ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9485/20 Справа № 209/853/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Багбая Є. Д. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 вересня 2020 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ФІНРАЙТ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ПАТ Імексбанк (правонаступником якого є ТОВ Фінансова компанія ФІНРАЙТ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, згодом змінили предмет позову.

Вказували, що 23 липня 2012 року між ПАТ Імексбанк та відповідачем був укладений кредитний договір № 999-99923393/1, відповідно до якого банк надав відповідачу овердрафт за допомогою платіжної картки Visa Electron, з максимальною сумою заборгованості 50 000 грн., зі сплатою 19% річних від суми заборгованості, та з встановленням дати остаточного повернення овердрафту до 22 липня 2015 року. Також, 23 липня 2012 року між банком та відповідачем був укладений договір №999-00023393 про відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів з видачею платіжної картки VISA для фізичної особи. Відповідач зобов`язався повернути овердрафт банку в повному обсязі з нарахованими процентами за фактичний час його використання та сплачувати щомісячно комісію за розрахункове обслуговування поточного рахунку, загальна сума щомісячного платежу за договором була визначена в розмірі 2 452,80 грн.

Зазначали, що відповідач з травня 2016 року по жовтень 2016 року здійснював погашення заборгованості по кредиту, станом на 05 грудня 2019 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 45 965,19 грн. та складається з суми боргу з урахуванням індексу інфляції за 2017-2019 роки в розмірі 42 938,95 грн. та 3% річних з грудня 2016 року по листопад 2019 року в розмірі 3 026,24 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором №999-00023393/1 від 23 липня 2012 року у розмірі 45 965 грн.19 коп, що складається з суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за 2017-2019 року 42 938,95 грн. та три проценти річних з грудня 2016 року по листопад 2019 року 3 026,24 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 вересня 2020 року позов ТОВ «Фінансова компанія «ФІНРАЙТ» задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ФІНРАЙТ» заборгованість за кредитним договором № 999-00023393/1 від 23 липня 2012 у розмірі 45 965,19 грн., що складається із суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за 2017-2019 рр. - 42 938,95 грн. та три проценти річних з грудня 2016 року по листопад 2019 року 3 026,24 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ФІНРАЙТ» судовий збір у розмірі 557,78 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 березня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що: ані позивач, ані правонаступник не зверталися до суду із вимогою щодо стягнення боргу за договором №999-00023393 про обслуговування поточного рахунку, хоча щомісячну плату включено в розрахунок боргу за кредитним договором №999-00023393/1; сума позову повинна бути зменшена на 10 540 грн. комісії, 9 152, 80 грн. штрафу і 3 036, 24 грн. 3% річних, всього 22 729, 04 грн. з зарахуванням до погашення тіла та відсотків по кредиту вже сплачених як комісія 6 159,66 грн. з пропорційним розподіленням судових витрат; в тексті договору №999-00023393/1, заяві про перегляд заочного рішення заявах відповідача з 2012 року вказується місце проживання відповідача, за місцем реєстрації відповідач не проживає, у місцевого суду не було повноважень розглядати дану справу.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 вересня 2020 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 липня 2012 року між ПАТ Імексбанк та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №999-99923393/1, відповідно до якого банк надав відповідачу овердрафт за допомогою платіжної картки Visa Electron, з максимальною сумою заборгованості 50 000 грн., зі сплатою 19% річних від суми заборгованості,та з встановленням дати остаточного повернення овердрафту до 22 липня 2015 року. 23 липня 2012 року між сторонами укладено договір про відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів з видачею платіжної картки VISA для фізичної особи, що підтверджується кредитним договором №999-00023393/1.

Місцевим судом також встановлено, що банк свої зобов`язання за договором кредиту виконав в повному обсязі, але відповідач порушив умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 05 грудня 2019 року за кредитним договором утворилася заборгованість у розмірі 45 965,19 грн. і яка складається із суми боргу з урахуванням індексу інфляції за 2017-2019 роки в розмірі 42 938,95 грн. та 3% річних з грудня 2016 року по листопад 2019 року в розмірі 3 026,24 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по кредитному договору станом на 18 жовтня 2013 року /а.с.20-21/ та розрахунком заборгованості за період з лютого 2014 року по жовтень 2019 року /а.с.235-236/. Відповідач порушив умови договору, не сплачував щомісячну сплату комісії за розрахункове обслуговування поточного рахунку, позивачем було направлено лист претензію про дострокове погашення кредиту у 30-ти денний термін з дати отримання листа в розмірі 43 572,70 грн., що підтверджується повідомленням №7109 від 16 серпня 2013 року /а.с.26/ проте заборгованість відповідачем добровільно не погашено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання по договору відповідачем, у встановлений строк, не виконані, сума заборгованості підтверджена документально і підлягає стягненню на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановивши, що відповідач порушив умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 05 грудня 2019 року за кредитним договором утворилася заборгованість у розмірі 45 965,19 грн., яка складається із суми боргу з урахуванням індексу інфляції за 2017-2019 роки в розмірі 42 938,95 грн. та 3% річних з грудня 2016 року по листопад 2019 року в розмірі 3 026,24 грн., суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Посилання апеляційної скарги на те, що сума позову повинна бути зменшена на 10 540 грн. комісії, 9 152, 80 грн. штрафу і 3036, 24 грн. 3% річних, всього 22 729, 04 грн. з зарахуванням до погашення тіла та відсотків по кредиту вже сплачених як комісія 6 159,66 грн. з пропорційним розподіленням судових витрат колегія суддів до уваги не приймає.

Так, з матеріалів справи, а саме з заяви про зміну предмету позову вбачається (а.с.234 зворот), що позивач наполягав на тому, що заборгованість позивача по тілу кредиту складає 33 624 грн. 86 коп.

Згідно розрахунків позивача (а.с.235,236), виходячи саме з цієї суми, позивачем розраховано встановлений індекс інфляції та три відсотки річних, підстав вважати, що сума 33 624 грн.86 коп. є не виключно тілом кредиту, як зазначає апелянт, у колегії суддів немає, відповідач не заявляв клопотання про проведення у справі відповідної експертизи та не спростував розрахунку, наведеного банком.

З зазначених розрахунків також вбачається, що розрахунки здійснені позивачем за договором №999-00023393/1, позивач просив стягнути заборгованість саме за цим кредитним договором, посилання апелянта на те, що щомісячну плату за договором № 999-00023393 включено в розрахунок боргу за кредитним договором №999-00023393/1 нічим не підтверджуються.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 09 грудня 2020 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.