справа № 373/1005/20
головуючий у суді І інстанції Залеська А.О.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року представник Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК" (далі по тексту позивач, АТ КБ "Приватбанк") Гребенюк О.С. звернувся до суду з вказаним позовом та просив стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором б/н від 12 вересня 2008 року у загальному розмірі 30356,49 грн станом на 19 травня 2020 року. Також просив стягнути судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 2102 грн.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", правонаступником якого є АТ КБ "ПРИВАТБАНК", з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим подав Заяву №б/н від 12 вересня 2008 року.

У цій заяві відповідач ознайомився та підтвердив свою згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому на ознайомлення в письмовому вигляді та своїм підписом підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку. Також відповідач надав згоду, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг і не заперечує проти інформування його про стан його платіжної картки за допомогою e-mail або SMS.

Позивач зазначає, що в такий спосіб між сторонами у відповідності до ст.634 ЦК України, був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст.1066 ЦК України) та кредитного договору (ст.1054 ЦК України).

Для користування кредитним картковим рахунком відповідач за твердженням позивача отримав кредитну картку "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" з кредитним лімітом 500 грн. У подальшому позичальник отримував інші кредитні картки і розмір кредитного ліміту збільшився до 14000 грн.

АТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту за допомогою ряду кредитних карток.

Позивач вказує, що відповідач неналежно виконував свої зобов`язання по поверненню коштів кредитору, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 19 травня 2020 року становить 30356,49 грн та складається із заборгованості за простроченим кредитом у сумі 20846,52 грн та заборгованості за простроченими відсотками у сумі 9509,97 грн.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із указаним рішенням представник позивача Крилова О.Л. звернулась із апеляційною скаргою, у якій просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

В обгрунтування позову зазначила, що висновок суду про недоведеність позовних вимог є помилковим, оскільки на підтвердження позову були надані: анкета-заява та довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки "Кредитка Універсальна" 55 днів пільгового періоду, які підписані 12 вересня 2008 року відповідачем як позичальником, тому сторонами були погоджені умови щодо обов`язку повернення використаних коштів у встановлені строки зі сплатою процентів за користування грошовими коштами. Також позивачем до справи надано розрахунок та виписку порахунку, які є належними доказами, що не спростовані відповідачем.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду не надіслав.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки у справі ціна позову становить 30356,49 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і указана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про не доведеність обставин, на які посилається позивач.

Колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 12 вересня 2008 року відповідач ОСОБА_1 підписав анкету-заяву №б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банк.

У заяві позичальника від 12 вересня 2008 року процентна ставка не зазначена. Разом з тим, до позову позивачем додана довідка про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", яка підписана відповідачем (а.с. 28).

Таким чином є помилковий висновок суду першої інстанції про недоведеність обставини, що підтверджує досягнення у письмовому вигляді згоди між позивачем і відповідачем про ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Аналогічного висновку у подібній справі № 382/327/18-ц дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 12 лютого 2020 року.

На підтвердження розміру заборгованості позивачем до позову надано у суд першої інстанції виписку по рахунку за договором станом на 16 березня 2020 року (а.с. 18-24), яка відповідачем не спростована та є належним доказом, що підтверджує наявність боргу та його розмір.

Такого ж висновку про те, що виписка по рахунку є належним доказом розміру заборгованості, дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №200/5647/18.

Таким чином, вимоги позову щодо стягнення 20846,52 грн заборгованості за тілом кредиту та 9509,97 грн заборгованості за простроченими відсотками є доведеними належними доказами, не спростованими відповідачем, тому судом першої інстанції помилково відмовлено у задоволенні цих вимог позову.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як убачається із матеріалів справи, а саме підписаної відповідачем 12 вересня 2008 року довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" сторонами узгоджено, що базова відсоткова ставка нараховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році і становить 1,9% у місяць (22,8% річних). Щомісячна комісія за кредитне обслуговування становить 1% на залишок заборгованості, що непогашена на протязі пільгового періоду. Розмір щомісячних платежів (включає плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості. Строк внесення платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним. Пеня на несвоєчасне погашення заборгованості: Пеня = пеня(1) + пеня(2), пеня(1) = (базова відсоткова ставка за договором) / 30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня(2) = 1% від заборгованості, але не менше 10 грн в місяць, нараховується 1 раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. Штраф при порушенні строків платежу по будь-якому грошовому зобов`язанню, передбаченому договором, більш ніж на 120 днів - 250 грн + 5% від суми позову (а.с.28, 60).

Отже, сторонами передбачено та погоджено сплату відсотків за користування кредитом.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо безпідставного неврахування наданого позивачем розрахунку заборгованості апеляційний суд вважає, що ці доводи заслуговують на увагу.

Так, судом першої інстанції визнано неналежним та недопустимим доказом непідписаний уповноваженою особою розрахунок боргу та виписку про використання кредитних карток, що не відповідає вимогам первинного банківського документа.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ст. 78 указаного кодексу суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Висновки суду, що розрахунок заборгованості та виписка про використання кредитних карток є неналежними доказами є помилковий,оскільки указані докази містять інформацію щодо нарахованого розміру заборгованості та обсяг використаних карток, що безпосередньо стосується предмета спору.

Крім того, названі докази не є офіційними документами, а є наведеними позивачем розрахунками, у яких позивачем наведено періоди отримання, використання, повернення кредитних коштів та розміри цих коштів.

Крім того на підтвердження розрахунку позивачем було надано виписка по рахунку, що є належним доказом розміру заборгованості, на що суд першої інстанції увагу не звернув. Розмір заборгованості, який відповідає наявній у виписці по рахунку інформації, відповідачем не спростовано.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог є помилковими, оскільки не відповідають матеріалам справи.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що відсутність відзиву на позов із запереченнями відповідача суд не може розцінює як визнання позовних вимог, оскільки подання заперечень на позов є правом, а не обов`язком відповідача, разом з тим, відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Оскільки відповідачем не вчинено жодних дій у спростування заявленого до нього позову, він несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій, що передбачено ч. 4 ст. 12 ЦПК України.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Отже позивачем доведено та відповідачем не спростовано наявність підстав для стягнення заборгованості, що виникла внаслідок невиконання зобовязань щодо повернення кредитних коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, помилкове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову у повному обсязі.

Згідно з положеннями частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, із ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 102 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 3 153 грн, що всього складає 5 255 грн. Витрати позивача по сплаті судового збору підтверджені відповідними платіжними дорученнями.

Згідно з частиною 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" задовольнити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Стягнути із ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податківНОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (, рахунок № НОМЕР_2 ) суму заборгованості за кредитним договором б/н від 12 вересня 2008 року у розмірі 30 356 грн(тридцять тисяч триста п`ятдесят шість) грн 49 коп з яких: 20 846 (двадцять тисяч вісімсот сорок шість) грн 52 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 9 509 (дев`ять тисяч п`ятсот дев`ять) грн 97 коп. - заборгованість за простроченими відсотками та 5 255 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в статті 389 ЦПК України.

ГоловуючийТ.О. Писана

Судді К. П. Приходько
С.О. Журба