ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/6022/18 Номер провадження 22-ц/814/1894/20Головуючий у 1-й інстанції Колотієвський О. О. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

суддів: Дряниці Ю.В., Триголова В.М.

секретар: Ткаченко Т.І.

за участю представників відповідача (апелянта) адв. Маслової О.С., адв. ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 24 лютого 2020 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ сумісного майна подружжя.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до місцевого суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , посилаючись на те, що в період з 22.10.2011 року по 28.02.2018 року, вона перебувала в шлюбі з відповідачем.

Зазначає, що, за час перебування у шлюбі, до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу, ними придбане наступне спільне майно: шафа-купе, придбана у вересні 2012 року за 6000,00 грн.; електрична духовка Pyramida F82 BLACK- придбана восени 2012 року за 3000,00 грн.; ноутбук б/у Acer придбаний в 2014 році за близько 4000,00 грн.; морозильна камера Candy CFU 195/1Е, придбана в червні 2014 року за 3000,00 грн.; бойлер на 80 літрів води, придбаний в серпні 2014 року за 2000,00 грн.; кондиціонер б/у, придбаний у 2015 році за 3000,00 гривень; витяжка Eleyus hana 700 60 BL, куплена в лютому 2016 року за 2500,00 гривень; гараж № НОМЕР_1 , який був придбаний 04.03.2017 року, та розташований в Автогаражному кооперативі «Граніт-1» Кременчуцького району, с. Піщане, вартістю 23625,00 грн.; автомобіль ВАЗ 21213, 1996 року випуску, вартість якого становить 48820,00 грн.; та автомобіль Ford Transit, 1995 року випуску, вартість складає 74290,00 грн. Загальна вартість вище перерахованого майна, придбаного ними в період шлюбу, та яке належить їм з відповідачем на праві спільної сумісної власності становить 170235,00 гривень.

Вказує, що, 04.03.2017 року, згідно довідки Голови правління Автогаражного кооперативу «Граніт-1» б/н від 18.06.2018 року, гараж № НОМЕР_1 в с. Піщаному Кременчуцького району Полтавської області, був придбаний та оформлений на відповідача. Вартість вказаного гаражу згідно висновку експерта №41-18 від 10 липня 2018 року, становить 23625,00грн. При цьому, за позивачем, відповідно до даних регіональної бази АІС «Автомобіль» та підсистеми НАІС Єдиного державного реєстру МВС, зареєстровані транспортні засоби: ВАЗ 21213, рік випуску 1996, колір червоний, об`єм двигуна 1690, Свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 від 05.02.2013 року та FORD TRANSIT, рік випуску 1995, колір білий, об`єм двигуна 2498, Свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 02.10.2015 року. Вартість автомобіля ВАЗ 21213, згідно висновку експерта №72-18 від 10.07.2018 року, становить 48820,00грн, а автомобіля FORD TRANSIT, згідно випуску експерта №73-18 від 10.07.18 року, - 74290,00 грн.

На підставі вищевикладеного, просила суд ухвалити рішення, яким визнати:

- за нею право особистої власності на майно загальною вартістю 81445,00 грн., а саме: електричну духовку Pyramida F82 BLACK вартістю 3000,00 грн., морозильну камеру Candy CFU 195/1Е вартістю 3000,00 гри., кондиціонер вартістю 3000,00 гривень, гараж № НОМЕР_1 в Автогаражному кооперативі «Граніт-1» Кременчуцького району, с. Піщане вартістю 23625,00 грн., автомобіль ВАЗ 21213, 1996 року випуску, вартістю 48820,00 грн.;

- за ОСОБА_2 визнати право особистої власності на майно загальною вартістю 88790,00 грн., а саме: шафу-купе вартістю 6000,00 грн., ноутбук Acer вартістю 4000,00 грн., бойлер на 80 літрів води вартістю 2000,00 грн.; витяжка Eleyus hana 700 60 BL вартістю 2500,00 гривень, автомобіль Ford Transit, 1995 року випуску, вартістю 74290,00 грн.

Різницю у вартості майна в сумі 3672,50 грн. прохала стягнути з відповідача на її користь.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 24 лютого 2020 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ сумісного майна подружжя, задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на автомобіль ВАЗ 21213 легковий універсал - В, 1996 року випуску, кузов № НОМЕР_4 , д.н.з. НОМЕР_5 , дата реєстрації 05.02.2013 року.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль Ford Transit, 1995 року випуску, кузов № НОМЕР_6 , д.н.з. НОМЕР_7 , дата реєстрації 02.10.2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 різницю вартості майна в розмірі 22798,43 грн.

Перераховано ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_8 , паспорт серії НОМЕР_9 , депозитні кошти в розмірі 2671,57 гривень, сплачених за такими реквізитами: квитанція № 1807-28-007/Г; дата здійснення касової операції: 28 серпня 2018 року, платник: ОСОБА_2 ; код платника НОМЕР_10 ; отримувач ТУ ДЕРЖАВНОЇ СУДОВОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ УКРАЇНИ АСПО; код отримувача: 26304855 р/р отримувача: 5950, МФО отримувача: 820172; призначення: Крюків. рай. суд. доплата вартості 1/2 частки майна за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 .

Додатковим рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 14 серпня 2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 742,90 грн. та витрати, пов`язані з замовленням проведення експертиз в розмірі 1800,00 грн. (т.1, а.с.4).

У поданій апеляційній скарзі на рішення місцевого суду відповідач, посилаючись на порушення та неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, невірне встановлення фактичних обставин справи, просить рішення районного суду скасувати в частині стягнення з відповідача на користь позивача різниці вартості майна в розмірі 22798,43 грн. та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 та користь ОСОБА_3 грошову компенсацію у розмірі 2671,57 грн. (різницю між розміром ідеальної частки у праві спільної сумісної власності та вартістю автомобіля ВАЗ 21213), що обліковується на рахунку ТУ ДСА України у Полтавської області, в іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін, вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що місцевий суд безпідставно не прийняв подані відповідачем докази та поданий ним зустрічний позов .

Зауважує, що судом не було прийнято до уваги наданий відповідачем висновок експерта Сумцова С.С. №122 від 23.07.2018 року, в якому більш точно надано оцінку реальної вартості спірних автомобілів.

Вказує, що місцевий суд, при ухваленні оскаржуваного судового рішення, вийшов за межі позовних вимог, а саме у позові ОСОБА_3 прохала стягнути на її користь компенсацію в сумі 3672,50 грн., при цьому судом було стягнуто 22798,43 грн.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує на законність та обгрунтованість рішення місцевого суду, внаслідок чого прохала залишити його в силі, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вказує, що, ніякого порушення прав ОСОБА_2 при доступі до правосуддя місцевим судом допущено не було, а мала місце бездіяльність самого відповідача та його представників на протязі трьох місяців, що потягло законний та обґрунтований висновок про відмову у продовженні строків на подання відзиву та доказів.

Зауважує, що надані позивачем, на підтвердження ціни автомобілів, висновки експертного дослідження №№72-18, 73-18, зроблені експертом Карягіним В.В., є належними доказами, оскільки повністю відповідають вимогам закону до таких досліджень.

Окрім того, вказує, що судом не було допущено виходу за межі позовних вимог, оскільки рішення про стягнення різниці у вартості автомобілів в сумі 22798,43 грн. було прийнято з урахуванням відмови в задоволенні вимог про розподіл іншого майна (побутових речей та техніки).

У судовому засіданні представники відповідача апеляційну скаргу підтримали та прохали її задовольнити.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення представників відповідача, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи, згідно актового запису №525 в Книзі реєстрації шлюбів Крюківського ВДРАЦС Кременчуцького МУЮ Полтавської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 одружились 22.10.2011 року, прізвище подружжя після реєстрації шлюбу « ОСОБА_5 » (чоловіка), « ОСОБА_5 » (дружини) (Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_11 від 22.10.2011 року, т.1, а.с.9).

У подальшому, рішенням Автозаводського районного суду Полтавської області від 28.02.2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, задоволено.

Шлюб, зареєстрований 22.10.2011 року Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №525 між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розірвано.

Після розірвання шлюбу прізвище позивача, ОСОБА_3 , залишено Архангельська.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_10 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_8 , судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 640 грн. (т.1, а.с.12).

Також, місцевим судом установлено та не заперечується сторонами, що за час перебування у шлюбі, до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу, сторонами по справі придбане наступне спільне майно: автомобіль ВАЗ 21213, 1996 року випуску та автомобіль Ford Transit, 1995 року випуску (довідка ТСЦ №5342 від 13.06.2018 року №А-13, т.1, а.с.14).

Постановляючи оскаржуване судове рішення місцевий суд виходив із того, що твердження позивача про те, що під час шлюбу з відповідачем, крім транспортних засобів, також придбано побутове майно, зокрема шафа-купе вартістю 6000,00грн.; електрична духовка Pyramida F82 BLACK вартістю 3000,00 грн.; ноутбук б/у Acer вартістю близько 4000,00 грн.; морозильна камера Candy CFU 195/1Е вартістю 3000,00 грн.; бойлер на 80 літрів води вартістю 2000,00 грн.; кондиціонер б/у вартістю 3000,00 гривень; витяжка Eleyus hana 700 60 BL вартістю 2500,0 грн., матеріалами справи не підтверджено, а тому в цій частині вимог було відмовлено.

Окрім того, вимоги про поділ гаражу № НОМЕР_1 , який був придбаний 04.03.2017 року, та розташований в Автогаражному кооперативі «Граніт-1» Кременчуцького району, с. Піщане, вартістю 23625,00 грн., також були відхилені, оскільки позивачем не надано доказів на предмет того, що це майно є власністю будь-якої сторони по справі.

Задовольняючи позовні вимоги в частині здійснення розподілу автомобілів, місцевий суд виходив із того, що, за згодою сторін по справі, необхідно: автомобіль Ford Transit, 1995 року випуску визнати за відповідачем; автомобіль ВАЗ 21213, 1996 року випуску визнати за позивачем. При цьому, оскільки, відповідно до висновків судового експерта Корягіна В.В., автомобіль Ford Transit, 1995 р. в., оцінений вартістю 74290 грн., а автомобіль ВАЗ 21213, 1996 р. в., оцінений вартістю 48820 грн., та відповідачем внесено на депозитний рахунок суду грошові кошти в розмірі 2671,57грн. як різницю вартості майна, а тому, з метою дотримання принципу рівності часток майна подружжя місцевим судом визначено до стягнення з відповідача на користь позивача грошову компенсацію різниці вартості майна, з урахуванням суми депозитних коштів, в розмірі 22798,43 грн.

Проте, такі висновки місцевого суду не в повній мірі відповідають обставинам справи і нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відтак, оскільки ОСОБА_5 оскаржується рішення місцевого суду лише в частині стягнення з відповідача на користь позивача різниці вартості майна в розмірі 22798,43 грн., то і судом апеляційної інстанції переглядається лише в цій частині, в іншій частині рішення місцевого суду не переглядається.

Частиною 1 ст.316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Також. за змістом ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак, оскільки місцевим судом достовірно установлено, що спірне майно (транспортні засоби - Ford Transit, 1995 року випуску та ВАЗ 21213, 1996 року випуску) були придбані подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_3 за час перебування в зареєстрованому шлюбі, та саме в цей період вони були зареєстровані на позивача, то вони є об`єктами спільної сумісної власності колишнього подружжя, відтак, за вимогою котрогось з подружжя підлягають поділу.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №73-18 від 10 липня 2018 року, зробленого судовим експертом Корягіним В.В., середня ринкова вартість автомобіля Ford Transit, 1995 року випуску, без огляду, згідно наданих документів, складає - 74290 грн. (т.1, а.с.24-28).

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №72-18 від 10 липня 2018 року, зробленого судовим експертом Корягіним В.В., середня ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21213, 1996 року випуску, без огляду, згідно наданих документів, складає - 48820 грн. (т.1, а.с.29-33).

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч.4 ст.65 СК України).

Згідно ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Так, місцевим судом здійснено розподіл вказаних транспортних засобів, відповідно до волевиявлення сторін по справі, а саме - право власності на автомобіль Ford Transit, 1995 року випуску визнано за відповідачем, а право власності на автомобіль ВАЗ 21213, 1996 року випуску визнано за позивачем.

При цьому, спірним залишається питання компенсації вартості часток у спірному майні, оскільки, як убачається з вказаних висновків експертиз, їх вартість значно відрізняється.

Так, з матерів справи вбачається, що у поданому позові ОСОБА_3 , зокрема, прохала стягнути з відповідача на її користь різницю у вартості майна в сумі 3672,50 грн.

Окрім того, відповідно до квитанції №1807-28-007/Г від 28.08.2018 року ОСОБА_5 вніс на депозитний рахунок місцевого суду кошти в сумі 2671,57 грн.. як компенсацію вартості 1/2 частки майна у даному спорі (т.1, а.с.175).

Відповідно до ч.ч.4,5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відтак, згідно експертних висновків №73-18 від 10 липня 2018 року та №72-18 від 10 липня 2018 року, різниця між вартістю автомобілів, що підлягають поділу, становить 25470 грн., тобто з відповідача на користь позивача, яка отримує авто меншої вартості, необхідно стягнути відповідну різницю.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, з урахуванням наведеного вище, оскільки суд вирішує спір в межах заявлених вимог та позивачем ОСОБА_3 було чітко визначено прохання стягнути з відповідача на її користь різницю у вартості майна в сумі 3672,50 грн., а кошти в сумі 2671,57 грн., внесені відповідачем на депозитний рахунок місцевого суду, присуджені до стягнення з відповідача на користь позивача, рішенням місцевого суду в частині, що не оскаржується та не є предметом даного судового перегляду, то з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 необхідно стягнути кошти в розмірі різниці між внесеною відповідачем сумою в 2671,57 грн. та заявленими позовними вимогами 3672,50 грн., а саме - 1000,93 грн.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, щомісцевим судом безпідставно не було прийнято до уваги наданий відповідачем висновком експерта Сумцова С.С. №122 від 23.07.2018 року, в якому більш точно надано оцінку реальної вартості спірних автомобілів, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки відповідні докази були подані до місцевого суду з порушенням визначеного законом строку, відтак, правомірно відхилені судом.

Згідно із ч.ч.3,6 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Виходячи з наведеного, посилання в апеляційній скарзі на вказані докази, а саме: висновок експерта Сумцова С.С. №122 від 23.07.2018 року не може бути прийнятий, оскільки відповідачем не обґрунтовано реальну неможливість його подання до суду першої інстанції у визначений законом строк.

Статтею 141 ЦПК України визначено механізм розподілу судових витрат між сторонами, частиною першою якої встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки даною постановою скасовано рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 різницю вартості майна в розмірі 22798,43 грн., та визначено до стягнення кошти в сумі 1000,93 грн., то і додаткове рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 14 серпня 2020 року підлягає скасуванню з новим перерозподілом судових витрат.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду було сплачено 851,18 грн. судового збору та за оплату проведення експертиз 600,00 грн. експертиза по визначенню вартості гаражного боксу № НОМЕР_1 (т.1, а.с.34); - 1200,00 грн. визначення вартості автомобілів (т.1, а.с.35).

Вимоги в частині розподілу гаражу відхилені, то і судові витрати в 600,00 грн. компенсації не підлягають.

При цьому, як убачається, позов ОСОБА_3 задоволено на 61,67 % (3672,50 +48820)*100/85117,50)

Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених нею судових витрат у розмірі частки задоволених позовних вимог, що становить 1264,96 (851,18+1200*61,67%) грн.

При цьому, при подачі апеляційної скарги ОСОБА_5 було сплачено 1276,77 грн. судового збору (т.1, а.с.212), який підлягає компенсації у розмірі частки відхилених позовних вимог, а саме 489,39 (1276,77*38,33%) грн..

У зв`язку з наведеним рішення суду підлягає скасуванню в частині визначення суми різниці вартості майна та вирішення питання судових витрат, з ухваленням нового рішення по суті вимог.

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 24 лютого 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 різниці вартості майна в розмірі 22798,43 (двадцять дві тисячі сімсот дев`яносто вісім гривень 43 коп.) грн., - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 різницю вартості майна в розмірі 1000,93. (одна тисяча гривень 93 коп.) грн.

В іншій частині рішення місцевого суду, - залишити без змін.

Додаткове рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 14 серпня 2020 року, - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1264,96 (одну тисячу двісті шістдесят чотири гривні 96коп.) грн. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 489,39 (чотириста вісімдесят дев`ять гривень 39коп.) грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: Т.О. Кривчун

СУДДІ: Ю.В. Дряниця

В.М. Триголов