ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/1810/19 Номер провадження 22-ц/814/2524/20Головуючий у 1-й інстанції Омельченко І. І. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Триголова В.М.

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників процесу апеляційні скарги Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк"

на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 08 вересня 2020 року та додаткове рішення цього ж суду від 21 жовтня 2020 року

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідач звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 20.12.2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 13.06.2019 року має заборгованість у розмірі 118 562, 68 грн.

У позові банк просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 20.12.2010 року у розмірі 118 562, 68 грн. та судові витрати.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 08 вересня 2020 року у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Додатковим рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2020 року стягнуто з Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги у розмірі 5044, 80 грн.

Позивач АБ «ПриватБанк» подав апеляційні скарги на вказані рішення, в яких, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення щодо відмови у задоволенні позовних вимог, стягненні судових витрат та ухвалити нове, яким позовні вимоги банку задовольнити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що cуд першої інстанції помилково зробив висновок про відсутність правових підстав вважати, що при укладенні договору дотримано вимоги законодавства щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгоджено з ним саме ці умови, оскільки відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Також позивач надав до суду копію довідки про умови кредитування, особисто підписану відповідачем, де передбачено порядок нарахування неустойки за договором та докази користування відповідачем картковим рахунком.

Скаржник вважає, що суд безпідставно стягнув з банку на користь позивача витрати понесені на оплату правничої допомоги, які не доведені та підтверджені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційних скарг, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до «Приватбанку», у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н від 20.12.2010 року (т.1 а.с.11).

До позовної заяви банк додав довідку про умови кредитування (а.с. 12), витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (т.1 а.с. 13-27).

Згідно з наданим банком розрахунком у позовінй заяві, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 13 червня 2019 року становить 118 562, 68 грн., і складається з: заборгованості за тілом кредиту 0,00 грн., 4926,99 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн.- заборгованість за нархованими відсотками; 103939,66 нарахована пеня за прострочення зобов`язання; 3574,00 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн.- траф (фіксована частина); 5622,03 грн. штраф (процента складова).(т.1 а.с. 5-10).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» не дотримався вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження із споживачем саме тих умов, про які заявляє банк, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, долучені до позовної заяви, не погоджені відповідачем.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У анкеті-заяві позичальника від 20 грудня 2010 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про нарахування відсотків і встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Як вбачається із матеріалів справи, наданих сторонами доказів, в тому числі і розрахунку, приєднаного до відзиву на позовну заяву, ОСОБА_1 суму заборгованості по тілу кредиту, визначену у анкеті-заяві від 20.12.2010 року, повністю сплатила.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив крім простроченого тіла кредиту, стягнути заборгованість за пенею і штрафами.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату неустойки за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Умов та Правил, довідка про умови кредитування не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який міститься в матеріалах даної справи не містять підпису, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді порядок нарахування неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (№14-131цс19).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування неустойки, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємної частини спірного договору.

Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме наданий Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи і які не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як складову частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання відповідачкою заяви.

Не заслуговують на увагу доводи Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», на які є посилання в апеляційній скарзі щодо урегулювання банком правовідносини із позичальником згідно з принципом свободи договору і відповідач погодився на те, що умови, на яких вони вступають у договірні правовідносини, зафіксовані у кількох документах: анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, Умовах та правилах надання банківських послуг, оскільки перелічені документи не містять підпису позичальника. Довідка про умови кредитування, що приєднана позивачем до матеріалів позовної заяви не може бути прийнята до уваги, оскільки вона складена на підставі Умов та правил надання банківських послуг, які відповдачем не підписувались.

Доводи скарги щодо безпідставності стягнення судових витрат понесених відповідачем на оплату правничої допомоги є неспроможними, оскільки розмір таких витрат та їх сплата відповідачем на користь адвокатського об`єднання «Адвокат» підтверджується договором про надання правової допомоги, розрахунком розміру витрат, рахунком фактурою (т.2 а.с. 4-8).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову. Постановлені судом рішення відповідають вимогам матеріального та процесуального права і не можуть бути скасовані з підстав, що наведені в апеляційних скаргах.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів -,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 08 вересня 2020 року та додаткове рішення цього ж суду від 21 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов