Провадження № 2/761/9386/2020
У Х В А Л А

30 листопада 2020 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Саадулаєв А.І., розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Шевченківської районної державної адміністрації в м. Києві державної адміністрації (м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 24), про визнання незаконними дій щодо встановлення тарифу за надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і зобов`язання зробити його перерахунок,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якій просить:

Надати ухвалу про визнання незаконними дії виконавця послуг на обслуговування будинку та прибудинкової території по дому АДРЕСА_2 .

Зобов`язати Шевченківську районну в м. Києві державну адміністрацію надати договір про надання послуг, зробивши перерахунок тарифу 5,96 у відповідність.

Скасувати запроваджений тариф - 5,96 на оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, введений ним в дію з 01.08.2017р.

Зобов`язати Держадміністрацію Шевченківського району м. Києва зробити перерахунок за період з 01.07.2017 по 01.11.2020.

Вивчивши подану заяву, вважаю, що вона не відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

Види і зміст заяв по суті справи встановлено у ст. 174 ЦПК України, відповідно до якої заявами по суті справи є: позовна заява, відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Однак, всупереч вказаних вимог, ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду із скаргою, із змісту якої вбачається звернення позовних вимог до Шевченківської районної державної адміністрації в м. Києві державної адміністрації, що суперечить приписам процесуального законодавства щодо форми і змісту позовної заяви.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити:

повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти (п.2 ч.3 ст. 175 ЦПК України) (п.2 ч.3 ст. 175 ЦПК України). Проте, як вбачається із змісту позовної заяви, позивач не повністю дотримався вказаних вимог, не вказавши ні власного реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта, ні ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України). Також позивачем не вказано офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Пунктом 4 ч.3 ст. 175 ЦПК України встановлено, що позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них (п.4 ч.3 ст. 175 ЦПК України). Позивач вказав відповідачем Шевченківську районну державну адміністрацію в м. Києві державної адміністрації (м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 24), проте, в позовній заяві просить визнати також незаконними дії виконавця послуг на обслуговування будинку та прибудинкової території по дому АДРЕСА_2 , що очевидно, є іншою особою ніж Шевченківська районна державна адміністрація в м. Києві, однак позивач не конкретизував вказану особу.

Крім цього, суддя вважає за необхідно зазначити, що відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Однак, позивач просить скасувати запроваджений тариф - 5,96 на оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, введений ним в дію з 01.08.2017р. та зобов`язати Держадміністрацію Шевченківського району м. Києва зробити перерахунок за період з 01.07.2017 по 01.11.2020.

При цьому, позивач, обґрунтовуючи зміст заявлених ним позовних вимог, посилається на порушення «Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 №529.

Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається Конституцією України, цим та іншими законами, які не повинні суперечити положенням цього Закону.

Конституцією України визначені засади здійснення виконавчої влади в областях і районах місцевими державними адміністраціями, а також засади місцевого самоврядування, зокрема, в населених пунктах (села, селища, міста). Відповідні конституційні положення конкретизовані в законах України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про місцеві державні адміністрації».

Виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації (частина перша статті 118 Конституції України).

У частині другій статті 118 та частині другій статті 140 Конституції України встановлено, що особливості здійснення виконавчої влади і місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі, які відповідно до частини третьої статті 133 Конституції України мають спеціальний статус, визначаються окремими законами України, і до прийняття таких законів виконавчу владу в цих містах здійснюють відповідні державні адміністрації (пункт 10 розділу XV "Перехідні положення").

Згідно пункту 2 частини першої статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг), транспортні та інші послуги.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Зокрема, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених законом.

Згідно частин 1, 2 та 3 статті 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», порядок формування тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг другої групи (пункт 2 частини першої статті 14 цього Закону) визначає Кабінет Міністрів України. Виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів. Органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання).

При цьому, позивач, обґрунтовуючи зміст заявлених ним позовних вимог, посилається на порушення «Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 №529.

Виходячи із предмету та підстав позову, позовні вимоги в цій частині виходять за межі повноважень Шевченківського районного суду м. Києва та входять до компетенції Окружного адміністративного суду м. Києва, який у відповідності до ч.2 ст. 2 КАС України є судом, встановленим законом, що може перевірити, чи прийняті оскаржувані рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п.2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, заява повертається у випадках, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 4 ст. 188 ЦПК України, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

У урахуванням того, що при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, суддею встановлено порушення правила об`єднання позовних вимог, то у відповідності до п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, суддя дійшов висновку про повернення позовної заяви.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 188, 260, 353 ЦПК України, суддя,-

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Шевченківської районної державної адміністрації в м. Києві державної адміністрації (м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 24), про визнання незаконними дій щодо встановлення тарифу за надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і зобов`язання зробити його перерахунок - повернути.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: