Постанова

Іменем України

02 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 242/3831/19

провадження № 61-13224св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Жданової В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Ігнатенка В. М.,Карпенко С .О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу судді Селидівського міського суду Донецької області Черкова Володимира Геннадійовича на окрему ухвалу Донецького апеляційного суду від 18 червня 2020 року в складі колегії суддів: Баркова В. М., Мальцевої Є. Є., Мироненко І. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 2 895 375 грн.

08 листопада 2019 року ОСОБА_1 подав до суду уточнену позовну заяву, в якій просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 5 671 583 грн 70 коп., залучивши останню до участі в справі як співвідповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 27 грудня 2019 року в складі судді Черкова В. Г. позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики, на виконання якого були надані розписки від 26 квітня 2007 року та від 01 січня 2009 року, в розмірі 5 671 583 грн 70 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Донецького апеляційного суду від 18 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 27 грудня 2019 року скасовано в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики, на виконання якого були надані розписки від 26 квітня 2007 року та від 01 січня 2009 року, в розмірі 5 671 583 грн 70 коп. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Окремою ухвалою Донецького апеляційного суду від 18 червня 2020 року доведено до відома голови Селидівського міського суду Донецької області про порушення закону. Про вжиті заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення закону зобов`язано повідомити Донецький апеляційний суд протягом місяця з дня надходження окремої ухвали.

Постановляючи окрему ухвалу, апеляційний суд виходив з того, що матеріали справи не містять відомостей щодо повідомлення ОСОБА_3 про дату і час судового засідання.

Встановивши, що суд першої інстанції ухвалив рішення за відсутності відповідача, при цьому в тексті рішення зазначив, що ОСОБА_3 була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, проте не з`явилась до суду, про причини неявки суд не повідомила, апеляційний суд дійшов висновку про порушення місцевим судом вимог статті 223 ЦПК України, що відповідно до частини десятої статті 262 ЦПК України є підставою для постановлення окремої ухвали.

Короткий зміст вимог касаційної скаргита узагальнення її доводів

У вересні 2020 року суддя Селидівського міського суду Донецької області Черков В. Г. звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на окрему ухвалу Донецького апеляційного суду від 18 червня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що в окремій ухвалі має бути зазначено закон чи інший нормативно-правовий акт, вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення. Просте перерахування допущених порушень без зазначення конкретних норм чинного законодавства або перерахування норм права, порушення яких встановлено в судовому розгляді, є неприпустимим. В реєстрах рекомендованої поштової кореспонденції Селидівського міського суду Донецької області від 19 листопада 2019 року міститься інформація про направлення судових викликів відповідачу ОСОБА_3 на адресу, зазначену в позовній заяві. Вказаний виклик на судове засідання, призначене на 27 грудня 2020 року, відповідач отримала 28 листопада 2019 року (ксерокопії вищезазначених документів додано до касаційної скарги). Поштове повідомлення про отримання виклику знаходиться в матеріалах іншої цивільної справи, що свідчить про можливе порушення (у зв`язку із значною завантаженістю) відповідальною особою порядку формування цивільної справи та не свідчить про наявність умислу в діях судді щодо неналежного виклику особи в судове засідання.

Відзив на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не поданий.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У жовтні 2020 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 24 листопада 2020 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості призначено до розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржувана окрема ухвала апеляційного суду відповідає.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

З матеріалів справи вбачається, що у липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 2 895 375 грн.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 03 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи на 08 листопада 2019 року.

08 листопада 2019 року ОСОБА_1 подав до суду уточнену позовну заяву, в якій просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 5 671 583 грн 70 коп., залучивши останню до участі в справі як співвідповідача.

Відповідно до протоколу судового засідання від 08 листопада 2019 року сторони в підготовче судове засідання не з`явились, про день слухання справи повідомлені належним чином. Відкладено підготовче судове засідання на 15 листопада 2019 року.

Відповідно до довідки старшого судового розпорядника Селидівського міського суду Донецької області від 11 листопада 2019 року судову повістку в справі № 242/3831/19 про виклик ОСОБА_2 на 15 листопада 2019 року не має можливості направити, оскільки згідно з листом УДП ПЗ «Укрпошта» Донецької дирекції ЦПЗ № 8 від 15 грудня 2014 року № 07/15-280 приймання поштових відправлень до м. Донецька припинено.

Відомості про виклик ОСОБА_3 в підготовче судове засідання матеріали справи не містять.

Відповідно до протоколу судового засідання від 15 листопада 2019 року сторони в підготовче судове засідання не з`явились, про день слухання справи повідомлені належним чином. Постановлено ухвалу від 15 листопада 2019 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 29 листопада 2019 року.

Відповідно до довідки старшого судового розпорядника Селидівського міського суду Донецької області від 18 листопада 2019 року судову повістку в справі № 242/3831/19 про виклик ОСОБА_2 на 29 листопада 2019 року не має можливості направити, оскільки згідно з листом УДП ПЗ «Укрпошта» Донецької дирекції ЦПЗ № 8 від 15 грудня 2014 року № 07/15-280 приймання поштових відправлень до м. Донецька припинено.

Відомості про направлення судової повістки про виклик ОСОБА_3 в судове засідання матеріали справи не містять.

Матеріали справи також не містять протокол судового засідання розгляду справи 29 листопада 2019 року та відомостей про відкладення розгляду справи і виклик сторін.

25 грудня 2019 року ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи, призначеної на 27 грудня 2019 року, за його відсутності.

26 грудня 2019 року ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до проколу судового засідання від 27 грудня 2019 року сторони в судове засідання не з`явились, про день слухання справи повідомлені належним чином.

27 грудня 2019 року Селидівський міський суд Донецької області ухвалив рішення, яким позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики, на виконання якого буди надані розписки від 26 квітня 2007 року та від 01 січня 2009 року, в розмірі 5 671 583 грн 70 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила.

Не погоджуючись з рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 27 грудня 2019 року, представник ОСОБА_3 - адвокат Бойко О. І. подав апеляційну скаргу.

Постановою Донецького апеляційного суду від 18 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 27 грудня 2019 року скасовано в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики, на виконання якого були надані розписки від 26 квітня 2007 року та від 01 січня 2009 року, в розмірі 5 671 583 грн 70 коп. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Окремою ухвалою Донецького апеляційного суду від 18 червня 2020 року доведено до відома голови Селидівського міського суду Донецької області про порушення закону. Про вжиті заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення закону зобов`язано повідомити Донецький апеляційний суд протягом місяця з дня надходження окремої ухвали.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду погоджується з оскаржуваною окремою ухвалою апеляційного суду з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статі 385 ЦПК України суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

У частині п`ятій статті 262 ЦПК України передбачено, що в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення.

Згідно з частиною восьмою статті 262 ЦПК України окрему ухвалу може бути постановлено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанції.

Суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати Верховного Суду (частина десята статті 262 ЦПК України).

Тлумачення частини першої статті 262 ЦПК України свідчить, що суд постановляє окрему ухвалу лише тоді, якщо встановить порушення певним органом чи іншою особою вимог законодавства або недоліки в їхній діяльності під час вирішення спору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 лютого 2019 року в справі № 800/500/16 (провадження № 11-1156заі18) зазначено, що окрема ухвала суду є процесуальним засобом необхідного належного реагування (судового впливу) на порушення законності, а також на причини та умови, що цьому сприяли, які виявлені ним саме під час судового розгляду. Постановлення такої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд встановив відсутність в матеріалах справи відомостей про повідомлення ОСОБА_3 про дату і час судового засідання, яке відбулось 27 грудня 2019 року без участі сторін.

Підставою для постановлення окремої ухвали зазначено порушення судом першої інстанції під час розгляду справи вимог пункту першого частини другої статті 223 ЦПК України, відповідно до якої суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку в разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21 березня 2018 року в справі № 911/961/17 вказано, що: «в окремій ухвалі має бути зазначено закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його стаття, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення. Просте перерахування допущених порушень без зазначення конкретних норм чинного законодавства або перерахування норм права, порушення яких встановлено у судовому розгляді, є неприпустимим».

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04 травня 2018 року в справі № 922/3997/15, від 04 травня 2018 року в справі № 922/1733/17.

Таким чином, в оскаржуваній окремій ухвалі апеляційного суду зазначено як статтю, вимоги якої порушено, так і в чому саме полягає порушення, що спростовує доводи касаційної скарги.

Додані до касаційної скарги ксерокопії реєстру рекомендованої поштової кореспонденції Селидівського міського суду Донецької області та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення також не спростовують висновку апеляційного суду з огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 15 листопада 2019 року призначено судовий розгляд справи на 29 листопада 2019 року.

З ксерокопії реєстру рекомендованої поштової кореспонденції Селидівського міського суду Донецької області вбачається відправлення ОСОБА_3 19 листопада 2019 року копії ухвали в справі № 242/3822/19, відповідно до якої справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 29 листопада 2019 року.

Згідно ксерокопії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що відправлення від 19 листопада 2019 року (копія ухвали від 15 листопада 2019 року про призначення справи до розгляду на 29 листопада 2019 року в справі № 242/3822/19) отримане 28 листопада 2019 року представником ОСОБА_3 за довіреністю. На вказаному повідомленні вказано, що воно підлягає поверненню до 29 листопада 2019 року, тобто, до призначеної дати судового засідання.

Таким чином, додані до касаційної скарги ксерокопії документів свідчать про отримання представником ОСОБА_3 копії ухвали від 15 листопада 2019 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду на 29 листопада 2019 року, а не на 27 грудня 2019 року, коли справа розглянута судом першої інстанції по суті.

З огляду на вказане вище в сукупності, Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про допущення судом першої інстанції під час розгляду цієї справи норм процесуального права, що відповідно до вимог частини десятої статті 262 ЦПК України є підставою для постановлення окремої ухвали.

Частиною першою статті 410 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі; враховуючи правомірний правовий результат вирішення спору судом апеляційної інстанцій, підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а окрему ухвалу апеляційного суду - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу судді Селидівського міського суду Донецької області Черкова Володимира Геннадійовича залишити без задоволення.

Окрему ухвалу Донецького апеляційного суду від 18 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Жданова

Судді : В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук

М. Ю. Тітов