справа № 489/6263/19 провадження №2/489/969/20
РІШЕННЯ

Іменем України

10 грудня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Долгорученко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним,

встановив:

В листопаді 2019 року представник позивача звернулась до суду з позовом до відповідача в якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , від 22.12.2000, зареєстрований Товарною біржею «Українська біржа нерухомості»; визнати за позивачем в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/2 частку вказаної квартири.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18.12.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 02.09.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 10.12.2020 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в частині поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя залишено без розгляду.

У судове засідання, призначене на 24.11.2020 на 09:30 годину, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач надав до суду клопотання в якому позовні вимоги про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 22.12.2000 підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 надала до суду письмову заяву в якій просила розгляд справи провести за її відсутності, проти задоволення вимог в частині визнання вищевказаного договору купівлі-продажу дійсним не заперечувала.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 причини своєї неявки не повідомили, правом на подання відзиву на позов не скористались. Їх повідомлення про розгляд справи здійснювалось судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши матеріали справи та письмові заяви сторін, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 22.12.2000 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , який було оформлено на Товарній біржі «Українська біржа нерухомості», відповідно до якого ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_1 .

З довідки Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 20.11.2019 № 3084 вбачається, що станом на 28.12.2012 право власності на квартиру АДРЕСА_3 за вищевказаною адресою зареєстровано за ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.2000, укладеного на ТБ «Українська біржа нерухомості» та зареєстрованого в КП ММБТІ 12.01.2001.

Так, згідно частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень статті 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вже зазначалось, предметом даного позову є визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , від 22.12.2000, зареєстрованого Товарною біржею «Українська біржа нерухомості».

Судом встановлено, що вищевказаний договір купівлі-продажу було укладено між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Сторони договору купівлі-продажу дійсності цього договору і його фактичного виконання не заперечують. Крім того, відповідач ОСОБА_2 надала заяву про розгляд справи за її відсутності та про визнання позовних вимог про визнання вищевказаного договору дійсним, що також свідчить про відсутність спору між сторонами договору щодо його дійсності.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено 22.12.2000, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР) статтею 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин.

На правовідносини, що виникли між сторонами договору, розповсюджується дія статті 47 ЦК УРСР відповідно до якої, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

У відповідності до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною.

Таким чином, позовні вимоги про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири №330 від 22.12.2000, укладеного на Товарній біржі «Українська біржа нерухомості» за яким ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_1 -, задоволенню не підлягають, оскільки позивач не є стороною договору, яка може звернутися до суду із такою вимогою, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

За такого, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, підстави для стягнення з відповідача судових витрат в порядку статті 141 ЦПК України, відсутні.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ;

відповідачі: ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ; ОСОБА_3 , місце реєстрації невідоме; ОСОБА_4 , місце реєстрації невідоме; ОСОБА_5 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_6 .

Повний текст судового рішення складено 10.12.2020.

Суддя І.В.Коваленко