Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.11.2020 Справа №607/10354/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Шаталюка А.О.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5 . Під час звернення до Першої тернопільської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, їй стало відомо, що із заявою на прийняття спадщини також звернулася ОСОБА_2 , як дружина померлого, про яку їй ніколи не було відомо. Із паспорта померлого ОСОБА_5 дійсно вбачається, що 25 вересня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Вважає, що шлюб між ними є таким, що зареєстрований без наміру створити сім`ю та набуття прав та обов`язків подружжя. Вказала, що спірний шлюб було укладено з метою набуття ОСОБА_2 права на спадкування після смерті ОСОБА_5 , з корисливих мотивів та відповідно, усунення від спадкування належної їй частки у майні спадкодавця. Спільне господарство між її батьком та відповідачкою не велось, спільного сімейного бюджету вони не мали, спільного майна набуто не було, проживали окремо та дітей від шлюбу не було. Крім того, ОСОБА_5 з 1994 р. до смерті хворів на опійну наркоманію, розлади психіки та поведінки та був наркотично залежною людиною. Після смерті ОСОБА_5 відповідач не була присутня на похороні та не приймала участі у оформлені та проведенні усіх ритуальних та поминальних заходів. Вважає, що відповідач не мала наміру створити сім`ю із її батьком. Відтак, просить шлюб укладений 25 вересня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області визнати недійсним.

Відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позов з порушення строків, передбачених ч.7 ст.178 ЦПК України, з причин, які судом було визнано не поважними.

28 лютого 2019 року у даній справі проведено підготовче судове засідання, за наслідками якого закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача адвокат Багранюк В.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задоволити посилаючись на мотиви, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили у їх задоволенні відмовити.

Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази суд встановив

25 вересня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 25.09.2014 року.

Позивач ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 27.08.1998 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 від 04 липня 2017 року.

Судом встановлено, що спільних дітей від даного шлюбу у сторін не було.

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно.

ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 в межах шестимісячного строку звернулись із заявами до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_5 .

Як вбачається з інформації КУТОР «Тернопільського обласного наркологічного диспансеру» від 21.05.2018 р. №2063/1, з 11 березня 1994 року ОСОБА_5 перебував на диспансерному обліку в КУТОР Тернопільський обласний наркологічний диспансер» з діагнозом «опійна наркоманія», з 2006 року з діагнозом «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності по квітень 2017 року. ОСОБА_5 визнавався хворим на наркоманію та неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні в КУТОР «Тернопільський обласний наркологічний диспансер» з приводу опійної наркоманії в 1995 році, 1996 році. Після 1996 року на лікуванні в диспансері не перебував до квітня 2017року.

Крім цього, ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні у Тернопільському обласному протитуберкульозному диспансері з 23.03.10 р. по 07.07.2010 р. з діагнозом туберкульоз легень. З 06.10.2010 р. по 31.10.2010 р. ОСОБА_5 продовжував лікування в Бережанському тубдиспансері. З 27.12.2010 р. по 06.01.2011 р. ОСОБА_5 лікувався у Кременецькому тубдиспансері. З 17.12.2010 р. по 14.03.2012 р. ОСОБА_5 перебував на замісній підтримувальній терапії метадон.

Згідно довідки ПП «Наш дім» №11384 від 05.07.2017р. ОСОБА_5 був зареєстрований з 22.02.2005р., в АДРЕСА_1 .

Також, як вбачається із довідки виданої ПП «Наш дім» №3047 від 24.05.2018р., ОСОБА_2 проживає без реєстрації по АДРЕСА_1 .

Згідно акту обстеження житлових умов про фактичне проживання від 24.05.2018р. ПП «Наш дім» встановлено факт проживання ОСОБА_2 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , ОСОБА_7 суду зазначили, що покійний ОСОБА_5 ніколи не розповідав про свою дружину ОСОБА_2 з якою перебував у шлюбі, а також про ведення із нею спільного господарства та спільного бюджету.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які часто були у квартирі АДРЕСА_2 підтвердили ту обставину, що часто бачили ОСОБА_5 з його з дружиною ОСОБА_2 , яка за ним доглядала та останні проживали, як повноцінна сім`я.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 3, 36, 55 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно; шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків; дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

У статті 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу.

Відповідно ч. 1 ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка.

Згідно ч. 2 ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

Частиною 2 ст. 41 СК України передбачено, що при вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 42 СК України право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу.

Пленум Верховного Суду України у п. 13 своєї постанови N 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснив, що за рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а

також у разі його фіктивності (ст. 40 СК) ( 2947-14 ).

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_2 вільно, без стороннього примусу на них та між ними, здійснили своє волевиявлення шляхом надання вільної згоди, як відповідно жінка і чоловік, на реєстрацію шлюбу між ними, протилежне судом не встановлено.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили суду ті обставини, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 проживали разом як сім`я, вели спільне господарство.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 покликається на ту обставину, що відповідач, укладаючи шлюб з її батьком, переслідувала корисливу мету, а саме шлюб був укладений відповідачкою з метою отримання квартири.

Однак, позивач не довела відсутності у батька реального наміру створити сім`ю і набути прав та обов`язків подружжя. За таких обставин, самі по собі доводи позивача про те, що метою укладення шлюбу для відповідача було отримання квартири не дає підстав для визнання шлюбу недійсним.

Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного суду №750/6471/15-ц від 29 серпня 2018 року.

При цьому, суд на бере до уваги пояснення ОСОБА_6 , який є братом покійного ОСОБА_5 , оскільки останній перебував його місцем проживання із ОСОБА_2 , а саме : АДРЕСА_1 кілька разів. З наведених підстав, суд відкидає пояснення свідка ОСОБА_7 , який також не був очевидцем проживання ОСОБА_5 за вказаною адресою.

Таким чином, суд оцінивши та дослідивши докази надані сторонами, а також матеріали справи, враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 заперечує фіктивність шлюбу, зареєстрованого з ОСОБА_5 з яким остання проживала 2 роки 8 місяців, вела спільне господарство, наявність реальних намірів у створенні сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя, добровільність реєстрації сторонами шлюбу, відсутність доказів на підтвердження того, що шлюб було укладено лише з метою отримання відповідачем житла, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215, 256 ЦПК України, ст.ст. 1218, 1261, 1270, 1272 ЦК України, суд ,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним, відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду у повному обсязі складено 09 грудня 2020 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан