КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді - доповідача: Білич І.М.

суддів: Коцюрби О.П., Іванченка М.М.

при секретарі: Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Печерського районного суду м. Києва Батрин О.В.,

у цивільній справі № 757/44907/19-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 7» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2019 року ТОВ «Рада 7» звертаючись до суду з позовом, ставило питання про стягнення з ОСОБА_1 , як з власника квартири заборгованості за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 6156,12 грн. основного боргу, інфляційної складової боргу - 655,90 грн. та 3% річних - 279,57 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що позивач є житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговує будинок АДРЕСА_1 , власником квартири у якому є ОСОБА_1 . Між сторонами наявний договір «про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території» від 14.07.2003 року, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався щомісячно вносити платежі за отримані послуги, однак указаний обов`язок належним чином не виконує. У зв`язку з чим виникла заборгованість за період з 01.03.2017 року по 31.03.2018 року включно в розмірі 6156,12 грн., яку позивач просить стягнути на свою користь у судовому порядку з нарахуванням платежів, передбачених ст. 625 ЦК України.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 лютого 2020 року позовні вимоги ТОВ «Рада 7» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Рада 7» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 6 156 грн. 12 коп., інфляційну складову боргу у розмірі 655 грн. 90 коп., 3% річних у розмірі 279 грн. 57 коп., що разом становить 7 901,59 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 ,посилаючись на неповне з`ясування судом фактичних обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив рішення суду скасувати, відмовивши позивачу у задоволенні позовних вимог, стягнувши на його користь понесені судові витрати.

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Сторони, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, у судове засідання не з`явилися.

Відповідач до початку розгляду справи подав заяву про можливість її розгляду без його участі.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність сторін в силу вимог передбачених положеннями ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності між сторонами фактичних договірних відносин та доведеності факту надання позивачем відповідачу житлово-комунальних послуг, нарахування плати за які здійснювалося відповідно до встановлених рахунків, які позивачем не оспорені.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Доводами поданої апеляційної скарги є те, що судом при ухваленні рішення не враховано факт відсутності між сторонами договірних відносин, оскільки договір від 14.07.2003 року, на який посилається позивач був укладений між ним ( ОСОБА_1 ) та іншою юридичною особою - ТОВ «Рада» Корпорації «Позняки-Жил-Буд». Безпідставно не взято до уваги відсутність доказів того, що ТОВ «Рада 7» є правонаступником указаної організації, як і доказів надання позивачем будь-яких житлово-комунальних послуг відповідачу. З урахуванням того, що за спірний період він сплачував за комунальній послуги іншій юридичній особі - ТОВ ІОЦ «Рада», яка будь-яких претензій щодо повноти та своєчасності оплати до нього не має. Підтвердженням відсутності підстав для задоволення позову також є рішення Печерського районного суду м. Києва від 08.11.2016 року, яким вже було відмовлено ТОВ «Рада 7» у позові до нього з аналогічними вимогами, оскільки позивачем не було доведено факт надання послуг ОСОБА_1

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Так, судом при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 .

За змістом статей 322, 360 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно зі ст.1Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у залежності від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання, централізоване опалення тощо),

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт тощо),

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо).

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд ( заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно з п.5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Такі ж вимоги передбачені в п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45.

Зазначене свідчить, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Таким чином, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово -комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання балансоутримуючою організацією ( позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу) та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

У той же час, договір «про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території» від 14.07.2003 року, на який посилався позивач у позовній заяві, було укладено між ОСОБА_1 та ТОВ «Рада» Корпорації «Позняки-жил-буд». При цьому даних, що позивач є правонаступником ТОВ «Рада» Корпорації «Позняки-жил-буд» матеріали справи не містять.

Разом з тим відповідно до акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об`єкта від 20.03.2007 року - будинку по АДРЕСА_1 експлуатуючою організацією цього будинку є ТОВ «Рада 7».

Відповідно до Статуту ТОВ «Рада 7» затвердженого рішенням загальних зборів учасників, протокол № 01/919 від 21.02.2019 року, ТОВ «Рада 7» створено з метою здійснення підприємницької діяльності шляхом задоволення потреб юридичних, фізичних осіб в його продукції, роботах ( послугах, товарах) та реалізації на основі отриманого прибутку інтересів учасників та працівників товариства.

Предметом діяльності товариства є, зокрема, комплексне обслуговування об`єктів: загальне прибирання будинків; інша діяльність із прибирання будинків і промислових об`єктів; інші види діяльності із прибирання: надання ландшафтних послуг; постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря; виробництво електроенергії ; передача електроенергії; розподілення електроенергії; торгівля електроенергією; виробництво газу, розподілення газоподібного палива через місцеві ( локальні ) трубопроводи; постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря; забір, очищення та постачання води; каналізація; відведення й очищення стічних вод; збирання, оброблення й видалення відходів; відновлення матеріалів, збирання відходів; збирання безпечних відходів; збирання небезпечних відходів оброблення та видалення відходів; оброблення та видалення безпечних відходів; оброблення та видалення небезпечних відходів, інша діяльність щодо поводження з відходами.

Встановивши, що саме ТОВ «Рада 7» у спірний період була експлуатаційною організацією по наданню житлово-комунальних послуг за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, 6-Б, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку встановлення між сторонами фактичних договірних відносин, за якими у належне відповідачу житло, надавалися житлово-комунальні послуги, нарахування плати за які здійснювалося позивачем відповідно до встановлених рахунків.

Доводи скаржника про те, що управління будинком здійснює ОСББ «Старонаводницька 6-Б», не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки згідно відомостей, наявних у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вбачається, що указана юридична особа зареєстрована 02.02.2018 року, почала здійснювати діяльність з квітня 2018 року, тобто поза межами спірного періоду, за який позивачем заявлені вимоги про стягнення заборгованості.

Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг, сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Хоча у частині 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від сплати послуг у повному обсязі (позиція висловлена Верховним Судом України в постанові № 6-2951цс15 від 20 квітня 2016 року).

Згідно з доводами позивача, які не були спростовані відповідачем у встановленому порядку, квартира останнього облаштована всіма зручностями, відповідач користується та отримує в повному обсязі житлово-комунальні послуги та послуги ,з утримання будинку та прибудинкової території.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, за ОСОБА_1 рахується заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг в розмірі 6156,12 грн.

Платежі, здійснені у спірний період ОСОБА_1 ( надані копії квитанцій до суду апеляційної інстанції по сплаті житлово-комунальних послуг на рахунок ТОВ ІОЦ «Рада») повністю враховані позивачем при складенні розрахунку заборгованості наданому ними разом з позовною заявою виходячи з того, що у відповідності до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вбачається, що ТОВ ІОЦ «Рада» є засновником ТОВ «Рада 7», тобто є афілійованою з позивачем юридичною особою, яка на підставі договору доручення має право на виставлення рахунків та отримання платежів по виставленим рахункам споживачам ТОВ «Рада 7».

Факт відсутності між сторонами договору про надання житлово-комунальних послуг також підтверджується рішенням Печерського районного суду міста Києва від 08 листопада 2016 року у справі № 757/27178/15ц, що набрало законної сили.

Наявність обставин встановлених Печерським районним судом у рішенні від 08 листопада 2016 року за результатами розгляду позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальність «Рада -7» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у відповідності до положень ст. 82 ЦПК України не є обов`язковими для суду при розгляді даного позову з урахуванням того, що стосуються іншого періоду часу нарахування позивачем витрат по наданню житлово-комунальних послуг відповідачу.

Доказів оплати житлово-комунальних послуг за спірний період часу, у повному обсязі відповідачем суду не надано. Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг в сумі 6156,12 грн. з урахуванням виплат, передбачених ст. 625 ЦК України, що разом становить 7091,59 грн.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 368, 372, 374,375, 381 -384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: