Справа № 144/1017/19
Провадження № 2/144/345/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2020 р. Теплицький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді - Германа О.С.,

секретаря - Пігулі А.А.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Панченка Д.І.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Плоскодняк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Теплик справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дітей,

ВСТАНОВИВ:

12.09.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дітей, вказала, що шлюб зареєстрований 12 лютого 2006 року виконкомом Маломочульської сільської ради Теплицького району, актовий запис № 02, від спільного шлюбу мають трьох дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають з позивачем, позивач вказала, що спільне життя між нею та відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини, в грудні 2018 року відповідач повідомив позивача , що не бажає спільно проживати, внаслідок чого змінились відносини та ставлення між ними, за таких обставин позивач вважає , що збереження шлюбу суперечить її інтересам. ОСОБА_1 вказує, що відповідач ОСОБА_2 , як батько їх неповнолітніх дочок, несе відповідальність за забезпечення дітей, відповідач працює в ТОВ «Зернопродукт», має земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача не перешкоджають у виконання ним свого обов`язку щодо утримання неповнолітніх дітей, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на неповнолітніх дочок в розмірі 1/2 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до їх повноліття.

Відповідач ОСОБА_2 19.08.2020 подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги визнає частково, а саме не заперечую, щодо розірвання шлюбу, щодо стягнення аліментів позовні вимоги визнає частково, а саме погоджується сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку.

Позивач ОСОБА_1 26.08.2020 подала до суду письмову відповідь на відзив, відповідно до якого вказує, що відповідач у своєму відзиві не спростував вимоги позовної заяви, тому керуючись ст.. 179 ЦПК України просить задовольнити позов в повному обсязі.

В судовому засідання позивачка ОСОБА_1 позовні підтримала в повному обсязі, пояснила що проживала з відповідачем в шлюбі з 2006 року, проживали в будинку який не є спільною власністю подружжя, робили в ньому ремонт на який брали кредит, вказую, що подальше спільне життя з відповідачем не можливе, тому просить задовольнити задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на вимоги ч.5 ст. 183 СК України.

Представник позивача - адвокат Панченко Д.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснив, що збереження шлюбу з позивачкою не можливе та частково визнає позовні вимоги про стягнення аліментів, саме погоджується сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, вказує, що допомагає дітям, на даний час має травму, але працездатний.

Представник відповідача - адвокат Плоскодняк О.В. в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, відповідно до відзиву поданого до суду.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 12 лютого 2006 року. Шлюб зареєстровано виконкомом Маломочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області, актовий запис № 2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.6). Від спільного шлюбу мають трьох дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батьками яких є сторони по справі, що підтверджується свідоцтвами про народження Серії НОМЕР_2 (а.с.8), НОМЕР_3 (а.с.10) та НОМЕР_4 (а.с.11). Діти проживають з позивачем, що підтверджується довідкою Маломочульської сільської ради Теплицького району № 715 від 10.09.2019. відповідач надав інформацію, про те, що на даний час має травму лівого ліктьового суглобу, що підтверджується довідкою КП «Ладижинський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 11.08.2020 (а.с.29). Інформації щодо утримання інших дітей або непрацездатних батьків відповідач не надавав.

Подружні стосунки між позивачем та відповідачем на даний час фактично припинені, подружжя не веде спільного господарства і не проживає однією сім`єю, збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача та відповідача.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини 2 статті 104, частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т. ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 2 статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Згідно із пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до п.п. 15, 17 Постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, у відповідності із статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст. 198, 199 СК України, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (статті 183 цього кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої ВР України 27.02.1991 p., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Положеннями ч. 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Даних про наявність у відповідача інших джерел доходу, окрім заробітної плати матеріли справи не містять. Разом з тим, суд враховує і ту обставину, що відповідач є здоровою, працездатною молодою особою, даних про наявність обмежень за станом здоров`я не має, дані про наявність на його утриманні інших непрацездатних осіб також відсутні.

Отже, приймаючи до уваги як рівень прожиткового мінімуму дитини, на утримання якої стягуються аліменти, матеріальне становище дітей, та стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, зважаючи на батьківський обов`язок відповідача по утриманню дітей до їх повноліття, враховуючи інтереси останніх, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 12.09.2019 року.

Судові витрати з відповідача стягнути згідно вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 110, 112 , 180, 182, 183 СК України, ст.ст. 4, 12, 19, 81, 141, 206, 259, 263, 265, 430 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 12 лютого 2006 року виконкомом Маломочульської сільської ради Теплицького району, актовий запис № 02.

Після розірвання шлюбу позивачу ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_1 ».

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , проживаючого по АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на дочок: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 12 вересня 2019 року і до їх повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати, які складаються з судового збору на користь держави в сумі 768 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати, які складаються з судового збору на користь ОСОБА_1 сумі 768 грн. 40 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Суддя