Номер справи 623/4931/19
Номер провадження 2/623/257/2020
РІШЕННЯ

іменем України

13 січня 2020 року м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Герцова О.М.,

за участю секретаря судового засідання Рзаєвої І.С.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Ізюмі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ізюмської міської ради Харківської області про виділ в натурі частки у праві спільної власності та визнання права власності на майно,-

В С Т А Н О В И В:

16 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ізюмської міської ради Харківської області про виділ в натурі частки у праві спільної власності та визнання права власності на майно.

У своєму позові позивач зазначив, що на підставі рішення Ізюмського міськрайонного суду від 29 серпня 2019 року за ним визнано право власності на 13/500 частин нежитлового приміщення (готелю) по АДРЕСА_1 . Іншим співвласником приміщення є відповідач у справі. Просив виділити його частину нежитлових приміщень в окремий інвентаризаційний об`єкт та визнати за ним право власності.

Ухвалою від 18 грудня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі.

Представником відповідача заперечень або клопотань до суду надано не було.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Перевіривши матеріали справи судом було встановлено наступні факти.

На підставі рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області номер справи 623/3176/19 від 29 серпня 2019 року за ОСОБА_1 визнано право власності за набувальною давністю на 13/500 частин нежитлових приміщень: № 33 площею 34,4 кв.м., № 33-а площею 11,7 кв.м., № 33-б площею 4,2 кв.м., частину коридору загального користування № 1 площею 4,2 кв.м., загальною площею 54,5 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .(а.с.6-7)

Рішенням виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області за №0875 від 13 листопада 2019 року визнано за можливе присвоєння адреси: АДРЕСА_2 -13 /500 частки будівлі готелю - новоствореного обв`єкту нерухомості, що буде утворено у процесі нотаріального або судового поділу майна та зобов`язано гр. ОСОБА_1 зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухомие майно об`єкт нерухомості за новою адресою.(а.с.12).

Відповідно до експертного висновку про технічний стан будівельних конструкцій нежитлових приміщень та можливості видалення 13/500 частини нежитлової будівлі в одну цілу частину власності за адресою: АДРЕСА_2 виданого експертом Геріч В.І. від 22 листопада 2019 року - можливо виділити в єдиний об`єкт (єдину частину) та експлуатувати даний об`єкт самостійно і незалежно від будівлі в цілому.(а.с.13-16).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08 жовтня 2019 року - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 4, зо знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , форма власності: приватна, розмір частки:13/500 власником є ОСОБА_1 .(а.с.8).

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Як вбачається, між сторонами відсутній спір щодо поділу спільного майна та виділу часток в натурі, але є необхідність у виділенні 13/500 частки нежитлових приміщень в окремий інвентаризаційний об`єкт та визнані на нього право власності.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997року №475/97-ВР, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 182 ЦК України державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду.

Згідно зі ст. 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

У відповідності до пунктів 54, 56 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 державна реєстрація права власності на нерухоме майно, утворене шляхом виділення окремого об`єкта нерухомого майна із складу нерухомого майна, що складається з двох або більше об`єктів, проводиться за умови наявності технічної можливості такого виділу та можливості використання майна як самостійного об`єкта цивільних правовідносин.

Для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом виділу в натурі частки майна,що перебуває у спільній власності,та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються,зокрема, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду.

Отже суд при наявності порушеного права та вирішенні такого спору повинен встановлювати обставини технічної можливості виділу майна та можливості його використання як самостійного об`єкта цивільних відносин.

Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається.

У відповідності до вимог ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, надані позивачем докази в обґрунтування позову є достатніми для висновку про можливість виділу та визнання права власності на нерухоме майно.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позову обґрунтовані та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 18, 259, 263-265 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Ізюмської міської ради Харківської області про виділ в натурі частки у праві спільної власності та визнання права власності на майно - задовольнити.

Виділити 13/500 частини нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 в окремий інвентаризаційний об`єкт.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на окремий інвентаризаційний об`єкт, нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .

Правовстановлюючі документи на 13/500 часток нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 визнати такими, що втратили чинність.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.М.Герцов