на утримання їх спільної доньки ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачеві в задоволенні його позовних вимог виходив з того, що позивачем всупереч вимог ст.ст.76-82 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів щодо того, що саме відповідачем по справі у спірні періоди було знято кошти у заявленому розмірі та що ці кошти було знято без його згоди та витрачено на власний розсуд.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції та погоджується з доводами позивача, викладеним в апеляційній скарзі з огляду на таке.

Згідно ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч.2 ст.61СК України, об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя

Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частинами 1 та 2 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Так, матеріалами справи встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 05 серпня 1995 року, шлюб розірвано 18 березня 2019 року рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області (а.с.5). З рішення суду вбачається, що шлюбні відносини сторони припинили з травня 2018 року.

З копії військового квитка Серії НОМЕР_1 видно, що позивач ОСОБА_1 приймав безпосередню участь в антитерористичній операції на територіях Донецької та Луганської областей в складі 53 окремої механізованої бригади ОС «Схід» СВ ЗСУ з 04.04.2017-28.10.2017, з 16.03.2018-30.04.2018, з 02.05.2018-31.05.2018 (а.с.18-зворот).

З копії посвідчення серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом 3-ї групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, інвалідів війни (а.с.20).

З виписки по картці НОМЕР_3 і додатковим карткам договору, виданій позивачу Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» за період 01.04.2017-31.05.2018 вбачається, що в цей період всього надходжень на картку позивача було -183 102,33 грн., витрат-179 146,16 грн. (а.с.6).

Окрім того, з цієї виписки по картці видно весь рух грошових коштів, зокрема надходження заробітної плати, зняття готівки з банкомату, здійснення комунальних платежів, переказ грошових коштів на іншу картку, придбання продуктів в магазинах та ліків в аптеці, поповнення мобільного телефону, тощо.

Також, з виписки по картці видно, що всі банківські операції по картці в період 01.04.2017-31.05.2018 здійснені у м.Нікополі Дніпропетровської області (а.с.6-17).

Так, згідно виписки по картці позивач отримав на карточку заробітну плату з військової части: 16.05.2018 -9972 грн.; 20.04.2018-3048,39 грн.; 07.04.2018-8549,51 грн.; 29.03.2018-196,21 грн.; 27.03.2018-5599,72 грн.;13.03.2018 -9357,21 грн.; 13.02.2018-8567,14 грн.; 17.01.2018-2689,78 грн.; 28.12.2017-1269,56 грн.27.12.2017-5354,46 грн.:12.12.2017 -8864,07 грн.; 22.11.2017-8467,74 грн.;14.11.2017-8689,18 грн.; 31.10.2017-1000 грн.; 20.10.2017-10000 грн.; 10.10.2017 -8697,60 грн.; 29.09.2017 -5354,46 грн.;19.09.2017-10000 грн.;11.09.2017-2721,60 грн.; 16.08.2017-7500 грн.; 19.08.2017-2721,60 грн.; 18.07.2017-7500 грн.; 18.07.2017-7500 грн.; 11.07.2017-8697,60 грн.; 19.06.2017-7500 грн.; 13.06.2017-8999,34 грн.; 12.05.2017-7509,37 грн., що разом становить 176 317,54 грн. (а.с.6-17)

Звернувшись до суду з позовом позивач зазначив, що за час його перебування в зоні проведення антитерористичної операції (Донецька і Луганська області) відповідач ОСОБА_2 користувалась його банківською карткою та розпоряджалась його заробітною платою на власний розсуд та зняла грошові кошти з його картки на загальну суму 179 146,16 грн., у зв`язку із чим просив стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду у розмірі 65 000,00 грн., враховуючи, що вказані кошти (його заробітна плата) є спільною сумісною власністю подружжя.

Колегія суддів, дослідивши доводи апеляційної скарги, докази надані позивачем вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ч.1ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Апеляційним переглядом встановлено, що позивач ОСОБА_1 приймав безпосередню участь в антитерористичній операції на територіях Донецької та Луганської областей в складі 53 окремої механізованої бригади ОС «Схід» СВ ЗСУ з 04.04.2017-28.10.2017, з 16.03.2018-30.04.2018, з 02.05.2018-31.05.2018 (а.с.18-зворот).

З виписки по картці НОМЕР_3 і додатковим карткам договору, виданій позивачу Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» за період 01.04.2017-31.05.2018 вбачається, що в цей період всього надходжень на картку позивача було -183 102,33 грн., витрат -179 146,16 грн. (а.с.6).

Окрім того, з виписки по картці прослідковується весь рух грошових коштів, зокрема надходження заробітної плати, зняття готівки з банкомату, здійснення комунальних платежів, переказ грошових коштів на іншу картку, придбання продуктів в магазинах та ліків в аптеці, поповнення мобільного телефону, тощо.

Також, з виписки по картці видно, що всі банківські операції по картці в період 01.04.2017-31.05.2018 здійснені у м.Нікополі Дніпропетровської області, тоді, як в цей період часу позивач перебував на територіях Донецької та Луганської областей, оскільки брав безпосередню участь в антитерористичній операції на зазначеній території, а отже користуватись карткою у м.Нікополі не мав можливості, тоді як відповідач ОСОБА_2 перебувала в місті Нікополі Дніпропетровської області.

З матеріалів справи та і з рішення суду видно, що до суду повернувся конверт з копією з ухвалою про відкриття провадження від 02 січня 2020 року надісланий на адресу відповідача, з відміткою поштового відділення про невручення адресату через закінчення терміну зберігання, у зв`язку з чим суд першої інстанції вирішив справу за наявними матеріалами, зазначивши у рішенні, що відповідач не скористалася своїм правом на подання відзиву на позов, тобто суд ухвалив рішення не з`ясувавши позицію сторони відповідача по заявленому позову.

При цьому, на підставі наданих позивачем доказів, суд не з`ясувавши позиції відповідача по справі дійшов висновку про те, що позивачем не доведено того, що саме відповідач у спірні періоди знімала кошти у заявленому розмірі та, що ці кошти було знято без згоди позивача та витрачено на власний розсуд.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки, незважаючи не та, що відзив відповідача ОСОБА_2 судом апеляційної інстанції не взято до уваги через порушення положень ч.4 ст.360 ЦПК України, однак з відзиву вбачається, що ОСОБА_2 не заперечує того факту, що вона за згодою чоловіка, дійсно користувалася зарплатною карткою позивача, зокрема: погашала борги по належному позивачу магазину, сплачувала комунальні послуги за будинок та магазин, оплачувала поточний ремонт магазину, а також здійснювала витрати на своє та доньки утримання, так як в період відсутності чоловіка вона не працювала (а.с.76).

Доказів наведеним у відзиву обставинам відповідач не надала, а отже не спростувала доводи позивача про те, що остання незаконно заволоділа його зарплатною карткою.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 наполягав на тому, що він не давав своєї зарплатної картки колишній дружині і домовленості між ними про користування карткою не було, однак він погоджується із тим, що гроші витрачалась ОСОБА_2 , як на її утримання, оскільки вона не працювала, так і на утримання їх спільної повнолітньої доньки, тому він, і просить стягнути з відповідача не всю суму витрачених грошових коштів, а їх частину.

Отже, колегії суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, відповідачем ОСОБА_2 не спростовані доводи позивача, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Згідно ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідач звернувся до суду з позовом майнового характеру у грудні 2019 року, при цьому він на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору.

Згідно п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2019 року становив 1921 грн., отже з відповідача ОСОБА_2 на користь держави підлягає сплаті судовий збір в розмірі 768,40 грн. (1921х0,4).

Керуючись ст.ст.367,369,374,376,381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , мешкає за адресою53200, АДРЕСА_2 грошові кошти в розмірі 65 000 (шістдесят п`ять тисяч гривень) грн.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2020 року.

Головуючий:

Судді: