3 Справа №201/4506/20
провадження № 2/201/2206/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Іващенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

18.05.2020р. АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 402 955 грн.68 коп. (а.с. №3-7).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 10.06.2020р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.2,3 ст.274, ч.5 ст.279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. № 72).

В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяви посилався на те, що 16.09.2019р. ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим відповідачем була підписана анкета- заява б/н від 16.09.2019р.,після підписання якої ОСОБА_1 ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши 23.10.2019р. паспорт споживчого кредиту, отримав преміальну карту Word Elite зі встановленням кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 400 000 грн., зі сплатою відсотків для преміальних карток в розмірі 74,4%. Підписавши анкету-заяву позичальника від 16.09.2019р., відповідач погодився з запропонованими йому Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які разом з заявою складають договір про надання банківських послуг. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 12.04.2020р. має заборгованість в розмірі 458 425,85 грн., з яких: 402 955,68 грн. - заборгованість по кредиту, в тому числі 357 529,30 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 17 889,89 грн. - заборгованість по процентам, 37 580,28 грн. - заборгованість по простроченим процентам. Звертаючись з позовом до суду, позивач як кредитодавець, на свій розсуд визначив частину суми заборгованості, яку він бажає стягнути з відповідача та просив стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості по тілу кредиту в розмірі 402 955,68 грн., а також понесені ним судові витрати у розмірі 6 044,34 грн.

12.10.2020р. до суду від представника відповідача адвоката - Лободи І.О. (діє на підставі ордера серія АР №1024834 - а.с. №82) надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову та зазначив про те, що позивач не подав до суду доказів, що при підписанні анкети-заяви відповідач письмово був ознайомлений та погодився, саме з редакцією Умов та Правил, Тарифами банку на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, враховуючи, що надані банком Умови та Правил, Тарифи банку не підписані відповідачем, а тому не можуть вважатися складовою договору, отже, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, комісії за обслуговування рахунку, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору. Посилання позивача на те, що позичальником підписано паспорт споживчого кредиту, який додано до позову не можна вважати підтвердженням того, що сторони обумовили відсоткову ставку за користування кредитними грошима та інші платежі по договору, враховуючи, що анкета-заява позичальника не міститься інформації щодо банківського продукту, який надається позичальнику, яку саму банківську картку отримує відповідач, в той час як паспорт кредиту місить інформацію щодо семи різних карток з різними умовами кредитування. Зі змісту паспорту споживчого кредиту вбачається, що інформація зазначена у ньому зберігає чинність та є актуальною лише в період з 23.10.2019р. по 06.11.2019р. Більш того, зі змісту цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо. Отже, паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за договором, просить стягнути з відповідача заборгованість по тілу кредиту станом на 12.04.2020р. у розмірі 402 955,68 грн., але відповідно до виписки по рахунку АТ КБ "ПриватБанк" неправомірно здійснював списання з належного відповідачу карткового рахунку в рахунок сплати відсотків та щомісячних комісій за обслуговування картки, інших комісій у загальному розмірі 354 742,81 грн., тобто фактично до тілу кредиту банк включив проценти за його користування, комісії без згоди відповідача, а отже, без подання клієнтом платіжного доручення, договірне списання здійснювалось банком неправомірно. Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за договором б/н від 16.09.2019р. до позову позивачем долучено виписку по картковому рахунку з 20.12.2017р., довідку згідно якої між АТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було надано три кредитні картки з датами відкриття 20.12.2018, 07.12.2017, 28.12.2019, тобто кредитні картки були надані значно раніше дати нібито укладення кредитного договору, на підставі якого банк просить стягнути заборгованість. Розрахунок заборгованості, який поданий позивачем не відповідає дійсності, та не може підтверджувати існування боргу, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом. Також, необхідно врахувати, що відповідачем за період з 13.04.2020р. до цього часу було здійснено поповнення своєї картки в розмірі 15 065,95 грн., що підтверджується випискою по рахунку за період 01.01.2020р.- 05.10.2020р. та відповідні платежі банком не враховано. Крім того, у відзиві представник відповідача зазначив, що орієнтовний розрахунок суми судових витрат (витрати на професійну правову допомогу), які відповідач очікує понести у зв`язку із розглядом справи, становить 15 500 грн.(а.с.№83-90).

09.11.2020р. від позивача до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій АТ КБ "ПриватБанк" просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості вже за договором про надання банківських послуг б/н від 20.04.2017р. станом на 19.10.2020р. в розмірі 458 425,85 грн., з яких: 402 955,68 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 86 197,12 грн. - заборгованість за простроченими відсотками та в обґрунтування позовних вимог з урахуванням уточнень посилався на те, що 20.04.2017р. ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 20.04.2017р. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Отже, відповідач був ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви. Виконання відповідачем договору вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок, що підтверджується випискою по рахунку та встановлено початковий кредитний ліміт, у подальшому відповідач, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 23.10.2019р., отримав картку типу: Преміальна картка World Elite кредитний ліміт до 400 000 грн, номер та строк дії отриманої кредитної карток зазначено у довідці про отримані картки. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 19.10.2020р. має заборгованість - 458 425,85 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ "ПриватБанк" (а.с. №96-101).

13.11.2020р. до суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якій позивач окрім вже викладених доводів та аргументів, наголошував на тому, що відповідач з підписанням анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Розрахунок заборгованості дійсно не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу. Разом з позовною заявою позивачем суду було надано виписку по картковому рахунку, яка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5, з якої вбачається, що відповідач постійно користувався кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту, погашав заборгованість за договором, та відповідне підтверджує, що відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи (а.с. №136-141).

26.11.2020р. до суду від представника відповідача адвоката - Лободи І.О. надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що оскільки текст уточненої позовної заяви співпадає з позовною заявою, що була надана до суду раніше, тільки збільшена сума позову до 489 152,80 грн. відповідачем підтримуються заперечення проти позову викладені у відзиві на первісний позов. Додатково представник наголошував, що відповідачем здійснювалося повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, проте позивачем при розрахунку заборгованості дані платежі не враховано. Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та не визнає їх у повному обсязі, просить відмовити в позові та стягнути з позивача на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 15 500 грн. (а.с. №154).

26.11.2020р. на електрону пошту суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких окрім вже викладених раніше в наданих заявах по суті доводів за заперечень, представник повторно наголошував на тому, що, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору. Саме по собі підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг не може бути доказом укладення кредитного договору. В самому паспорті вказано, що інформація зазначена у ньому зберігає чинність та є актуальною лише в період з 23.10.2019р. по 06.11.2019р., отже, у даному випадку позивач не надав жодного документу, підписаного відповідачем, підтверджуючого, що відповідач був ознайомлений зі всіма істотними умовами договору. Щодо документів, що надані позивачем в якості доказів чинності редакції Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, а також укладення саме кредитного договору та його подальше виконання, а саме: наказ про затвердження редакції Умов та правил надання банківських послу, довідка щодо виданих кредитних карток відповідачу, довідка про зміну кредитного ліміту, виписка по рахунку, усі вони підписані тільки позивачем, та не можуть бути належними доказами, оскільки повністю залежать від волевиявлення і дій позивача (банку), який може вносити і вносить відповідні зміни в їх зміст. Щодо активного використання відповідачем кредитного рахунку, відповідач не заперечує проти використання коштів з рахунку, і він повертав ці кошти, на що звернув увагу і позивач, але він повертав саме ті кошти, котрі він фактично отримував з рахунку, а не сплачував відсотки за його користування. Щодо компенсації витрат на правову допомогу, представником суду були надані наступні документи: договір про надання правової допомоги від 01.10.2020р., акт про прийняття-передачі наданих послуг від 26.11.2020р., звіт про надані послуги від 26.11.2020р., квитанції до прибуткового касового ордера (а.с. №155-161).

Розгляд справи 13.10.2020р. було відкладено для надання можливості представнику позивача надати відповідь на відзив відповідача, який було надіслано поштою лише 12.10.2020р.

В судове засідання 30.11.2020р. сторони не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. № 92,95).

30.11.2020р. від представника позивача - Буйбарова М.В. (діє на підставі довіреності від 26.05.2020р. - а.с. №163) до суду надійшла заява, в якій представник зазначив, що позов підтримує в повному обсязі, необхідні докази наявні в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку позивача відсутні, справу просить розглядати без його участі (а.с. № 162).

Від представника відповідача - адвоката Лободи І.О., 30.11.2020р. до суду також надійшла заява, в якій представник просив розглядати справу без його участі, в задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві та запереченнях проти позову (а.с. № 164).

За таких обставин, враховуючи належне повідомлення сторін про день та час розгляду справи, надані сторонами письмовий відзив на позов, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив, суд розглянув справу 30.11.2020р. відповідно до вимог ст.223, ч.2 ст. 247 ЦПК України за відсутністю обох сторін (їх представників) та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

З урахуванням заяви АТ КБ "ПриватБанк" про уточнення позовних вимог від 09.11.2020р. суд вирішує справу в межах заявлених позивачем уточнених позовних вимог про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг від 20.04.2017р. у розмірі 489152,80 грн. на підставі наданих сторонами доказів та заперечень.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

20 квітня 2017р. ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим ним була підписана анкета - заява №б/н від 20.04.2017р., згідно якої ОСОБА_1 виявив бажання отримувати банківські послуги. В анкеті-заяві зазначено, що з підписанням відповідної заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з запропонованими йому для ознайомлення "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами Банку", складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. №101).

Відповідно до ч.1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

При винесені рішення, надаючи оцінку обґрунтованості та доведеності заявленої позивачем суми заборгованості, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частина 5 ст.263 ЦПК України визначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому, згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В уточненій позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості за договором банківського обслуговування б/н від 20.04.2017р. станом на 19.10.2020р. в розмірі 458 425,85 грн., яка складається з: 402 955,68 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 86 197,12 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідний розмір заборгованості позивачем визначений згідно до розрахунку заборгованості (а.с. №100), який заперечувався відповідачем з посиланням на те, що банком безпідставно за рахунок кредитного ліміту здійснювалося погашення процентів за користування кредитом та комісії за обслуговування рахунку.

Судом встановлено, що у анкеті-заяві, яка була підписана ОСОБА_1 20.04.2017р., не зазначена процентна ставка, виходячи з якої нараховуються проценти за користування кредитом, а також розмір комісії, яка щомісячно нараховується клієнту за обслуговування карткового рахунку, а отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами та порядок їх нарахування, а також додатковий платіж за обслуговування рахунку у викладі комісії.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості по відсотках, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку заборгованості за договором від 20.04.2017р., посилався на Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карт, Умови та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини договору.

Так, в позовній заяві позивач зазначає, що позичальник отримав кредитний ліміт на картковий рахунок у розмірі 400 000 грн. Щодо встановлення та зміни розміру кредитного ліміту позивач свої дії обґрунтовує умовами пункту 2.1.1.2.5. Умов і Правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

У відповіді на відзив, позивач зазначив, що відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме згідно до п.2.1.1.3.1. договору погашення кредиту та процентів здійснюється наступними шляхами: договірним списанням - клієнт доручає банку здійснювати списання грошей з його рахунку, в тому числі за рахунок кредитного ліміту, в розмірі процентів, які підлягають сплаті за цим Договором, 1 числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта за цим Договором (здійснювати договірне списання); внесенням клієнтом коштів у готівковій або безготівковій формі в розмірі Мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту. Таким чином, у разі відсутності коштів на рахунках, Відповідач здійснює погашення кредиту та процентів внесенням грошів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язковий платежу. Згідно до п. 2.1.1.3.2. договору мінімальний обов`язковий платіж - розмір боргових зобов`язань відповідача, розрахованих в процентах від загальної заборгованості, які щомісяця повинен сплачувати клієнт протягом строку кредиту .

Такі твердженням позивача суд оцінює критично, оскільки матеріали справи не містять доказів, що саме відповідну редакцію Умов та Правил надання банківських послуг, на умови якої посилається позивач, розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву від 20.04.2017р. Надані банком Витяг з Тарифів банку, Умови та Правил надання банківських послуг на пункти якого банк посилається позивач, як невід,ємну частину укладеного з відповідачем договору, не містить підпису відповідача про ознайомлення з ним при укладенні договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст. 11 Закону України від 12 травня 1991р. № 1023-XII "Про захист прав споживачів" ).

Згідно з пунктом 22 ч.1 ст.1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996р. № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013р. у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

В даному випадку відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_1 АТ КБ "ПриватБанк" дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19), у постановах Верховного Суду від 14.08.2019р. у справі № 229/1953/16-ц (провадження № 61-32390св18), 21.08.2019р. у справі № 643/5386/17-ц (провадження № 61-2699св18), 16.08.2019р. у справі №595/290/17-ц (провадження № 61-29972св18) тощо, які в силу ч.2 ст.416 ЦПК України є обов`язковими для застосування судами в аналогічних правовідносинах.

Крім того, позивач посилається на те, що істотні умови договору погоджено у паспорті споживчого кредиту (а.с. №35-36).

Проте, анкета-заява, підписана ОСОБА_1 від 20.04.2017р. не містить умов про те, що складовою невід`ємною частиною Договору банківського обслуговування є Паспорт споживчого кредиту.

Паспорт споживчого кредиту містить інформацію щодо типу кредитних карт як «Універсальна», «Універсальна Голд», "Картка Platinum", "Картка МС Worid Black Edition", "Картка Visa Signature", "Картка MC World Elite", "Карта Visa Infinite" за якими вказані різні умови. Також зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо.

Зі змісту даного паспорту вбачається, що інформація зазначена у ньому зберігає чинність та є актуальною лише в період з 23.10.2019р. до 06.11.2019р., в той час як позивач просить стягнути заборгованість станом на 19.10.2020р., тобто період дії умов паспорту є значно меншим періодом, ніж той, за який банк здійснює розрахунок заборгованості.

Відповідно до наданої позивачем довідки, з грудня 2017р. відповідачу було видано три кредитні картки: 1) НОМЕР_1 від 07.12.2017р. з терміном дії 11/20; 2) НОМЕР_2 від 20.12.2018р. з терміном дії 12/19; 3) НОМЕР_3 від 28.12.2019р. з терміном дії 12/22 (а.с. № 32).

Виписка з карткового рахунку відповідача вказує, що отриманими картками відповідач активно користувався, грошові кошти використовував для власних потреб в межах розміру встановленого на карту ліміту, отримував кошти шляхом зняття готівки в банкоматі, здійснював розрахунки через термінали, здійснював грошові перекази на карти третіх осіб через інтернет - банкінг Приват24, сплачував комунальні послуги, здійснював погашення заборгованості за наданим кредитом, а отже, прийняв запропоновані банком умови щодо розміру кредитного ліміту. Виписка з банківського рахунку - це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух грошових коштів та має статус первинного документу.

Відповідно до Постанови Національного банку №705 від 05.11.2014р. "Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів", користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Матеріали справи не містять даних, щодо незаконного зняття коштів з використанням вищевказаних кредитних карток та незаконну видачу вказаних карток на її ім`я ОСОБА_1 третім особам.

Таким чином, доказом фактів: встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок, користування відповідачем кредитними коштами є виписка по рахунку, яка є належним доказом надання кредитних коштів. Відповідний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 20.10.2020р. справа №456/3643/17 провадження № 61-9882 св20.

Проте, при дослідженні судом виписок по рахунку (а.с.№ 9зв-30, 88-90) встановлено, що за період з 29.12.2018р. по 01.08.2020р. АТ КБ "ПриватБанк" за рахунок кредитного ліміту було проведено списання грошових коштів 307 271,76 грн. в рахунок сплати відсотків, щомісячних комісій за обслуговування картки, деталі операції "списання відсотків за користування кредитним лімітом", "щомісячна комісія за обслуговування картки" та відповідно на суму, яка списувалася збільшувалася заборгованість по тілу кредиту.

При цьому, в більшості випадків операції по договірному списанню, банком проводилися за наявності простроченої заборгованості по тілу кредиту на дату списання, що спростовує посилання позивача на те, що договірне списання банком відповідно до п.2.1.1.3.1. обґрунтовано проводилося за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта за договором.

Таким чином, враховуючи, що позивачем не доведено, що при підписанні анкети-заяви від 20.04.2017р. між сторонами було досягнуто згоди про умови кредитування, а саме, розміру відсотків за користування кредитом, розміру комісій за обслуговування рахунку, а також те, що відповідач був обізнаний та погодився з редакцією Умов та Правил та умовами щодо проведенням банком договірного списання, а отже, позивачем не надано належних доказів погодження клієнтом п.2.1.1.3.1. Умов і Правил, керуючись яким банк здійснював погашення процентів, комісії за рахунок кредитного ліміту, внаслідок чого збільшувалася заборгованість по тілу кредиту, суд приходить до висновку про те, що з загальної суми заборгованості по тілу кредиту станом на 19.10.2020р. в розмірі 402 955,68 грн. мають бути відраховані суми погашення 307 271,76 грн., які віднесені банком на погашення відсотків за користування кредитним лімітом та комісії за обслуговування рахунку.

Посилання представника відповідача на те, що банком не враховані здійснені відповідачем за період з 13.04.2020р. по 19.10.2020р. платежі на погашення заборгованості в розмірі 15 065,95 грн., суд оцінює критично, оскільки відповідні операції погашення відображені в розрахунку заборгованості стовпчик "сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості" (а.с. №100), а надана банком виписка по картковому рахунку відображає операції, які були здійснені відповідачем на погашення заборгованості починаючи з 20.12.2017р .

Що стосується доводів представника відповідача про безпідставне списання банком інших комісій в сумі 47 471,05 грн. (колонка 6 виписки по рахунку "сума комісії), то суд їх оцінює критично та зазначає, що згідно виписки по рахунку, відповідач здійснював велику кількість операцій: "переказ на карту ПриватБанку через додаток Приват24", "зняття готівки в банкоматі", "видача готівки у відділені" "платіж на адресу комунальних або інших підприємств" за що передбачено плату комісії, і в цьому випадку відповідальність відповідача по сплаті комісії виникала в момент використання кредитного ліміту, як тільки він самостійно підтверджував проведення операції за рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду в банкоматах, підписанням чеку, або підтвердження платежу через додаток Приват24. Виходячи з чого, суд приходить до висновку, що здійснюючи вищенаведені платіжні операції, відповідач був обізнаний з розміром комісії, яка підлягала сплаті, а оскільки платежі були проведені з кредитного рахунку то і сума комісії списувалася за рахунок кредитного ліміту, а тому підлягає стягненню.

Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі не повернуті, матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до суду з приводу безгрошовості договору, а також враховуючи вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що залишок заборгованості по тілу кредиту, яка підлягає стягненню з відповідача становить 95 683,92 грн. (за розрахунком: 402 955,68 грн. прострочена заборгованість по тілу кредиту станом на 19.10.2020р. - 307 271,76 грн. сума погашень, які здійснені банком в порядку договірного списання на погашення відсотків за користування кредитом та комісії за обслуговування рахунку).

Позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" в частині стягнення заборгованості за відсотками 86 197,12 грн. не ґрунтуються на умовах договору, а тому не підлягають задоволенню.

Підсумовуючи викладене, позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" підлягають частковому задоволенню, а саме, в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором про надання банківських послуг б/н від 20.04.2017р. станом на 19.10.2020р. по тілу кредиту в розмірі 95 683,92 грн.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України суд зазначає.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Із положень ч.ч. 1-4 ст.137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-цвід 20.09.2018р. суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Надання правової допомоги адвокат Лобода І.О. здійснював на підставі ордеру про надання правової допомоги АР №1024834 від 29.09.2020р. за договором про надання правової допомоги б/н від 01.10.2020р.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу суду надано: копію договору про надання правової допомоги б/н від 01.10.2020р., укладеного між позивачем ОСОБА_1 та адвокатським бюро "КВО ВАДІС" в особі керуючого - адвоката Лободи І.О.; акт про прийняття - передачі наданих послуг від 26.11.2020р., згідно якого адвокат з 01.10.2020р. по 26.11.2020р. надав замовнику юридичні послуги: усна консультація з вивченням документів та правовий аналіз позову з доданими документами - вартість 4 000грн. (2год*2 000грн.), підготовка процесуального документу «Відзив на позовну заяву» - вартість 8 000 грн. (4 год*2 000грн.), прогнозована участь адвоката у судових засіданнях вартість - 4 500 грн. (3 засідання *1 500 грн.), транспорті витрати (виїзд орієнтовано на два судових засідання) - 900 грн. (300грн. *3), витрати на поштові послуги по пересиланню позивачу відзиву на позов та копій - 100 грн.; звіт про надані послуги від 26.11.2020р., згідно якого адвокатом був наданий зазначений в акті від 26.11.2020р. перелік послуг, вартість яких 15 500 грн.; квитанції до прибуткового касового ордера №0113 від 08.10.2020р. про сплату клієнтом 7 750 грн., та №0156 від 02.11.2020р. про сплату 7 750 грн. (а.с. № 157-161).

Суд зазначає, що стягненню підлягають не лише ті витрати на правничу допомогу, що стосуються участі в судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі, наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, підготовка запитів.

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2020р., №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010р., №37246/04).

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, при вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд враховує обсяг фактично наданої правничої допомоги адвокатом пов`язаної з розглядом цивільної справи та приходить до висновку, що на користь відповідача з позивача підлягають стягненню понесені судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно тій частині позовних вимог, в задоволенні яких банку відмовлено.

Так, у справі, що розглядається судом, підтверджені витрати на послуги адвоката в розмірі 12 623 грн. (із заявленої, як орієнтовний розмір, суми на правову допомогу - 15 500грн.), а саме: надання консультації з вивченням документів та правовий аналіз позову та додатних до нього документів - вартість 4 000 грн., підготовка відзиву на позовну заяву - вартість 8 000 грн., витрати на поштові послуги по відправленню адвокатом позивачу відзиву на позовну заяву - вартість 23 грн. (а.с. №91), виїзд до суду для участі у двох судових засіданнях 13.10.2020р. та 30.11.2020р. (а.с. № 92, 164 ) - вартість 600 грн. (300грн. *2). Не підтвердженими є витрати на правову допомогу по безпосередній участі адвоката у судових засіданнях, оскільки судові засідання 13.10.2020р. та 30.11.2020р. відбувалися за відсутності представників обох сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами, а також не підтверджені витрати по поштовому відправленню на адресу позивача відзиву на суму саме 100грн. (до відзиву долучена квитанція про вартість поштового відправлення - 23грн.).

Втім, оскільки позов АТ КБ "ПриватБанк" задоволено на суму 95 683 грн.92 коп. (замість заявленої 489 152грн.80коп.), то з позивача на користь відповідача слід стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 469,20 грн. (95 683,92 грн. х12 623 грн.:489 152,80 грн.=2 469,20 грн.)

При подачі позову банком сплачено судовий збір у розмірах: 6 044,34грн. (основний позов) та 1 292,95грн. (уточнений позов), отже на загальну суму 7 337,29 грн. (а.с. № 2, 103).

У відповідності до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог у розмірі 1 435,26 грн. (95 683,92 грн. х 7 337,29 грн. : 489 152,80 грн. = 1 435,26 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 207, 256, 257, 259, 267, 634, 638, 648, 1048, 1054 ЦК України, постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19), постановами Верховного Суду від 14.08.2019р. у справі № 229/1953/16-ц (провадження № 61-32390св18), від 21.08.2019р. у справі № 643/5386/17-ц (провадження № 61-2699св18), від 16.08.2019р. у справі №595/290/17-ц (провадження № 61-29972св18), ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 133, 137, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за договором про надання банківських послуг б/н від 20.04.2017р. по тілу кредиту станом на 19.10.2020р. в сумі 95 683 грн.92 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 435 грн. 26 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 469 грн. 20коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.