Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/974/19
Провадження № 2/321/25/2020
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.01.2020 смт. Михайлівка
Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Кравченко Н.О.,
за участю секретаря судового засідання Цаплі Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,
Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 , яка є донькою позивача від першого шлюбу, була зареєстрована за вказаною адресою 01.10.2013 року, однак з 2016 року в будинку не проживає. Тобто, тривалий час ОСОБА_2 у житловому будинку АДРЕСА_1 безперервно не проживає. 17.08.2016 року відповідач ОСОБА_2 виїхала на постійне проживання до Російської Федерації. ЇЇ місце перебування не відоме, зняти з реєстрації з попереднього місця проживання ОСОБА_2 в позасудовому порядку неможливо, витрати на утримання будинку відповідач не здійснює. Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою що втратила право на користування жилим приміщенням.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву, що містить клопотання про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає.
Представник позивача адвокат Ганюков В.Д. в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позові, та просить їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, відзив не подала, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. За таких обставин, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, в порядку статей 280, 281 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що позивачу ОСОБА_1 належить житловий будинок АДРЕСА_1 .
Так, згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 24 листопада 2004 року, ОСОБА_1 придбав житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.6), що також підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів від 24.11.2004 року (а.с.7) та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.12.2004 року (а.с.8).
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.10.2013 року, 16.10.2013 року здійснено реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 за рішенням суду від 06.09.2013 року (а.с.9).
Згідно договору дарування від 25 серпня 2016 року, ОСОБА_3 безоплатно передала ОСОБА_1 Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 10-11).
Відповідно до копії Будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у будинку АДРЕСА_1 , за зазначеною адресою 01.10.2013 року зареєстрована ОСОБА_2 (а.с.12-13).
Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання депутата Пришибської селищної ради від 26 червня 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована але фактично не проживає з 17 серпня 2016 року: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14).
Відповідно до довідки № 209/09-02, виданою виконкомом Пришибської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 17).
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном.
Гарантуючи захист права власності, передбачене ст. 41 Конституції України, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.
На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, інше житлове приміщення, призначені та придатні для проживання в них(ст.ст. 379, 380 ЦК ).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Згідно положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Збереження або втрата права користування житлом за відсутнім мешканцем, у будь-якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з 2016 року.
ОСОБА_2 не несе витрат на утримання житла, будь-яких доказів про те, що у відповідача існують перешкоди у користуванні спірним житлом, суду не надано.
Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщення є обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню.
Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 4-5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 200, 206, 263-265, 280-283, 289 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , такою що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду через Михайлівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області Н.О. Кравченко