пр. № 2-з/759/14/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року суддя Святошинського районного суду міста Києва Миколаєць І.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 , який представляє інтереси ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

17.10.2019 року ОСОБА_1 , який представляє інтереси ОСОБА_2 звернулась до Святошинського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_3 . В якому просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики (безпроцентний) від 25.12.2009 р. з урахуванням коригування згідно договору у сумі 1 848 680 грн. та сплачений судовий збір.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 11.11.2019 року відкрито провадження у цивільній справі, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження.

21.12.2019 року ОСОБА_1 , який представляє інтереси ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку звернувся до Святошинського районного суду м.Києва з заявою про забезпечення позову у якій просить до погашення позики ОСОБА_3 за Договором позики від 25.12.2009 року вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 31194180, який на праві власності належить ОСОБА_3 , що підтверджується Інформаційною довідкою №193807531 від 19.12.2019 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно.

До набрання законної сили рішенням суду у справі №759/19252/19 заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо відчуження житлового будинку АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 31194180.

Заява мотивована тим, що предмет даного позову є стягнення коштів за договором позики, які відповідач мала сплатити до 25.12.2010 року, але коштів не сплатила, а за них придбала 04.11.2011 року житловий будинок у Полтавській області, який може бути відчужений відповідачем до вирішення справи по суті, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, то випливає обгрунтований висновок про необхідність накладення арешту або заборони на відчуження на придбаний відповідачем будинок у 2011 році.

Заява про забезпечення позову розглянута без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та заяву про забезпечення позову, суддя дійшов висновку про її часткове задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією із причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення.

При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч. 1 ст. 149 ЦПК України.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Встановлено, що предметом спору є стягнення коштів за договором позики.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

З огляду на викладене та враховуючи предмет спору, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, так як невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи предмет позову та вимоги чинного законодавства, суд вважає за необхідне вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 31194180, який на праві власності належить ОСОБА_3 , що підтверджується Інформаційною довідкою №193807531 від 19.12.2019 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно.

В іншій частині клопотанні відмовити, оскільки забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_3 унеможливить у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо відчуження житлового будинку АДРЕСА_3 .

Враховуючи вище зазначене та керуючись ст.ст. 149, 150, 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , який представляє інтереси ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 31194180, який на праві власності належить ОСОБА_3 , що підтверджується Інформаційною довідкою №193807531 від 19.12.2019 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя: І.Ю. Миколаєць