Постанова

Іменем України

11 січня 2020 року

м. Київ

справа № 750/474/19

провадження № 61-18622св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Чернігівська міська рада,

третя особа - Друга Чернігівська державна нотаріальна контора,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 травня 2019 року в складі судді: Требух Н. В., та постанову Чернігівського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Бобрової І. О., Губар В. С., Шитченко Н. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Чернігівської міської ради, третя особа: Друга Чернігівська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Позовна заява обґрунтована тим, що з червня 1993 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом однією сім`єю та вели спільне господарство за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджують свідки. 13 червня 1990 року ОСОБА_2 була придана 1/8 частина житлового будинку по АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі на частину житлового будинку, в якому ОСОБА_1 продовжує проживати та обслуговувати. Спадкова справа після смерті ОСОБА_2 відкрита Другою Чернігівською державною нотаріальною конторою і встановлення даного факту необхідно для оформлення спадщини.

ОСОБА_1 просила встановити факт проживання її та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу понад п`ять років (з червня 1993 року до часу відкриття спадщини ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2).

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що надані позивачем документи про здійснення організації поховання померлого ОСОБА_2 не є достатніми доказами для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу без наявності інших ознак сім`ї. ОСОБА_1 , подаючи до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради, заяву про призначення субсидії за місцем своєї реєстрації по АДРЕСА_1 , уточнену декларацію та довідки КП «Деснянське» Чернігівської міської ради про склад своєї сім`ї, не вказувала про проживання разом з нею інших членів сім`ї, зокрема, ОСОБА_2 (фотокопія на а.с.105, 129, 144, 155, 166). Субсидію ОСОБА_1 отримує з березня 2013 по теперішній час. ОСОБА_2 , звертаючись за оформленням субсидії за місцем свої реєстрації по АДРЕСА_3 , також подавав заяву та довідку про склад сім`ї від 26 листопада 2015 року, заповнював відповідну декларацію. В цих документах, окрім себе, інших осіб, як членів своєї сім`ї, не вказував (фотокопія на а. с.192, 193). Субсидію ОСОБА_2 отримував з жовтня 2015 року до лютого 2018, регулярно оновлюючи довідки, які містили інформацію щодо самостійного проживання в своїй частині будинку. Вказані докази спростовують твердження позивача про проживання її та ОСОБА_2 однією сім`єю. Позивачем не надано будь-яких допустимих доказів проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу, що були підставою для виникнення у них із ОСОБА_2 прав та обов`язків подружжя.

При відхиленні доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було допитано свідків, які могли підтвердити її спільне проживання із ОСОБА_2 апеляційний суд вказав, що судом першої інстанції в судовому засіданні 03 травня 2019 року з`ясовувалась думка ОСОБА_1 з приводу заявленого нею клопотання про допит свідків, проте остання на їх допиті не наполягала, що підтверджується відповідним протоколом судового засідання від 03 травня 2019 (а. с. 213 - 314). Письмові зауваження відповідно до статті 249 ЦПК України щодо неповноти або неправильності протоколу судового засіданні від 03 травня 2019 року позивачем не подавались.

Аргументи учасників справи

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржені рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.При цьому, посилалася на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 необхідно для прийняття спадщини від ОСОБА_2 . Відповідно до ст. 1264 ЦК у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. В інший спосіб, як через задоволення позовної заяви, ОСОБА_1 документально не може підтвердити факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Однак, судом першої інстанції не було враховано доводи і пояснення, не було допитано свідків, які можуть підтвердити спільне проживання позивача з ОСОБА_2 та вивчено документи на підтвердження зазначених обставин.

У грудні 2019 року Чернігівська міська рада через представника Кулешову М. А. подала відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін. Відзив мотивований безпідставністю та необґрунтованістю доводів касаційної скарги. Вказує, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкритої спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої статті З СК України про те, що сім`ю складають, особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини. Судом 1 інстанції встановлено, що на підтвердження своїх вимог позивачем надано лише договір-замовлення на організацію та проведення поховання від 20 лютого 2018 року, довідку про факт встановлення смерті, копію лікарського свідоцтва про смерть та гарантійні талони на придбання техніки ОСОБА_2 . Однак, вказані докази не підтверджують факт спільного проживання, ведення спільного побуту, наявність взаємних прав та обов`язків між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 протягом 5 років до часу відкриття спадщини. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про факт постійного проживання разом із спадкодавцем.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 15 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 та після його смерті відкрилась спадщина.

ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_1 зареєстрована з 2003 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно договору-замовлення № 710 ОСОБА_1 здійснила поховання ОСОБА_2

07 червня 2018 року Другою чернігівською державною нотаріальною конторою за заявою ОСОБА_1 була заведена спадкова справа.

ОСОБА_1 подаючи до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради заяву про призначення субсидії за місцем своєї реєстрації по АДРЕСА_1 , уточнену декларацію та довідки КП «Деснянське» Чернігівської міської ради про склад своєї сім`ї, не вказувала про проживання разом з нею інших членів сім`ї, зокрема, ОСОБА_2 Субсидію ОСОБА_1 отримує з березня 2013 по теперішній час.

ОСОБА_2 звертаючись за оформленням субсидії за місцем свої реєстрації по АДРЕСА_3 також подавав заяву та довідку про склад сім`ї від 26 листопада 2015 року заповнював відповідну декларацію. В цих документах, окрім себе, інших осіб, як членів своєї сім`ї, не вказував. Субсидію ОСОБА_2 отримував з жовтня 2015 року до лютого 2018 року регулярно оновлюючи довідки, які містили інформацію щодо самостійного проживання в своїй частині будинку.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18) зроблено висновок, що «для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю».

У абзаці 1 частини другої статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що ОСОБА_2 не довела, що постійно проживала із спадкодавцем однією сім`єю протягом п`яти років, суди зробили обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального та процесуального права, і зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржені рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 травня 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков