ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9166/20 Справа № 185/9765/19 Суддя у 1-й інстанції - Гаврилов В. А. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, у м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2020 року про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення частки у спільній сумісній власності, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визначення частки у спільній сумісній власності.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій вказувала, що відповідач почав руйнувати будинок для виселення позивача з будинку, здійснює дії з метою продати свою частину третій особі. Оскільки на час звернення з заявою про забезпечення позову відповідач є власником спірної частини житлового будинку, розпорядження цим майном утруднить виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на 44/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 ; до набрання чинності рішення у справі №185/9765/19, заборонити ОСОБА_1 , іншим особам у будь-який спосіб вчиняти дії спрямовані на пошкодження, руйнування, знищення, псування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 .

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2020 року накладено арешт на 44/100 частки домоволодіння, яке розташовано в АДРЕСА_1 .

Заборонено ОСОБА_1 , іншим особам у будь-який спосіб вчиняти дії спрямовані на пошкодження, руйнування, знищення, псування житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 .

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2020 року про забезпечення позову скасувати та відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що спірний будинок не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки 44/100 часток належить відповідачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 1989 року та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті рідного батька; саме позивач разом з донькою чинять перешкоди відповідачу в користуванні його частиною будинку, а не навпаки; позивач не мешкає у спірному будинку, будинок є нежилим; питання щодо зустрічного забезпечення позову взагалі не вирішувалося судом; позивач не надала доказів, що дії відповідача можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач своїми діями зменшує вартість спільного майна, яке підлягає поділу.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, зважаючи на наступне.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З огляду на вимоги, заявлені ОСОБА_2 в заяві про забезпечення позову, вона не зазначає, яким чином може бути утруднене та буде неможливим в майбутньому виконати судове рішення у разі задоволення її позовних вимог. Отже, яким саме чином може бути невиконане рішення суду, заявником не зазначено.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Однак, у порушення зазначених вище вимог процесуального закону, вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд першої інстанції не обґрунтував причини застосування саме такого виду забезпечення позову. Суд не зазначив доказів і мотивів, з яких дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що заявником доведено наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволені заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2020 року про забезпечення позову скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2020 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.