Справа № 446/125/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2020 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі: головуючого - судді Костюк У. І.

з участю

секретаря судового засідання Коваль В.А.

представника позивача Жарського І.Р.

розглянувши в порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Кам`янка -Бузька цивільну справу за позовом Приватного Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач за первісним позовом звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 10.06.2015 в сумі 13074,56 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 496,76 грн, заборгованість за нарахованими відсотками -8679,01 грн, 2800,00 грн заборгованість за пенею та комісією; 500 грн штрафу (фіксована частина) 598,79 грн (процентна складова), а також суму судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 1762,00 грн.

Позивач вказував, що з відповідачем 10.06.2015 був укладений договір без номеру, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Однак, відповідачем зобов`язання за договором порушувались, внаслідок чого станом на 30.11.2017 року виникла заборгованість за договором в загальному розмірі 13074,56 грн, яку позивач вимагає від відповідача повернути в повному обсязі.

Ухвалою суду від 05.02.2018 провадження у справі відкрито та призначено підготовче засідання.

23.03.2018 представник відповідача подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Вказує, про те, що позивачем не надано документів належного повідомлення боржника щодо підвищення процентної ставки за кредитом. Крім того, сплив строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки.

Представник позивача від 26.04.2018 подав через канцелярію суду відповідь на відзив, в якому просить позов задовольнити. Вказує, що форма кредитного договору була дотримана. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг, де зазначено що відповідач ознайомився та згодний з умовами та Правилами надання банківських послуг. Процента ставка по кредитному договору залишилась незмінною, а саме 43,20 % на рік, яка діяла під час укладення кредитного договору. Що стосується строків позовної давності то такий відповідно до Умов договору щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки був збільшений до 50 років. Підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені нема, оскільки порушення зобов`язання триває, відсутня можливість встановити початок перебігу позовної давності .

17.05.2018 ухвалою суду було зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 08.02.2019 поновлено провадження у справі.

27.03.2019 законним представником ОСОБА_1 ОСОБА_2 подано зустрічний позов до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним. В якому зазначає, що ОСОБА_1 є її сином та страждає розладами психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Згідно висновку судово-психіатричного експерта ОСОБА_1 страждає ураженням головного мозку змішаного ґенезу з наростаючим психоорганічним синдромом. Вважає, що за своїм психічним станом на момент підписання кредитного договору ОСОБА_1 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому наявні підстави для визнання недійсним кредитного договору б/н, укладеного 10.06.2015 між ОСОБА_1 та КБ «ПриватБанк» з урахуванням положень ст.225 ЦК України. Просить визнати недійсним кредитний договір б/н від 10.06.2015 укладений мід ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

20.06.2019 АТ «ПриватБанк» подав відзив на зустрічну позовну заяву в якому просить відмовити у зустрічному позові та задовольнити вимоги банку. Вказував про те, що при оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою дієздатною особою Між сторонами були здійсненні всі необхідні дії, які задля придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч.1 ст.202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заяви, Умови, Правила та Тарифи, з якими позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві. Тарифи-розмір винагороди за послуги Банку є невід`ємною частиною договору. Що стосується визнання кредитного договору недійсним, що фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду. Згідно дати вступу судового рішення в силу, то на момент оформлення кредитного договору позичальник був дієздатним. Крім того, відповідач пропустив строк позовної давності оскільки договір був укладений між банком та ОСОБА_1 10.06.2015, а відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом в 2019 році, тобто з пропуском строку позовної давності.

25.07.2019 ухвалою суду було призначено судово-прихіатричну експертизу.

Ухвалою суду від 02.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача за первісним позовом та представник відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 в судовому засіданні позов АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості підтримав, просив такий задовольнити, та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 інтереси якого представляє ОСОБА_2 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору недійсним відмовити.

Представник відповідача за первісним позовом та представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 у судове засідання подала клопотання про розгляд справи без її участі, в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» просить відмовити та задовольнити зустрічний позов про визнання договору недійсним.

Заслухавши представника позивача за первісним позовом та представника відповідача за зустрічним позовом, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що 23.01.2018 між позивачем і відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 500,00 грн., шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації .

У заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування основними умовами обслуговування та кредитування, що розміщені в рекламному буклеті, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 30.11.2017 становить 13074,56 грн і складається із: з заборгованості за тілом кредиту у сумі 496,76 грн, заборгованість за нарахованими відсотками -8679,01 грн, 2800,00 грн заборгованість за пенею та комісією; 500 грн штрафу (фіксована частина) 598,79 грн (процентна складова).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 10.06.2015 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 08.09.2014 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Також позивачем не надано до матеріалів справи довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна» підписаної відповідачем ОСОБА_1 ..

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року №342/180/17.

Таким чином, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти у сумі 496,76 грн. в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитом у розмірі 496,76 грн, та, у зв`язку з вищенаведеним, суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення суми заборгованості за простроченим тілом, процентам та штрафом.

Що стосується позовних вимог зустрічного позову про визнання кредитного договору недісним, то слід зазначити наступне.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України).

Згідно ч. 2, 3 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Таким чином, якщо вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.

Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Звертаючись до суду з позовом про визнання кредитного договору укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 недійсним законний представник ОСОБА_2 в обґрунтування позовних вимог посилалась на висновок судово-психіатричного експерта №340 від 14.09.2018 про те, що ОСОБА_1 страждає психічним розладом у формі розладів особистості та поведінки внасдлідок органічного ураження головного мозку змішаного ґенезу з наростаючим психоорганічним синдромом., а також на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області, згідно якого ОСОБА_1 визнаний недієздатним.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 28.11.2018 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано недієздатним. Рішення суду набрало законної сили 31.12.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, вчинений дієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи в разі, якщо судом буде встановлено, що в момент вчинення правочину вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Ухвала суду від 25.07.2019 про призначення судово-психіатричної експертизи на предмет усвідомлення значення своїх дій та керування ними ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент укладення кредитного договору б/н від 10.06.2015, не виконана у зв`язку з несплатою позивачем за зустрічим позовом витрат за проведення експертизи.

За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Виходячи з положень ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, на які посилалася ОСОБА_2 у зустрічній позовній заяві не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, не підтверджуються жодними доказами, які містяться в матеріалах справи, а відтак суд не має достатніх підстав визнати кредитний договір недійсним.

Отже, кредитний договір б/н від 10.06.2015 укладено сторонами, а саме між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 в письмовій формі за волевиявленням обох сторін, кожна із сторін розуміла мету укладення договору, та підписала його, а тому він відповідає вимогам, встановленим законом ст. 203 ЦК.

Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для часткового задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 в сумі 496,76 грн, та відмови в задоволення позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь АТ ПАТ БК «ПриватБанк» необхідно стягнути судовий збір у сумі 66,96 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268,280-282 ЦПК України, суд -

ухвалив :

позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 486,76 (чотириста вісімдесят шість гривень сімдесят шість копійок) заборгованості за кредитним договором,в решті позову відмовити.

У задоволенні зустрчної позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 66,96 (шістдесят шість гривень девяносто шість копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк», 49049, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги,50 Код .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 .

Повний текст рішення виготовлено 07.12.2020.

Суддя Костюк У.І.