справа № 631/1378/18
провадження № 2/631/123/20
11 січня 2020 року селище міського типу Нова Водолага
Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Трояновської Т.М.
за участі секретаря судового засідання М`ячиної Ю.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань приміщення Нововодолазького районного суду Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в особі Харківської обласної дирекціїПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди,
В обґрунтування вимог представник позивача зазначила, що відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АЕ/6608257 від 18.02.2016 року) Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» в особі Орджонікідзевського відділення Харківської обласної дирекціїПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» було застраховано цивільно - правову відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України водіїв при керуванні забезпеченим транспортним засобом «Toyota Land Cruiser», державний номерний знак НОМЕР_1 . Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) встановлено в сумі 100000 гривень, франшиза 0 гривень.
04 листопада 2016 року у місті Харкові по вулиці Пушкінській сталося дорожньо - транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу під керуванням відповідача та автомобіля «Porsche Cayenne», державний номерний знак НОМЕР_2 , в наслідок якої транспортні засоби отримали механічні ушкодження.
Згідно постанови Київського районного суду міста Харкова від 10 лютого 2017 року, вищевказана дорожньо - транспортна пригода відбулась в наслідок порушення ОСОБА_1 пункту 13.1 Правил дорожнього руху України.
Представник позивача зазначила, що з метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача було направлено претензію з пропозицією добровільного відшкодування спричиненої шкоди. Проте пропозиція залишилась без реагування, у зв`язку з чим Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» в особі Харківської обласної дирекціїПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» вимушене було звернутися до суду з даним позовомвідповідно до положень статей 993, 1187, 1188 Цивільного кодексу України, а також пункту 38.1.1 «г» статті 38.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Ухвалою від 10 червня 2019 року прийнято позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» в особі Харківської обласної дирекціїПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представник Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» в особі Харківської обласної дирекціїПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» в судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. На адресу суду представник позивача - Пащенко І. О., що діє на підставі довіреності, зареєстрованої за № 08 - 03 - 05/47 - 19 від 18.03.2019 року, направила заяву, зареєстровану за вхідним № 8341/19-вх. від 27.11.2019 року, відповідно до якої просила розглядати справу за відсутності представника позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі та не заперечують проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 у судові засідання, що були призначені на 06 серпня 2019 року, 03 вересня 2019 року, 25 вересня 2019 року та 12 грудня 2019 року не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень - судових повісток, отриманих відповідачем 16 липня 2019 року у судове засідання на 06 серпня 2019 року, 20 серпня 2019 року на 03 вересня 2019 року та 10 вересня 2019 року на 25 вересня 2019 року.
Причини неявки відповідача суду не відомі. Відзив на позовну заяву в порядку, передбаченому статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач не подав.
З цього приводу слід зазначити, що відповідно до пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Частиною 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (частина 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України).
Крім того, відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, зі згоди позивача по справі, суд вирішив за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення.
За таких обставин, приймаючи до уваги те, що відповідач будучи завчасно належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, повторно, без зазначення причин свого неприбуття, не з`явився у судове засідання, враховуючи те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до положень часини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України).
При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу.
Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Як вбачається з матеріалів справи, 04 листопада 2016 року о 14 годині 10 хвилин в місті Харкові по вулиці Пушкінській, будинок 82/1 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_1 , не обрав безпечного інтервалу та здійснив наїзд на автомобіль марки «Porsche», державний номерний знак НОМЕР_2 та ставши учасником дродньо - транспортної пригоди, місце ДТП покинув. Внаслідок зіткнення транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.
На момент настання дорожньо - транспортної пригоди транспортний засіб «Toyota Land Cruiser», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 був забезпечений за договором обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним 18 лютого 2016 року у місті Харкові між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» в особі Орджонікідзевського відділення Харківської обласної дирекціїПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА»та ОСОБА_3 (строк дії договору страхування з 00 години 00 хвилин 19.02.2016 до 18.02.2017), посвідченого страховим полісом № АЕ/6608257.
З постанови судді Київського районного суду міста Харкова Бородіної Н. М. прийнятої 10 лютого 2017 року у справі з єдиним унікальним № 640/1064/17, вбачається, що з вини ОСОБА_1 , який порушив пункт 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, 04 листопада 2016 року о 14 годині 10 хвилин в місті Харкові по вулиці Пушкінській, будинок 82/1 сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля марки «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який не обрав безпечного інтервалу та здійснив наїзд на автомобіль марки «Porsche», державний номерний знак НОМЕР_2 та ставши учасником дорожньо - транспортної пригоди, місце ДТП покинув. Внаслідок зіткнення транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.
З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 вбачається, що власником автомобіля марки «Porsche Cayenne», державний номерний знак НОМЕР_2 є ОСОБА_2 .
11 листопада 2016 року ОСОБА_2 подала до Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку та заява про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу (дата фіксація повідомлення про подію 04.11.2016 року о 14 годині 35 хвилин) якою повідомила про дорожньо - транспортну пригоду, що мала місце 04 листопада 2016 року за адресою: місто Харків, вулиця Пушкіна.
При вирішенні спірних правовідносин суд виходить з того, що за своїм правовим характером вони є деліктними, тобто такими, що виникли внаслідок заподіяння шкоди.
Правове регулювання спірних правовідносин здійснюється нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Цивільного кодексу України.
Пунктом 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.
Право особи, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на їх відшкодування передбачене частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України.
Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України).
Частиною 3 статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Приписами частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
При цьому, джерелом підвищеної небезпеки визнається діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина 1 статті 1187 Цивільного кодексу України).
Пленум Верховного Суду України у пункті 2 своєї Постанови № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснив, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
З огляду на положення пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно з статтею 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану винною особою, має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Пунктом 38.1.1 «г» статті 38.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.
Відповідно до частини 6 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Зі змісту постанови Київського районного суду міста Харкова від 10 лютого 2017 року у справі з єдиним унікальним № 640/1064/17 вбачається, що саме з вини ОСОБА_1 , який порушив пункт 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, 04 листопада 2016 року о 14 годині 10 хвилин в місті Харкові по вулиці Пушкінській, будинок 82/1 сталося дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля марки «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який не обрав безпечного інтервалу та здійснив наїзд на автомобіль марки «Porsche», державний номерний знак НОМЕР_2 та ставши учасником дорожньо - транспортної пригоди, місце ДТП покинув. Внаслідок зіткнення транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.
Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо - транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню.
Приписами статті 993 Цивільного кодексу України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Аналогічна норма закріплена у статті 27 Закону України «Про страхування», яка мовить, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Оскільки вина ОСОБА_1 у скоєнні 04 грудня 2016 року дорожньо - транспортної пригоди та залишенні її місця встановлена постановою Київського районного суду міста Харкова від 10 лютого 2017 року, а факт сплати позивачем суми страхового відшкодування в розмірі 12 166 гривень 00 копійок підтверджується розрахунком страхового відшкодування, платіжними дорученнями, страховим актом та іншими наданими позивачем документами, тому позовні вимоги є обґрунтованими, так як до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», яка виплатила потерпілій стороні страхове відшкодування, перейшло в порядку статті 993 Цивільного кодексу України право вимоги до винної у дорожньо - транспортній пригоді особи - відповідача ОСОБА_1 .
В силу принципу змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення.
Як вже зазначалося, у статті 81 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених Цивільного процесуального кодексу України.
Згідно частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України учасник справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Так, відповідачем ОСОБА_1 не було надано будь - яких доказів на підтвердження здійснення останнім відшкодування завданих збитків потерпілій стороні - ОСОБА_2 або позивачу - Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», а також не надано доказів, що виплачене позивачем потерпілій стороні відшкодування складає меншу суму, або вказані пошкодження транспортного засобу марки «Porsche Cayenne», державний номерний знак НОМЕР_2 , не відповідають фактичним пошкодженням.
Виходячи з викладеного суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» в особі Харківської обласної дирекціїПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» є обґрунтованими, доведеними належними і допустимими доказами, а отже є такими, що підлягають задоволенню.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» в особі Харківської обласної дирекціїПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» суд відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до частини 1, підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (пункту 1 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України).
Суд дійшов до висновку про повне задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» в особі Харківської обласної дирекціїПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА»,у зв`язку з чим необхідно стягнути з ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 гривні 00 копійок.
На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 22, 993, 1166, 1187, 1188 Цивільного кодексу України, статтями 1 - 5, 10 - 13, 17 - 19, 23, 76 - 82, 89, 133, 141, 211, 214, частиною 3 статті 211, частиною 1 статті 223, статтею 247, пунктом 2 частини 1 та частиною 2 статті 258, статтею 259, статтями 263 - 265, 267, 268, частинами 5 та 11 статті 272, частинами 1 і 2 статті 273, статтями 280 - 289, частиною 1 статті 352, статтями 354 і 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» в особі Харківської обласної дирекціїПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» в особі Харківської обласної дирекціїПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА»понесені судові витрати по сплаті судовому збору у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» в особі Харківської обласної дирекціїПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», місце знаходження:місто Харків, вулиця Полтавський шлях, будинок 7, код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 00034186.

Відповідач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків не відомий, місце проживання чи перебування: АДРЕСА_1 .

Суддя: Т. М. Трояновська