Суддя Глібко О. В.
Справа № 644/3803/20
Провадження № 2/644/1425/20
10.12.2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 грудня 2020 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Глібко О.В., за участю секретаря- Книшенко А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 34193 грн. 78 коп., моральну шкоду в розмірі 10000 грн., витрати по оплаті юридичних послуг в розмірі 6170 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з перебував у трудових відносинах з відповідачем з 12.12.2017 року по 30.03.2020 року. З 2018 року роботодавець припинив виплачувати заробітну плату у передбачені строки та у повному розмірі, заробітна плата виплачувалася частково. З 30.03.2020 року він був звільнений з займаної посади за власним бажанням, в день звільнення роботодавець не здійснив з ним розрахунок та не виплатив заробітну плату у повному обсязі. Зазначені дії підприємства вважає такими, що порушують його права як працівника та призвели до моральних страждань. Оскільки роботодавець відмовляє до теперішнього часу виконати свої зобов`язання по виплаті заборгованості, у нього виник психоемоційний стрес. Ситуація, що виникла між ним та роботодавцем негативно відображається на його психічному та емоційному стані, він став знервованим та дратівливим, втратив сон та знаходиться у стані нервового стресу, оскільки не може отримати чесно зароблені кошти.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 подав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Приватне акціонерне товариство «Харківський підшипниковий завод» в судове засідання не з`явився, посилаючись на карантинні обмеження, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать матеріали справи, Відповідач неодноразово подавав до суду клопотання про відкладення судового розгляду, проте правом подачі відзиву у визначені законом строки не скористався.

В судове засідання, призначене на 10.12.2020 року представником відповідача через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому просить задовольнити позовні вимоги частково щодо стягнення заробітної плати в розмірі 18918,30 грн., яка підтверджується довідкою, в частині стягнення моральної шкоди та збитків у вигляді витрат на правову допомогу відмовити, в зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю.

Відповідно до вимог ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Таким чином, подальше відкладення розгляду даної справи буде порушувати права позивача на своєчасний судовий розгляд справи.

Ухвалою суду від 28.05.2020 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 12.12.2017 року по 30.03.2020 року працював на Приватному акціонерному товаристві «Харківський підшипниковий завод». ( а. с. 19-20)

30 березня 2020 р. позивача звільнено з посади за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Станом на час звільнення у підприємства мала місце заборгованість перед позивачем по заробітній платі. Згідно розрахункового листа за березень 2020 року та часткового погашення заборгованості підприємством, заборгованість становила 34193 грн. 78 коп.

Отже, судом установлено, що між сторонами склались спірні правовідносини в частині своєчасного розрахунку при звільненні працівника.

Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці»).

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 115 КЗпП заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Як свідчить надана суду представником відповідача інформація, а саме довідка ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» № 742/83-6-22 від 09.12.2020 року, остаточний розрахунок з позивачем не проведений в повному обсязі, та заборгованість по виплаті заробітній плати станом на 09.12.2020 року становить 18918 грн. 30 коп.

Відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували, що така затримка розрахунку відбулася не з вини підприємства. Не надано суду і даних, які б свідчили про наявність спору про розмір належних працівникові при звільненні сум.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають частковому задоволенню в сумі 18918 грн. 30 коп.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з підприємства на його користь моральної шкоди в розмірі 10000 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

Зокрема, ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом вказаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року (з відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Враховуючи, те що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин, то вимога позивача є законною і обґрунтованою.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди має самостійне юридичне значення. Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Аналізуючи вищенаведені норми права у сукупності з доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позивачу була спричинена моральна шкода бездіяльністю відповідача, яка полягала у невиплаті йому належних сум заробітної плати.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд керується положеннями трудового законодавства, з урахуванням характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, та інших обставин справи, що відповідає роз`ясненням, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4, з врахуванням принципу розумності й справедливості, тривалістю невиплати заробітної плати, визначає моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню позивачу, в розмірі 2000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6170 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України - до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За ст. 137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно п. 8 ч. 2 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу та їх розмір, позивачем надано договір ТОВ «Центр правової допомоги населенню» від 18.04.2020 року та квитанції на оплату юридичних послуг в сумі 6170 грн.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в доведеному ним розмірі.

Таким чином, оскільки відповідач порушив право відповідача на отримання заробітної плати, має заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, та такими, що підлягають частковому задоволенню.

На підставі до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2-13, 76, 81, 133, 141, 242-246, 263-265, 274, ЦПК України, ст. ст. 47, 94, 115, 237-1 КЗпП України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди- задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод», , місце знаходження: м. Харків, пр. Індустріальний, б. 3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 18918 грн. 30 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод», , місце знаходження: м. Харків, пр. Індустріальний, б. 3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод», , місце знаходження: м. Харків, пр. Індустріальний, б. 3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 6170 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод», , місце знаходження: м. Харків, пр. Індустріальний, б. 3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 сплачений ним судовий збір в розмірі 840 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод», код ЄДРПОУ 05803853, місце знаходження: м. Харків, пр. Індустріальний, б. 3 на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині позовних вимог- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

У відповідності до п. 15.5 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціювання Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 10.12.2020 року.

Суддя: О.В. Глібко