ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року

м. Черкаси

справа № 707/1403/20 провадження № 22-ц/821/1931/20 категорія 305010900

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Василенко Л.І., Єльцова В.О.

секретар Анкудінов О.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

представник відповідача адвокат Манзар Тетяна Володимирівна

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 07 жовтня 2020 року (ухвалене в приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області під головуванням судді Суходольського О.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

08 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 80 000 грн. та понесені нею судові витрати на загальну суму 3 340 грн. 80 коп.

В обгрунтування позовних вимог, позивач вказала що 06 вересня 2018 року о 07 год. 20 хв. в м. Черкаси по вул. Першотравневій, відповідач ОСОБА_2 керуючи автомобілем Шкода Октавія д.н.з. НОМЕР_1 , виконуючи поворот ліворуч, не переконався в безпечності маневру, не врахував дорожньої обстановки та допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався в попутному напрямку, чим порушив п.п. 2.3б, 10.1, 10.4 Правил Дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст.. 124 КУпАП.

Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 13 серпня 2019 року у справі № 707/117/19 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В момент ДТП позивач знаходилась в автомобілі ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, які стали наслідками ушкодження здоров`я, постійні головні болі, запаморочення, напруження відносин в родині. Вказані обставини призвели до тяжких вимушених негативних змін в житті позивача і життєвих стосунках з рідними та близькими, зокрема, погіршення відносин з родиною внаслідок необхідності витрачати кошти із сімейного бюджету на оплату лікування.

Зазначені обставини спричинили негативні наслідки для її самопочуття і здоров`я, а тому позивач просила стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 80 000 грн. та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 07 жовтня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 зверталася до страховика із заявою про відшкодування завданої моральної шкоди. Крім того, судом було встановлено, що на момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахованою не була та страхове відшкодування за заподіяння шкоди транспортному засобу, пасажиром якого була позивач було відшкодовано МТСБУ, проте позивачем не надано до суду будь-яких доказів звернення до МТСБУ про відшкодування збитків та розміру їх відшкодування, що позбавило суд можливості визначити 5 % розміру страхової виплати відшкодування моральної шкоди за рахунок МТСБУ.

Крім того, суд зазначив, що позивачем визначено коло осіб відповідачів, вказано боржником відшкодування моральної шкоди лише ОСОБА_2 , а МТСБУ не було визначено відповідачем у даній справі й такого клопотання про залучення відповідача від позивача не надходило. Залучення МТСБУ в порядку ст. 53 ЦПК України за ініціативою суду як третьої особи суд визнав не доцільним, оскільки третя особа не наділена обов`язками відповідача.

Тому, з вищевикладених обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила його до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі просила суд скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 07 жовтня 2020 року як незаконне та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 80 000 грн. моральної шкоди та судові витрати, що складаються зі сплати судового збору до суду першої та апеляційної інстанцій в розмірі 2 102 грн. та витрати за надання правничої допомоги в сумі 2 500 грн.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що при вирішенні спору, суд першої інстанції не врахував ту обставину, що відповідач у справі не виконав свій обов`язок та не застрахував цивільно-правову відповідальність.

На момент ДТП у відповідача ОСОБА_2 був відсутній поліс страхової відповідальності, а отже саме він повинен нести відповідальність за шкоду, завдану внаслідок ДТП.

Згідно ст. 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» саме страховиком відшкодовується потерпілому моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Оскільки в даному випадку страховик відсутній, тому обов`язок по відшкодуванню шкоди покладено саме на відповідача ОСОБА_2

ОСОБА_1 вважає, що МТСБУ не є відповідачем у справі і їй не було необхідності звертатися саме до МТСБУ з вимогою про відшкодування моральної шкоди, так як в силу закону у МТСБУ відсутні підстави для виплати такого відшкодування.

Вважає, що покладення обов`язку на відповідача ОСОБА_2 ніяким чином не суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності, так як він знехтував своїм обов`язком застрахувати свою відповідальність, тому позивач правильно звернулася до суду з позовом саме до ОСОБА_2 .

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4 зазначено, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими і не дають підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Вказано, що ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховиком, та у випадках, передбачених пп. «г» та «r» пункту 41.1 та пп. 41.2 ст. 41 цього Закону МТСБУ відшкодовується потерпілому фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоров`я під час ДТП моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року передбачено, що до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв`язку із цим при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті ДТП безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право включити в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Не пред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавала шкоди у відповідному розмірі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд в своєму рішенні правильно зазначив ту обставину, що позивач дійсно звернувся за захистом своїх прав до неналежного відповідача. Крім того, позивач в апеляційній скарзі сама визнала ту обставину, що вона повинна була звернутися з такою вимогою до страховика, в даному випадку МТ СБУ, однак цього не зробила.

За таких обставин рішення суду необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що що 06 вересня 2018 року о 07 год. 20 хв. в м. Черкаси по вул. Першотравневій, відповідач ОСОБА_2 керуючи автомобілем Шкода Октавія д.н.з. НОМЕР_1 , виконуючи поворот ліворуч, не переконався в безпечності маневру, не врахував дорожньої обстановки та допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався в попутному напрямку, чим порушив п.п. 2.3б, 10.1, 10.4 Правил Дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст.. 124 КУпАП.

Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 13 серпня 2019 року у справі № 707/117/19 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В момент ДТП позивач знаходилась в автомобілі ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, які стали наслідками ушкодження здоров`я, постійні головні болі, запаморочення, напруження відносин в родині. Вказані обставини призвели до тяжких вимушених негативних змін в житті позивача і життєвих стосунках з рідними та близькими, зокрема, погіршення відносин з родиною внаслідок необхідності витрачати кошти із сімейного бюджету на оплату лікування.

1.Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаській апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до частини першої ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них передбачена статтею 35 Закону № 1961-ІV. Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страховика за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.

Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страховика про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1 статті 35 Закону № 1961-ІV рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Пунктом 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: Страховиком (у випадках передбачених підпунктами «г» і «r» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону МТСБУ) відшкодовується потерпілому фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року передбачено, що до статті 21 Закону № 1961-ІV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв`язку із цим при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку передбаченому статтею 33 ЦПК України залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу.

Під час розгляду справи, судом було достовірно встановлено і дану обставину сторони не заперечили, що відповідач не застрахував свою цивільно-правову відповідальність у страховій компанії. Відтак, цивільно-правова відповідальність відповідача повинна бути відшкодована МТСБУ.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначила, що не заявляла вимог щодо залучення до участі у справі у якості відповідача МТСБУ та вважає, що належним відповідачем у даному випадку є саме фізична особа - ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції в своєму висновку правильно зазначив, що ЦПК України не передбачено можливості суду самостійно замінювати чи розширювати коло відповідачів, таке право надано лише позивачу. Залучення МТСБУ в порядку ст. 53 ЦПК України за ініціативою суду як третьої особи, суд правомірно вбачав недоцільним, оскільки третя особа не наділена обов`язками відповідача і її залучення як третьої особи без самостійних вимог не вплинуло на правильність вирішення спору по суті.

Вирішуючи питання про відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди, судом враховано, що статтею 26-1 ЗУ «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено відшкодування страховиком моральної шкоди в розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Оскільки ОСОБА_1 заперечила факт звернення до МТСБУ, тому ця обставина позбавила суд можливості визначити 5 % розміру страхового відшкодування, що підлягає стягненню на її користь.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Крім того, питання щодо судових витрат вирішуються судом апеляційної інстанції відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

У відзиві до апеляційної скарги представник ОСОБА_2 адвокат Манзар Т.В. просила стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати в розмірі 3 000 грн. понесені за правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

До відзиву додано акт № 30 наданих послуг до договору про надання правової допомоги № 57/1 від 26 вересня 2020 року, договір про надання правової допомоги № 5711 від 26 вересня 2020 року та квитанцію № 30 від 25 листопада 2020 року про сплату ОСОБА_2 адвокату Манзар Т.В. 3 000 грн. за надання юридичних послуг.

Отже, витрати, понесені ОСОБА_2 по оплаті правничої допомоги під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції є підтверджені належними та допустимими доказами, а тому вони підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст. ст. 141, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 07 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, які складаються з витрат на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн., понесені ним під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2020 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді Л.І. Василенко

В.О. Єльцов