Ухвала

03 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 591/2641/20

провадження № 61-17724ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сумського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфі Трейд» про стягнення грошових коштів, сплачених за договором купівлі-продажу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфі Трейд» (далі - ТОВ «Комфі Трейд») на свою користь грошові кошти в сумі 4 599 грн, сплачені ним за придбання товару, а також 4 000 грн - на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 19 серпня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ТОВ «Комфі Трейд» на користь ОСОБА_1 4 599 грн неповернутих коштів за товар. Стягнуто з ТОВ «Комфі Трейд» на користь ОСОБА_1 4 000 грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Сумського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «Комфі Трейд» задоволено. Рішення Зарічного районного суду міста Суми від 19 серпня 2020 року скасовано і ухвалено нове рішення. В задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

27 листопада 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Сумського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення Зарічного районного суду міста Суми від 19 серпня 2020 року.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2020 року (на час подання касаційної скарги) - 2 102 грн.

Ціна позову в цій справі становить 8 599 грн (4 599 грн + 4 000 грн), що станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100 = 210 200 грн).

Касаційна скарга подана на підставі пунктів 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

На обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення ОСОБА_1 вказав, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішення застосував статтю 8 Закону України «Про захист прав споживачів» без урахування висновку щодо її застосування у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 08 травня 2018 року у справі № 686/8534/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Крім того, відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування частини четвертої статті 13 Закону України «Про захист прав споживачів» у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Необхідність розгляду малозначної справи в касаційному порядку ОСОБА_1 обґрунтував тим, що касаційна скарга стосується питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Суди попередніх інстанцій в цій справі дійшли протилежних висновків щодо тлумачення положень частини четвертої статті 13 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, місцевий суд дійшов висновку про те, що право споживача на розірвання договору, укладеного на відстані, є безумовним, не пов`язується з жодною подією, умовою та гарантується Законом України «Про захист прав споживачів». Розірвання договору, укладеного на відстані, здійснюється у спосіб повідомлення продавця (виконавця) про це протягом чотирнадцяти днів з моменту підтвердження інформації або з моменту одержання товару чи першої поставки товару. Таким чином, в розумінні статті 13 Закону України «Про захист прав споживачів» отримання продавцем заяви про розірвання договору купівлі-продажу на відстані є фактом розірвання договору купівлі-продажу. Аналогічні висновки щодо тлумачення частини четвертої статті 13 Закону України «Про захист прав споживачів» викладені також в інших судових рішеннях, зокрема: у рішенні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 червня 2019 року у справі № 398/864/19, у рішенні Залізничного районного суду міста Львова від 09 жовтня 2019 року у справі № 462/5178/19, у рішенні Сихівського районного суду міста Львова від 05 листопада 2019 року у справі № 464/4748/19, у рішенні Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 06 грудня 2019 року у справі № 201/9101/19, у рішенні Московського районного суду міста Харкова від 28 січня 2020 року у справі № 643/15312/19, у рішенні Рівненського міського суду Рівненської області від 29 січня 2020 року у справі № 569/12256/19, у рішенні Приморського районного суду міста Маріуполя від 10 березня 2020 року у справі № 266/6684/19, у рішенні Роменського районного суду Сумської області від 09 червня 2020 року у справі 585/290/20, у рішенні Гощанського районного суду Рівненської області від 08 вересня 2020 року у справі № 557/66/20, у рішенні Козелецького районного суду Чернігівської області від 13 жовтня 2020 року у справі № 734/1434/20. Разом з тим апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні дійшов висновку, що для розірвання договору, укладеного на відстані, необхідно зберігати товар у незміненому стані, а факт експлуатації товару позбавляє споживача права розірвати договір на підставі частини четвертої статті 13 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, заявник зазначив, що справа становить значний суспільний інтерес, тому що в умовах карантинних обмежень, які суттєво впливають на можливість придбавати товари в межах торгівельних залів, купівля побутових товарів на відстані є практично єдиним способом для споживача стати власником необхідних для повсякденного побуту речей. При цьому такий вид придбання товарів має свою специфіку. Право бути захищеним від товарів і послуг неналежної якості є фундаментальним правом споживачів.

Наведені доводи касаційної скарги свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктами а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для розгляду справи судом касаційної інстанції, тому, не дивлячись на те, що справа є малозначною, оскаржувані в ній судові рішення підлягають перегляду в касаційному порядку.

Касаційна скарга подана у встановлений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України. ОСОБА_1 як споживач звільнений від сплати судового збору за подання цієї касаційної скарги на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Оскільки наведені доводи касаційної скарги викликають необхідність їх перевірки, то слід відкрити касаційне провадження в цій справі та витребувати матеріали справи.

Керуючись статтями 389, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року.

Витребувати із Зарічного районного суду міста Суми цивільну справу № 591/2641/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфі Трейд» про стягнення грошових коштів, сплачених за договором купівлі-продажу та відшкодування моральної шкоди.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 04 січня 2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов