Справа № 183/4946/19
№ 2/183/1061/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 грудня 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря судового засідання Устименко М.О.,
розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом Міського комунального підприємства «Новомосковський комбінат комунальних підприємств» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з вивезення твердих побутових відходів, -
Зазначену суму заборгованості, з посиланням на вимоги ст.. 68 ЖК України, Закон України «Про житлово-комунальні послуги», вимоги ст.ст. 526,625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача.
Ухвалою суду від 02 січня 2020 року по справі було відкрите загальне позовне провадження (а.с. 36-37).
Ухвалою суду від 12 серпня 2020 року закінчене підготовче судове засідання, призначено розгляд справи по суті.
В судове засідання представник позивача не з`явився, звернувся з заявою у якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час слухання справи була повідомлена належним чином, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, вирішив заочно розглядати справу на підставі доказів, що є у справі.
Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши докази з точки зору належності, допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що міське комунальне підприємство «Новомосковський комбінат комунальних підприємств», на момент виникнення спірних правовідносин, було надавачем житлово-комунальних послуг з вивезення твердих побутових відходів на території м.Новомосковська Дніпропетровської області.
Згідно довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України у Дніпропетровській області відповідач ОСОБА_1 з 27 жовтня 1999 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 змінено на АДРЕСА_2 на підставі розпорядження голови Новомосковської міської ради Дніпропетровської області №61-р від 19.02.2016 року.
Згідно довідки про розмір платежів за побутові відходи № 1058 від 07 серпня 2019 року на ім`я ОСОБА_1 комунальним підприємством «НККП» відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , розмір плати за надані послуги в місяць складають 60 грн., споживач має заборгованість у розмірі 4303,01 грн. (а.с. 24).
Згідно загальної відомості по особовому рахунку відповідача зазначена заборгованість нарахована в період з 01.01.2012 року по 01.08.2019 року у сумі 4303,01 (а.с. 6-12).
У відповідності до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно сплачувати квартирну плату та плату за комунальні послуги.
У відповідності до п.5 ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (надалі за текстом - Закон № 2189-VIII), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Як встановлено п.6 ч.1 ст.1 Закону № 2189-VIII, індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Зі змісту зазначеної норми вбачається, що передумовою виникнення у особи, яка не є власником житла обов`язку сплачувати за житлово-комунальні послуги є факт користування нерухомим об`єктом та отримання житлово-комунальних послуг.
У ч.1 ст.12 Закону № 2189-VIII передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п.1 ч.1 ст.7 цього закону споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
Такому праву прямо відповідає визначений у п.5 ч.2 ст.7 Закону № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові ВСУ від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15.
З огляду на викладене, виходячи з принципів змагальності, закріплених у ст.12 ЦПК України, а також виходячи з принципів диспозитивності, закріплених у ст. 13 ЦПК України, суд вважає що у відповідача ОСОБА_1 виник обов`язок зі сплати за житлово-комунальні послуги, оскільки вона не спростовувала ту обставину, що являється користувачем житла за адресою якого надавались послуги.
Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Згідно ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:
1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);
2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.
Отже, у спорі, пов`язаному із стягнення заборгованості по оплаті за спожиті житлово-комунальні послуги підлягають встановленню обставини щодо підстав, кількості, якості надання комунальних послуг, а також щодо розміру фактичної заборгованості споживача.
На підтвердження розміру плати, нарахованої за надані комунальні послуги позивачем надано рішення виконавчого комітету Новомоськовської міської ради Дніпропетровської області щодо затвердження тарифів на вивезення та розміщення твердих побутових відходів №93 від 23.02.2011 року; №308 від 27.08.2014 року; №381 від 19.07.2017 року; №423/0/6-18 від 20.07.2018 року.
Отже, позивачем доведено наявність заборгованості відповідача за послуги з вивезення твердих побутових відходів у розмірі 4303,01 грн.
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних суд виходить з наступного.
У відповідності до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
На підставі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Згідност.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, за змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Для правильного визначення розміру трьох процентів річних розмір кожного несплаченого щомісячного платежу слід поділити на 100%, потім помножити на 3%, після цього поділити на 365 (або 366 в залежності від року), а результат помножити на кількість днів прострочення.
Разом з тим, позивачем здійснено розрахунок не за кожним щомісячним платежем, а за наростаючим принципом, тобто до кожної щомісячної суми додано борг за попередній період. Тому суд не може погодитися з розрахунком, наданим позивачем. Аналогічним способом позивачем розраховано і розмір інфляційних втрат, з яким суд також не погоджується.
Разом з цим, суд позбавлений можливості самостійно визначити розмір 3% річних та інфляційних втрат, оскільки на початок розрахункового періоду, тобто на січень 2012 року, у загальній відомості (а.с.6-12) та розрахунку (а.с.13-23) позивачем зазначено про наявність боргу у розмірі 1177,64 грн. Стосовно цієї суми відсутній розрахунок із зазначенням періодів, за який вона утворилася та її складові. Без наявності цих відомостей здійснити правильний розрахунок неможливо.
Отже, позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено їх розмір та не надано відомостей, на підставі яких суд міг би самостійно визначити такий розмір.
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений судовий збір у розмірі 1921 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. (а.с. 5).
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 12,76,81,89, 223, 263, 265, 280-283 ЦПК суд,-
Позов Міського комунального підприємства «Новомосковський комбінат комунальних підприємств» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з вивезення твердих побутових відходів, - задовольнити частково.
В іншій частині позову Міському комунальному підприємству «Новомосковський комбінат комунальних підприємств» - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів, з дня отримання ним копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сорока О.В.