Постанова

Іменем України

10 січня 2020 року

м. Київ

справа № 643/14209/15-ц

провадження № 61-33509св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Хижняк Андрій Миколайович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 30 серпня 2017 року в складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Колтунової А. І., Кругової С. С.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті»), приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Хижняка А. М. (далі - приватний нотаріус Хижняк А. М.) про захист прав споживача, розірвання кредитного договору, відшкодування моральної шкоди, визнання дій незаконними.

Позовна заява мотивована тим, що 07 травня 2012 року між ним та ТОВ «Порше Мобіліті» укладено кредитний договір № 50004292, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався надати позивачеві кредит у сумі 346 122,00 грн, що еквівалентно на дату укладання договору 43 050,00 дол. США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим позначенням - для придбання автомобіля «Volkswagen». Позивач, в свою чергу, зобов`язався прийняти кредитні кошти, належним чином використовувати та повернути ТОВ «Порше Мобіліті» у повному обсязі шляхом здійснення щомісячних платежів відповідно до договору та згідно з графіком погашення кредиту.

04 червня 2012 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до пункту 1.2 якої цільовим призначенням кредиту є сплата страхових платежів відповідно до договору страхування від 14 липня 2013 року № EO-Q199-PM2-13-00385.

01 квітня 2014 року сторони домовилися змінити строк кредиту, викладений

в розділі «Основні умови Кредиту».

Починаючи з лютого 2014 року позивач почав отримувати рахунки за кредитом з високими процентами, при цьому про зміну процентної ставки споживчого кредиту повідомлений не був, діями відповідача порушуються його права як споживача.

24 червня 2015 року позивач достроково погасив кредит в сумі 95 200,00 грн та звернувся до відповідача з відповідною заявою, в якій просив розірвати кредитний договір від 07 травня 2012 року № 50004292 на придбання автомобіля.

17 липня 2015 року приватним нотаріусом Хижняком А. М. видано виконавчий напис про звернення стягнення на автомобіль, на підставі якого 11 серпня 2015 року відкрито виконавче провадження та винесено постанову про арешт майна боржника та заборону його відчуження.

У зв`язку з викладеним, позивач просив визнати дії TOB «Порше Мобіліті» та приватного нотаріуса Хижняка А. М. незаконними, розірвати кредитний договір від 07 травня 2012 року № 50004292 внаслідок дострокового виконання зобов`язань та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 1 500 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 31 січня 2017 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано дії ТОВ «Порше Мобіліті» та приватного нотаріуса Хижняка А. М. незаконними. Розірвано кредитний договір від 07 травня 2012 року № 50004292 на придбання автомобіля «Volkswagen», укладений між ОСОБА_1 та

ТОВ «Порше Мобіліті», внаслідок дострокового виконання зобов`язань (пункт 7.3 кредитного договору). У решті позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 24 червня 2015 року достроково погасив кредит, отже виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором від 07 травня 2012 року № 50004292, про що письмово повідомив відповідача. 17 липня 2015 року приватний нотаріус Хижняк А. М. вчинив виконавчий напис про звернення стягнення на автомобіль, тобто після повного погашення кредиту.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 30 серпня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що за кредитним договором від 07 травня 2012 року № 50004292 існує заборгованість. 17 липня 2015 року приватним нотаріусом Хижняком А. М. вчинено виконавчий напис на погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Порше Мобіліті» та звернуто стягнення на заставне майно. Виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, не визнаний, таких позовних вимог позивачем не заявлено. Кредитний договір в цілому або його окремі пункти також недійсними не визнані. За таких обставин кредитний договір на викладених у ньому умовах не можна вважати виконаним, підстав для його для розірвання не встановлено.

Аргументи учасників справи

У вересні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати.

Посилаючись на статтю 11 Закону України «Про захист прав споживачів»

в частині заборони надання кредитів в іноземній валюті зазначає, що застосування еквіваленту іноземної валюти в кредитному договорі

є неправомірним, а норми частини другої статті 524 ЦК України не можуть застосовуватись до спірних правовідносин. Графік погашення кредиту складений в іноземній валюті, що є порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Умови кредитного договору є несправедливими, що

є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків.

У жовтні 2017 до суду касаційної інстанції надійшли заперечення TOB «Порше Мобіліті» на касаційну скаргу, в якому відповідач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Рух справи

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 25 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в цій справі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з підпунктом 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

МОТИВУВАЛЬНАЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що 07 травня 2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті» укладено кредитний договір № 50004292, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався надати позивачеві кредит у сумі 346 122,00 грн, що еквівалентно на дату укладання договору 43 050,00 дол. США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим позначенням - для придбання автомобіля «Volkswagen», а позивач зобов`язався прийняти кредитні кошти, належним чином використовувати та повернути ТОВ «Порше Мобіліті»

у повному обсязі шляхом здійснення щомісячних платежів відповідно до договору та згідно з графіком погашення кредиту.

17 липня 2015 року приватним нотаріусом Хижняком А. М. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на автомобіль, на підставі якого 11 серпня 2015 року відкрито виконавче провадження та винесено постанову про арешт майна боржника та заборону відчуження.

Згідно змісту статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило

є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так

і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша та друга статті 1054 ЦК України).

Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Суд апеляційної інстанції встановив, що позивачем заявлені позовні вимоги про розірвання кредитного договору з підстав його дострокового виконання. При цьому ОСОБА_1 окремі умови договору вважав протиправними, тому їх не виконував.

Згідно статті 18 Закону(в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним

у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Згідно частини другої статті 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

У частині другій статті 533 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті

у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Тлумачення частини другої статті 524 та частини другої статті 533 ЦК України дозволяє зробити висновок, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Таким чином, ЦК України надає сторонам договору можливість встановити «валютне застереження» у вигляді грошового еквівалента в іноземній валюті при укладенні договору. При цьому грошовий еквівалент в іноземній валюті буде виступати складовим елементом ціни

в договорі.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскарженого судового рішення) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Встановивши, що за кредитним договором від 07 травня 2012 року № 50004292 існує заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Порше Мобіліті», 17 липня

2015 року приватним нотаріусом Хижняком А. М. вчинено виконавчий напис на її погашення та звернення стягнення на заставне майно, цей виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, не визнаний, кредитний договір або його окремі умови недійсними не визнавались, апеляційний суд зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позову.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено без додержання норм матеріального

і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду апеляційної інстанції ? без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 30 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат