Єдиний унікальний номер 235/5530/19 Номер провадження 22-ц/804/142/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Канурної О.Д., Соломахи Л.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Самойленко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засі-дань № 3 цивільну справу № 235/5530/19 за заявою ОСОБА_1 про визнання особи безвісно відсутньою, з апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 30 жовтня 2019 року (суддя першої інстанції Коваленко Т.О.), -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання колишньої дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безвісно відсутньою.

В обґрунтування вимог зазначив, що з ОСОБА_2 він перебував у шлюбі з 20 січня 2001 року по 24 жовтня 2005 року. Мають спільну дитину сина ОСОБА_4 , який проживав разом із ма-тір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Заявник сплачує аліменти на утримання дитини. Однак одержувачем аліментів є якась невідома особа - ОСОБА_5 , який на підставі довіреності діє від імені ОСОБА_2 . При цьому сама ОСОБА_2 не знаходилась на підконтрольній українській владі території з 2016 року, а тому не могла видавати довіреність та отримувати кошти. Оскільки у заявника є певна незгода щодо розміру аліментів та неможливо встановити чи дійсно аліменти отримує ОСОБА_2 та витрачає їх на дитину, заявник звертався неодноразово із різними скаргами та позовними заявами. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 10 липня 2019 року було встановлено, що 1 липня 2019 року з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Донецькій області до суду надійшла відповідь на запит суду, згідно якої за відомостями вказаного відділу відповідач ОСОБА_2 станом на 21 червня 2019 року зареєстрованою або знятою з реєстрації по Донецькій області не значиться. Тобто, відомості про зареєстроване місце проживання відповідача за адресою, вказаною позивачем, відсутні. Поміж тим, 8 липня 2019 року з Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації на запит суду надійшла відповідь про те, що за результатами проведеної перевірки на 26 червня 2019 року встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , за довідкою внутрішньо переміщеної особи № з 9 жовтня 2014 року по 21 січня 2016 року перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення Покровської міської ради за адресою: АДРЕСА_2 . Довідку було закрито та перенесено до архіву з відміткою «вибув в інший район». Крім того, ОСОБА_1 звертався у поліцію з повідомленням про можливе кримінальне правопорушення, оскільки, на його думку, довіреність за якою діє ОСОБА_5 , підписана не ОСОБА_2 , а сама ОСОБА_2 внесена до бази «Миротворець», тому можливо вона також приймала участь у бойових діях на Донбасі. Жодної заяви та жодного процесуального документа у судових справах ОСОБА_2 не підписувала, не прибувала на жодне судове засідання, телефонний зв`язок з нею відсутній з 2016 року, заявник вважає її безвісно відсутньою, що просить визнати у судовому порядку.

30 жовтня 2019 року рішенням Димитровського міського суду Донецької області у задово-ленні вимог ОСОБА_1 про визнання особи безвісно відсутньою відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням заявник ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адво-кат Сакун В.А. , в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Димитровського міського суду Донецької області від 30 жовтня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги ОСОБА_1 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутньою. При цьому суд взяв до уваги докази отримані електронною поштою, які одержані з порушенням процесуального закону. «Не виключаючи перебування ОСОБА_2 » у м. Макіївці, суд не здобув при цьому переконливих доказів та вдався до припущень. Посилається на те, що згідно довідки внутрішньо переміщеної особи № з 09 жовтня 2014 року по 21 січня 2016 року ОСОБА_2 перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення Покровської міської ради за адресою: АДРЕСА_2 . Довідку було закрито та перенесено до архіву з відміткою «вибув в інший район». На думку заявника існують факти відсутності ОСОБА_2 за останнім відомим місцем реєстрації перебування і пройшло більше одного року з дня одержання останніх відомостей. Оскільки суд не встановив відомостей щодо перетинання ОСОБА_2 лінії розмежування з непідконтрольною територією, встановити факт її перебування у м. Макіївці не вдалося доступними способами.

Також посилається на те, що під час розгляду справи судом не враховані висновки Верхов-ного Суду щодо застосування норм права, викладені у постановах у справі № 225/882/17 від 22 листопада 2018 року, № 225/1297/17 від 07 травня 2018 року, № 317/3139/15-ц від 28 лютого 2018 року.

Письмові відзиви на апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 учасниками справи на час розгляду справи не надані.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не переш-коджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупе-реджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту пору-шених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридич-них осіб, інтересів держави.

Частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судове засідання апеляційного суду заявник ОСОБА_1 , представник заявника адвокат Сакун В.А., представник заінтересованої особи Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені.

Заявник ОСОБА_1 , представник заявника адвокат Сакун В.А., представник заінтересо-ваної особи Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіа-льного управління юстиції у Донецькій області судові повістки - повідомлення про розгляд справи 15 січня 2020 року отримали 20,21 грудня 2019 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про отримання поштового відправлення (а.с.175, 177,178).

Заінтересовану особу ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи було повідомлено відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України від 12 серпня 2014 року № 1632-VII "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерорис-тичної операції" шляхом розміщення 17 грудня 2019 року інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу судового рішення в Єдиному державному реєстрі судо-вих рішень (а.с. 174).

Про причини неявки у судове засідання 15 січня 2020 року учасники справи апеляційний суд не повідомили і, відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, вважається, що вони не з`явилися у судове засідання без поважних причин.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність заявника ОСОБА_1 , його представника адвоката Сакуна В.А., заінтересованої особи ОСОБА_2 та представника заінтересованої особи Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеля-ційної скарги, судова колегія дійшла наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм пра-ва, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання безвісно відсутньою ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволен-ня вказаних вимог. Відсутність контролю зі сторони влади над певною територією не надає права визнавати осіб, що залишились проживати на цій території, безвісно відсутніми. Та обставина, що заявник особисто не може пересвідчитись чи справді його колишня дружина ОСОБА_2 проживає за місцем, адресу якого наводить у процесуальних документах, користуючись своїми процесуальними правам, передоручає представництво своїх інтересів іншій особі або особисто не бажає приймати участь в судових засіданнях, не є наслідком встановлення юридичного складу, який необхідний для визнання особи безвісно відсутньою.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстан-ції.

Судом першої інстанції встановлено та доведено матеріалами справи, що між заявником ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ініційовано багато справ, які перебували або перебувають на розг-ляді у місцевих судах Донецької області, апеляційному суді, Верховному суді та виконавчих орга-нах. З процесуальних та супровідних документів, складених у вказаних справах і наданих суду заявником, вбачається, що адресою місця проживання ОСОБА_2 визначено: АДРЕСА_3 . У деяких питаннях інтереси ОСОБА_2 представляв ОСОБА_5 на підставі нотаріально посві-дченої довіреності від 2 березня 2017 року. Особисто ОСОБА_2 участі у судових проваджен-нях не брала (а.с. 8-10, 15-17).

Листом від 05 травня 2018 року за № 01/10-П/12 Служба у справах дітей Донецької обласної державної адміністрації повідомила ОСОБА_1 про неможливість перевірити цільове вико-ристання аліментів на утримання дитини, оскільки дитина з колишньою дружиною заявника про-живають у місті Макіївка Донецької області, яке включено у перелік населених пунктів, на тери-торії яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.19).

15 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Мирноградського відділення поліції Пок-ровського ВП ГУНП в Донецькій області з повідомленням про можливе кримінальне правопору-шення, в якому зазначив, що сумнівається у справжності виданої ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_5 довіреності, підпис в якій, на його думку, підроблений з метою заволодіння коштами, спрямованими на аліменти (а.с.13). Відомості повідомлені ОСОБА_1 внесені в ЄРДР 24 липня 2019 року за № 0000818 (а.с.14).

Згідно повідомлення Покровського відділу поліції Головного управління національної полі-ції в Донецькій області від 25 жовтня 2019 року № 36188/1101/04 під час проведення заходів за заявою ОСОБА_1 щодо розшуку його колишньої дружини ОСОБА_2 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було встановлено, що останні постійно мешкають за адресою; АДРЕСА_3 . У повідомлення вказано номер мобільного телефону, яким користується ОСОБА_2 (а.с. 107). При цьому до вказаного повідомлення додані копії матеріалів перевірки: копія заяви ОСОБА_2 про припинення розшуку, в якій зазначено, що вона з сином мешкають за адресою: АДРЕСА_3 ; копія паспорта громадянина України серія НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданого Гірницьким РВ у м. Макіївці ГУ ДМС України в Донецькій області, місце проживання ОСОБА_2 зареєст-ровано за вищевказаною адресою; копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; копії фотокарток жінки та молодого чоловіка, які тримають перед собою копію паспорта та свідоцтва про народження (а.с. 108-112, 115).

Обґрунтовуючи вимоги про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутньою, заявник у поданій заяві та в апеляційній скарзі посилався на те, що згідно довідки внутрішньо переміщеної особи № з 09 жовтня 2014 року по 21 січня 2016 року ОСОБА_2 перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення Покровської міської ради за адресою: АДРЕСА_2 . Довідку було закрито та перенесено до архіву з відміткою «вибув в інший район». На переконання заявника, з 22 січня 2016 року ОСОБА_2 можна вважати безвісно відсутньою, оскільки існують факти відсутності особи за останнім відомим місцем реєстрації її перебування і пройшло більше одного року з часу отримання таких відомостей (а.с. 3 зворот, а.с. 132-133).

Апеляційний суд не погоджується з доводами заявника з огляду на те, що суд першої інстан-ції вірно виходив з того, що безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується пре-зумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Відповідно до ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсут-ньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце пе-ребування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюєть-ся Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на терито-рії адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціа-льні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фак-тів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебуван-ня особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання остан-ніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо пере-міщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце прожи-вання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст. 1 цього Закону.

За змістом ст. 1 вказаного Закону, адресою покинутого місця проживання внутрішньо пере-міщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті, тобто у результаті або з метою уни-кнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів наси-льства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно ст. 6 Закону України "Про свободу пересуван-ня та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання здійснюється лише за однією адресою.

Таким чином, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи ОСОБА_1 з огляду на те що згідно паспортних даних ОСОБА_2 її постійне місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 109).

Крім того, з урахуванням обставин справи, судом вірно взято до уваги інформацію, яка міс-титься в повідомленні Покровського відділу поліції ГУНП в Донецькій області щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 .

Посилання заявника на довідку внутрішньо переміщеної особи № при цьому не має правового значення в розумінні положень ст. 43 ЦК України.

Також апеляційний суд відхиляє довід апеляційної скарги щодо не встановлення судом відо-мостей щодо перетинання ОСОБА_2 лінії розмежування з непідконтрольною територією, оскільки вказані відомості не впливають на правильність висновку суду щодо відсутності підстав для визнання ОСОБА_2 безвісно відсутньою.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на постанови Верховного Суду від 22 листопада 2018 року у справі № 225/882/17 та від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц, колегія суд-дів відхиляє з огляду на те, що відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 22 листопада 2018 року у справі № 225/882/17 Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про недоведеність заявником факту відсутності особи в місті її постійного проживання понад один рік та відсутність правових підстав для задоволення заяви, оскільки заявник не надала належних доказів відсутності в місті постійного проживання протягом встановленого законом строку.

Висновки Димитровського міського суду Донецької області у даній справі не суперечать висновку щодо застосування норм права викладеному у постанові Верховного Суду від 22 листо-пада 2018 року у справі № 225/882/17, на яку посилається заявник в апеляційній скарзі.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставним посилання заявника на постанову Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц, як приклад застосування норм права, оскільки вказана постанова Верховного Суду не містить висновків щодо застосування норм права щодо визнання особи безвісно відсутньою. Предметом розгляду вказаної справи було встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно та його поділ. При цьому позивач у даній справі просила встановити факти спільного проживання з особою, який, зокрема, судовим рішенням вже був визнаний безвісно відсутнім.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених стат-тею 375 ЦПК України підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відобра-жає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 30 жовтня 2019 року залиши-ти без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 січня 2020 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований

Судді: О.Д. Канурна

Л.І. Соломаха