ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8875/20 Справа № 205/8057/19 Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Заворотного К.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про внесення змін до умов шлюбного договору

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про внесення змін до умов шлюбного договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 28 січня 2015 року Печерським ВДРАЦС у м. Києві між ним та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, а 11 лютого 2015 року вони уклали шлюбний договір, що був посвідчений нотаріально. Пунктом 3.5 шлюбного договору передбачено, що право на виплату аліментів одному із подружжя під час шлюбу та після його розірвання надається лише у випадку непрацездатності, яка виникла внаслідок інвалідності, та у випадку народження дітей. Сторони погодили, що аліменти тому із Подружжя, який втратив працездатність внаслідок інвалідності або з ким залишається проживати спільна дитина (діти), виплачуються другим із Подружжя з моменту втрати працездатності внаслідок інвалідності або розірвання шлюбу та окремого проживання Подружжя щомісячно у розмірі 12 (дванадцяти) мінімальних заробітних плат, встановленої (мінімальної заробітної плати) законом на 1 січня календарного року. Аліменти на утримання дитини підлягають виплаті до досягнення дитиною 21 року. В момент укладання шлюбного договору він мав постійну роботу та його дохід за період з 2015 року по жовтень 2018 року склав 4943895,59 грн. 01 жовтня 2018 року його звільнено з посади комерційного директора ТОВ Еватор Буд Інвест, що підтверджується копією трудової книжки. 02 січня 2020 року його прийнято на посаду комерційного директора ТОВ «МАРКОПОЛО КОММОДІТІЗ Україна» та його заробітна плата складає 4 750 грн. на місяць. Умови пункту 3.5 шлюбного договору від 11 лютого 2015 року ставлять його у надзвичайно невигідне матеріальне становище, що відповідно до вимог ч.3 ст. 100 СК України є підставою для його зміни. Просив суд внести зміни до пункту 3.5 шлюбного договору, укладеного 11 лютого 2015 року між ним та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Писанець О.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 90, виклавши його в наступній редакції: «Право на виплату аліментів одному із подружжя під час шлюбу та після його розірвання надається лише у випадку непрацездатності, яка виникла внаслідок інвалідності, та у випадку народження дітей. Сторони погодили, що аліменти тому із Подружжя, який втратив працездатність внаслідок інвалідності або з ким залишається проживати спільна дитина (діти), виплачується другим із Подружжя з моменту втрати працездатності внаслідок інвалідності або розірвання шлюбу та окремого проживання Подружжя щомісячно у розмірі 3 (три) мінімальних заробітних плат, встановленої (мінімальної заробітної плати) законом на 1 січня календарного року. Аліменти на утримання дитини підлягають виплаті до досягнення дитиною 21 (двадцяти одного року)».

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Внесено зміни до п. 3.5 шлюбного договору, укладеного 11 лютого 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Писанець О.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 90, виклавши його в наступній редакції: «право на виплату аліментів одному із подружжя під час шлюбу та після його розірвання надається лише у випадку непрацездатності, яка виникла внаслідок інвалідності, та у випадку народження дітей. Сторони погодили, що аліменти тому із Подружжя, який втратив працездатність внаслідок інвалідності або з ким залишається проживати спільна дитина (діти), виплачується другим із Подружжя з моменту втрати працездатності внаслідок інвалідності або розірвання шлюбу та окремого проживання Подружжя щомісячно у розмірі 3 (три) мінімальних заробітних плат, встановленої (мінімальної заробітної плати) законом на 1 січня календарного року. Аліменти на утримання дитини підлягають виплаті до досягнення дитиною 21 (двадцяти одного року)». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 13 серпня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, порушення норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Замоздра В.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частина третя ст. 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, надаючи, таким чином, особам право вибору: використати існуючі норми законодавства для регулювання своїх стосунків або встановити для цих стосунків власні правила поведінки.

Частиною 1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст.627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже принцип свободи договору відповідно до статей 6, 627 ЦК України є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше: можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.

Таким чином, сторони не можуть на власний розсуд врегулювати у договорі свої відносини, лише у випадках, якщо існує пряма заборона, встановлена актом цивільного законодавства; заборона випливає із змісту акта законодавства; така домовленість суперечить суті відносин між сторонами.

Частинами першою, дев`ятою статті 7 СК України встановлено, що сімейні відносини регулюються цим кодексом та іншими нормативно-правовими актами на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства.

Серед загальних засад регулювання сімейних відносин у ч.2 ст. 7 СК України закріплена можливість урегулювання цих відносин за домовленістю (договором) між їх учасниками.

Стаття 9 СК України визначає загальні межі договірного регулювання відносин між подружжям, а саме: така домовленість не повинна суперечити вимогам СК України, іншим законам та моральним засадам суспільства. Під вимогами законів у цьому випадку слід розуміти імперативні норми, що встановлюють заборону для договірного регулювання відносин подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 93 Сімейного кодексу України шлюбним договором регулюються майнові відносини між подружжям, визначаються їхні майнові права та обов`язки.

Оскільки шлюбний договір передусім є категорією цивільного права, то відповідно до статті 8 СК України у випадках договірного регулювання сімейних відносин повинні застосовуватися загальні норми статей 3, 6 ЦК України щодо свободи договору, а також глав 52, 53 ЦК України щодо поняття та умов договору, його укладення, зміни і розірвання.

У частинах четвертій, п`ятій статті 93 СК України є обмеження щодо змісту шлюбного договору: по-перше, договір не повинен ставити одного із подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище порівняно із законодавством; по-друге, за шлюбним договором не може передаватись у власність одному із подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації.

Категорія "надзвичайно невигідне матеріальне становище", вжита у частині четвертій статті 93 СК України, має оціночний характер і підлягає доведенню стороною відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 100 СК України на вимогу одного з подружжя шлюбний договір за рішенням суду може бути змінений, якщо цього вимагають його інтереси, інтереси дітей, а також непрацездатних повнолітніх дочки, сина, що мають істотне значення.

У справі встановлено, сторони з 28 січня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 10).

11 лютого 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Писанець О.О., та зареєстрований в реєстрі за № 90 (а.с. 13-15).

Пунктом 3.5 шлюбного договору передбачено, що право на виплату аліментів одному із подружжя під час шлюбу та після його розірвання надається лише у випадку непрацездатності, яка виникла внаслідок інвалідності, та у випадку народження дітей. Сторони погодили, що аліменти тому із Подружжя, який втратив працездатність внаслідок інвалідності або з ким залишається проживати спільна дитина (діти), виплачуються другим із Подружжя з моменту втрати працездатності внаслідок інвалідності або розірвання шлюбу та окремого проживання Подружжя щомісячно у розмірі 12 (дванадцяти) мінімальних заробітних плат, встановленої (мінімальної заробітної плати) законом на 1 січня календарного року. Аліменти на утримання дитини підлягають виплаті до досягнення дитиною 21 (двадцяти одного року).

Пунктом 4.4 передбачено, що Чоловік та Дружина вправі в будь-який момент внести в цей договір зміни і доповнення.

Пунктом 4.5 шлюбного договору сторони підтвердили, що жодна за них не поставлена даним договором у надзвичайно невигідне матеріальне становище.

Відповідно до п. 4.7 шлюбного договору всі спірні питання, які можуть виникнути в період дії договору, у випадку недосягнення Подружжям згоди, вирішуються в судовому порядку.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 140).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2019 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано.

Встановлено, сторони проживають окремо, дитина проживає із матірю.

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, позивач зазначав, що на час укладання шлюбного договору він мав постійну роботу та його дохід за період з 2015 року по жовтень 2018 року склав 4943895,59 грн. 01 жовтня 2018 року його звільнено з посади комерційного директора ТОВ Еватор Буд Інвест, що підтверджується копією трудової книжки. 02 січня 2020 року його прийнято на посаду комерційного директора ТОВ «МАРКОПОЛО КОММОДІТІЗ Україна» та його заробітна плата складає 4 750 грн. на місяць, атому умови пункту 3.5 шлюбного договору від 11 лютого 2015 року ставлять його у надзвичайно невигідне матеріальне становище.

З матеріалів справи вбачається 01 жовтня 2018 року ОСОБА_2 звільнився з посади комерційного директора TOB «Еватор Буд Інвест» (а.с. 21-25).

З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 14 серпня 2019 року № 94681/П/2615-08-02-22, наданих Головним управлінням Державної фіскальної служби України вбачається, що в у період з 2015 року по жовтень 2018 року сума нарахованого доходу ОСОБА_2 складала 4 943 895,59 грн. без утриманого податку (а.с. 16-17).

Згідно довідки від 05 вересня 2019 року № 456/3/26-15-02-05-22, виданої Головним управлінням Державної фіскальної служби України, та довідки форми ОК-5, виданої Пенсійним фондом України з моменту звільнення ОСОБА_2 - 01 жовтня 2018 року відсутня інформація про доходи та суми виплачених доходів та утриманих податків (а.с. 18, 19-20).

З 02 січня 2020 року ОСОБА_2 працює на посаді комерційного директора ТОВ «МАРКОПОЛО КОММОДІТІЗ Україна» (а.с. 102-107).

З довідки, виданої 17 лютого 2020 року директором ТОВ «МАРКОПОЛО КОММОДІТІЗ Україна» ОСОБА_4 вбачається, що заробітна плата ОСОБА_2 згідно штатного розкладу становить 4 750 грн. на місяць (а.с. 101).

Отже, майновий стан позивача змінився, істотно змінились обставини, якими сторони керувалися при укладенні шлюбного договору від 11 лютого 2015 року, значно зменшився розмір заробітної плати позивача, та виплата аліментів у розмірі 12 (дванадцяти) мінімальних заробітних плат ставить позивача у надзвичайно невигідне матеріальне становище, суперечить його інтересам, а тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для внесення змін до п. 3.5 шлюбного договору.

Відповідно до Закону України Про державний бюджет на 2020 рік розмір прожиткового мінімуму для для дитини віком до 6 років з 01 грудня 2020 року становить 1921 грн. на місяць.

Згідно Закону України Про державний бюджет на 2020 рік розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2020 року становить 4 723 грн. на місяць, а тому внесені судовим рішенням зміни до п.3.5 шлюбного договору щодо визначення розміру аліментів, які мають виплачуватися тому з подружжя, з ким проживає дитина, у розмірі 3 (три) мінімальних заробітних плат щомісячно не порушують права дитини на належне матеріальне утримання.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивач умисно створив для себе погіршення матеріального стану належними доказами у справі не підтверджуються.

Відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що позивач має інший дохід, ніж зазначений у довідці з місця його роботи та може сплачувати аліменти у передбачено шлюбним договором розмірі.

Доводи апеляційної скарги щодо неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя

Судді