Справа № 738/1928/19
№ провадження 2/738/24/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2020 року м. Мена

Менський pайонний суд Чеpнiгiвської областi в складі:

суддi - Волошиної Н.В.

з участю секретаря судового засідання - Донець Г.В.

pозглянувши у вiдкpитому судовому засiданнi цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, стягнення додаткових витрат на дитину та стягнення аліментів на своє утримання,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, стягнення додаткових витрат на дитину та стягнення аліментів на своє утримання.

Позовна заява мотивована тим, що сторони у справі є батьками малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні, відповідач не допомагає матеріально утримувати дитину, не бере жодної участі у його житті. Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2008 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач намагався зменшити розмір аліментів, але рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 05 травня 2014 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до неї про зменшення розміру аліментів. Просить збільшити вказаний розмір аліментів та стягнути їх у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень, посилаючись на те, що на час винесення рішення інвалідність її сину ще не була офіційно встановлена, з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання сина значно зріс, підвищилися ціни на ліки, які необхідні дитині, допомагати їй нікому, вона невзмозі забезпечити потреби сина самостійно, крім цього, у зв`язку з особливостями хвороби дитини, вона змушена пересуватися разом з ним до медичних закладів та в інші віддалені місця на таксі, а не в громадському транспорті, в зв`язку з чим не може скористатися безкоштовними лікувальними путівками. Відповідач ухиляється від сплати призначених судом аліментів, в примусовому порядку з відповідача на її користь стягуються аліменти в розмірі 1200 грн., що є незначним розміром, він неофіційно працює в м. Києві, отримує значні кошти та приховує розмір своїх дійсних доходів.

Малолітній ОСОБА_4 є дитиною з інвалідністю, який не в змозі самостійно себе обслуговувати в повному обсязі, в зв`язку з чим потребує постійного стороннього догляду, вона проживає разом із сином, постійно здійснює догляд за ним, що унеможливлює її працевлаштування, отримує щомісячну державну соціальну допомогу, якої недостатньо для утримання сина, самостійно несе значні витрати на його лікування, на даний час необхідно придбати медичні препарати, які призначені лікарем, вартість яких становить 7450 грн., з яких Ѕ частину їх вартості вважає зобов`язаний сплати відповідач. Також просить стягнути аліменти на її утримання в зв`язку з проживанням та доглядом за дитиною з інвалідністю у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн до досягнення дитиною повноліття.

Позивач у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі. Під час підготовчого засідання позовні вимоги в частині стягнення з нього додаткових витрат на сина визнав частково, в іншій частині позовні вимоги не визнав, зазначивши, що має іншу сім`ю, в якій виховує двох дітей дружини від першого шлюбу, нещодавно офіційно працевлаштувався на роботу в м. Києві, де працює вахтовим методом, тобто 2 тижні працює, а 2 тижні відпочиває, отримує мінімальну заробітну плату, протягом вільного від основної роботи часу підробляє, проте відомості щодо місця та доходи від підробітку не повідомив, зазначив, що з нього також стягуються аліменти на утримання іншої дитини, разом з тим не заперечував той факт, що позивач самостійно здійснює догляд за сином, останній допомоги, окрім аліментів, на лікування сина не надає.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що справу можливо розглянути без учасників справи за наявних у справі доказів.

Дослiдивши та оцінивши надані письмові докази сторонами у справі, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і зіставивши їх з матеріалами справи, суд дійшов наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з положеннями ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.24).

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2008 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 вересня 2008 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення суду набрало законної сили 14 жовтня 2008 року (а.с.19-20).

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано 02 червня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 . Після розірвання шлюбу позивач змінила своє прізвище з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 » (а.с.25).

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 05 травня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення аліментів відмовлено (а.с.21-22).

Звертаючись до суду із позовом про зменшення аліментів, ОСОБА_2 посилався на те, що він уклав новий шлюб і у нього народилася ще одна дитина, в зв`язку з чим обсяг його матеріальних витрат зріс, тому в нього відсутні фінансові можливості сплачувати аліменти у розмірі ј частини від заробітку. Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що малолітній ОСОБА_3 є дитиною інвалідом, ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів, не надав доказів про погіршення стану свого здоров`я, та про наявність у нього інших стягнень по аліментам.

Так, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого повторно 13 лютого 2014 року Управлінням соціального захисту населення Менської РДА, ОСОБА_3 , 2006 року народження, є дитиною-інвалідом, в зв`язку з чим його матері ОСОБА_1 , 1984 року народження, призначено державну соціальну допомогу на дитину-інваліда до 18 років, на термін з 09 жовтня 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.13-14).

Як вбачається з довідки №623 від 16 жовтня 2019 року, наданої Управлінням соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації Чернігівської області, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Менському РУСЗН та отримує державну соціальну допомогу дітям-інвалідам, сукупний розмір якої за травень - жовтень 2019 року становить 19001,00 грн (а.с.53).

Відповідачем на підтвердження свого незадовільного майнового стану та знаходження на його утриманні іншої дитини, на яку він також сплачує аліменти, надав довідку про доходи, довідки з Семенівського РВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області та виконавчого комітету Холминської селищної ради Корюківського району Чернігівської області.

Як вбачається з наданої відповідачем довідки про доходи, ОСОБА_2 працює на посаді водія у ТОВ «БЕСТ «КОНКРІТ», його дохід за листопад 2019 рік, за винятком аліментів, становить 2388,57 грн (а.с.57).

Відповідно до довідок №1665/28/14.17-11165 та №968/28/14.17/11164 від 29 листопада 2019 року Семенівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, у вказаному відділі на примусовому виконанні перебувають виконавчий лист №2-784/2008, виданий Менським районним судом Чернігівської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % (30%) прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та виконавчий лист №2/748/695/2015 від 04 вересня 2005 року, виданий Чернігівським районним судом Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу), але не менше 50% (30%) прожиткового мінімуму для дитини певного віку (а.с.58,59).

Відповідач на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно має у власності 1/4 частину будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №292, виданою виконкомом Холминської селищної ради Корюківського району Чернігівської області. Земельна ділянка відсутня (а.с.60).

Згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом збільшений за рішенням суду за позовом одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 викладено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У статті 192 СК України тільки вказано на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з приписів ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Однак позивачкою усупереч вимог ст. 81 ЦПК України не надано жодних належних та достатніх доказів, які підтверджували б значне покращення матеріального становища платника аліментів та зміни матеріального або сімейного стану одержувача аліментів, у зв`язку з якими вона просить збільшити розмір.

Відповідно до довідки КНП «Дитяча поліклініка №2» Чернігівської міської ради від 16 жовтня 2019 року ОСОБА_3 під наглядом лікувальної установи знаходиться з народження (а.с. 17).

Таким чином, зазначене свідчить про незадовільний стан здоров`я дитини з самого народження, а у жовтні 2008 року його лише офіційно визнано дитиною-інвалідом до 18 років.

Саме у зв`язку з хворобою дитини позивачка має право на стягнення з відповідача додаткових витрат, що викликані особливими обставинами, як це передбачено статтею 185 СК України.

Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з врахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини, це кошти, які додатково витрачаються у зв`язку з особливими обставинами: на розвиток здібностей дитини - розумових, фізичних, творчих, тощо; на лікування дитини - придбання певних ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, довідками, чеками, рахунками тощо).

Крім того, положеннями Сімейного кодексу України визначено особливості надання утримання дружинні, з якою проживає дитина з інвалідністю.

Статтею 88 СК України передбачено, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

Аналіз вказаної норми матеріального права свідчить про те, що право на таке утримання виникає лише на підставі обов`язкових умов: проживання одного з подружжя з дитиною з інвалідністю та опікування нею; нездатність дитини обходитися без постійного стороннього догляду; походження дитини від другого подружжя (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення, факт біологічного походження); спроможність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу.

Другий з подружжя зобов`язаний брати участь у забезпеченні матеріального благополуччя того з подружжя, з яким проживає дитина з інвалідністю, тому останній внаслідок об`єктивних обставин значно більшою мірою виконує обов`язки по догляду і розвитку дитини, зазнає більш фізичних та психологічних навантажень і у зв`язку з цим потребує додаткової підтримки.

В сімейному законодавстві України не зазначено, що право на утримання той з подружжя, з яким проживає дитина з інвалідністю, має і після розірвання шлюбу. Однак, виходячи із системного тлумачення норм сімейного законодавства, а саме Глави 9 Розділу ІІ Сімейного кодексу України, до якої входить стаття 88, можна припустити, що право на утримання того з подружжя, з яким проживає дитина з інвалідністю: не припиняється у разі розірвання шлюбу; може виникати після розірвання шлюбу.

Статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначення інвалідності дитини доповнено посиланням на те, що стійкий розлад функцій організму зумовлює обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту.

Статтею 19 цього ж Закону визначено безпосередній причинний зв`язок інвалідності з потребою у сторонньому догляді, як форми додаткової соціальної допомоги та захисту.

Як вбачається з довідки №889/2 від 15 жовтня 2019 року, виданої виконкомом Менської міської ради Менського району Чернігівської області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом зі своїм сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані по АДРЕСА_2 , фактично проживають у м. Чернігові (а.с.10).

Згідно з висновком центральної лікарської консультативної комісії комунального некомерційного підприємства «Дитяча поліклініка №2» Чернігівської міської ради № 482/03/8 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус дитини з інвалідністю (дитина-інвалід) до 04 листопада 2024 року з діагнозом Q02 (а.с.18), та за станом свого здоров`я потребує постійного догляду, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою лікувального некомерційного підприємства «Дитяча поліклініка №2» Чернігівської міської ради (а.с.17).

Вказані обставини та здійснення позивачем постійної опіки над сином, на думку суду, дійсно унеможливлюють її самостійну трудову діяльність та можливість мати особисте джерело доходів, які на даний час становлять виключно соціальні виплати управління соціального захисту населення.

Із наявної в матеріалах справи індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда №62/0519, виданої ЛКК КНП «Дитяча поліклініка №2» Чернігівської міської ради, вбачається, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з інвалідністю потребує реабілітаційних заходів, а саме: послуг медичної реабілітації у вигляді кінезеотерапії, фізіотерапії, психіатричної допомоги, медичного спостереження у невролога, психіатра, педіатра; психолого-педагогічної реабілітації у вигляді психологічної та педагогічної корекції, індивідуальної форми навчання; фізичної реабілітації у вигляді консультування, кінезеотерапії, лікувального масажу, лікувальної фізкультури; соціальної та побутової реабілітації у вигляді навчання основним соціальним навичкам; отримання протезних виробів у вигляді ортопедичного взяття, у нього відсутні навички до самообслуговування (а.с.27-34).

Згідно з довідкою від 15 жовтня 2019 року, виданою диспансерним відділенням Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 30 серпня 2011 року по даний час знаходиться під наглядом дитячого психіатра, останньому в зв`язку із захворюванням рекомендовано лікарській препарати: цераксон, церебролізін, ноофен, термін приймання вказаних ліків 2 місяці (а.с.15).

Позивачем на підтвердження позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на дитину надано роздруківки з Інтернет-ресурсів щодо вартості вищевказаних медичних препаратів в різних аптеках міста Чернігова та Києва, та на підставі цього визначено їх середню вартість в сумі 7450 грн, половину яких просить стягнути з відповідача разово, як прогнозовані передбачувані витрати на придбання лікарських препаратів для дитини згідно з рекомендаціями лікарів.

Позивачка навела вагомі аргументи на користь свого твердження про необхідність покладення на відповідача половину додаткових витрат на сина-інваліда, довела, що ці витрати відносяться до таких, які зумовлені особливими обставинами, а саме хворобою дитини.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суд виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків, оскільки відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина, а також принципів розумності та справедливості. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину передбачуваних витрат у розмірі 3725 грн на відповідача.

Встановлені обставини вище, дають підстави дійти висновку, що саме позивачка ОСОБА_1 , яка проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, опікується нею.

При цьому, відповідач ОСОБА_2 є особою працездатного віку, не заперечував, що окрім основного заробітку має ще й додаткові доходи, має у власності нерухоме майно, його стан здоров`я, який би безумовно виключав би можливість надання матеріальної допомоги позивачу або наявність інших об`єктивних причин, які унеможливлюють надання такої допомоги, судом не встановлено.

Відповідач не спростував твердження позивача про те, що він спроможний надавати матеріальну допомогу колишній дружині, яка опікується дитиною-інвалідом.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки позивач проживає з дитиною-інвалідом, дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду, опікується ним, а тому має право на своє утримання у відповідності до ст. 88 СК України, та вважає необхідним стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на її утримання у розмірі 1000 грн., щомісячно, протягом всього часу її проживання з дитиною-інвалідом, починаючи з 04 листопада 2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року включно.

Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Кеpуючись статтями 88, 141, 150, 180, 182, 185, 192 Сімейного Кодексу України, статтями 4, 12, 13, 76, 77, 81, 89, 141, 263- 265, 430 ЦПК України, суд -

В И Р I Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, стягнення додаткових витрат на дитину та стягнення аліментів на своє утримання - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , додаткові витрати на малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пов`язані з хворобою дитини, в розмірі 3725 грн ( три тисячі сімсот двадцять п`ять гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на її утримання у розмірі 1000 грн (одна тисяча гривень), щомісячно, починаючи з 04 листопада 2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року включно.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь держави 768 грн. 40 коп. судового збору за реквізитами: одержувач ГУК у м. Києві/м.Київ/ 22030106, р/р UA 0026001, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), , код класифікації доходів бюджету 22030106, з призначенням платежу «зарахування судового збору на користь держави».

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Менський районний суд Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , місце проживання АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 .

Повний текст рішення складено 15 січня 2020 року.

Суддя: Н.В. Волошина