Справа № 449/821/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2020 р. Перемишлянський районний суд Львівської області в складі:

головуючого: судді Борняк Р.О.,

секретаря: Баран П.Д.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: адвоката Кирик Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Перемишляни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Третьої особи: Виконавчого комітету Бібрської міської ради Великоглібовицького Старостинського округу про виселення із-за неможливості спільного проживання та зняття з реєстрації,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2 про виселення із-за неможливості спільного проживання та зняття з реєстрації з будинку АДРЕСА_1 . Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона являється головою домогосподарства, який знаходиться в АДРЕСА_1 . Разом із нею у будинку проживає мати ОСОБА_3 , донька з дітьми, брат та колишній чоловік ОСОБА_2 . Відповідач проживає в даному будинку разом зі мною з моменту одруження, тим самим створює їй, доньці та іншим членам сім`ї нестерпні умови для спільного проживання. Відповідач постійно скандалить, погрожує їй та іншим фізичною розправою, вживає алкогольні напої, вчиняє домашнє насильство по відношенню до неї, часто перебуває в агресивному та неадекватному стані, ображає її та її матір похилого віку нецензурною лайкою, тобто створює жахливі умови для проживання в одному приміщенні. Позивач, її мати та донька бояться перебувати в будинку з відповідачем, який влаштовує дебоші, перебуваючи в нетверезому стані, оскільки передбачити його поведінку по відношенню до них. Відповідач вчиняє по відношенню до неї психологічне і фізичне насильство, через, що позивач постійно перебуває в стані емоційного збудження через пережитий страх від дій та вчинків останнього. Позивач неодноразово зверталась до Перемишлянського відділення поліції з заявами про вжиття заходів до відповідача через постійні дебоші та скандали, які він влаштовує в будинку АДРЕСА_1 , а саме: тричі в 2019р., щодо відповідача складався адміністративний протокол 172-2 ч.І КУпАП, негативна поведінка ОСОБА_2 змусила її розірвати шлюб з відповідачем в січні 2019 року. Проте, незважаючи на ряд звернень в правоохоронні органи, ряд зауважень, відповідач належних для себе висновків не зробив, а продовжує створювати позивачу та членам її сім`ї неможливі умови для нормального проживання. Підсумовуючи викладене, вважає, що в даній ситуації необхідно зважати перед усім на її інтереси та інтереси членів її сім`ї, які проживають із нею та відповідачем і яким останній створив нестерпні умови для спільного проживання. За даних обставин врегулювання нормального способу проживання можливе лише шляхом виселення ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1 та зняття з реєстрації, оскільки її прохання переглянути свою поведінку, а також заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Позивач в судове засідання з`явився, позов підтримав в повному обсязі, давши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, згідно якого проти задоволення позову заперечив, оскільки вважає його безпідставним. Зазначає, що він не вчиняє скандали та не застосовує погрози та домашнє насильство, а навпаки старається мирно вирішувати всі негативні ситуації, які виникають. З моменту укладення шлюбу з ОСОБА_1 вели спільне господарство та вкладали кошти у ремонт будинку та його облаштування, побудували сарай, літню кухню та інші господарські будівлі. Протягом часу спільного проживання з позивачем він вкладав всі зароблені кошти для ведення спільного господарства, що істотно збільшило його вартість, а відтак вважає будинковолодіння по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя. Крім цього звертає увагу на те, що будь-якого іншого нерухомого майна придатного для проживання у нього немає, як і немає змоги таке придбати.

Відповідач в судове засідання з`явився, заперечив проти заявленого позову з мотивів викладених у відповіді на відзив.

Передставник Третьої особи в судове засідання не з`явився, проте належним чином був повідомлений про дату та місце розгляду справи про причини своєї неявки суд не повідомив.

Свідок по справі ОСОБА_4 , пояснила, що вона є дочкою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , дійсно ОСОБА_2 часто перебуває в стані алкогольного сп`яніння, через це вдома стало нестерпно жити, оскільки ОСОБА_2 обзиває, принижує ОСОБА_1 в присутності дітей та чужих осіб, через що викликали працівників поліції. Дані конфлікти тривають мінімум три роки, за цей період ОСОБА_2 проживає в кухні.

Свідок по справі ОСОБА_5 пояснив, що ОСОБА_2 ремонтував будинок в АДРЕСА_1 , перекривав дах, на даний час проживає в кухні, на протязі 2-3 років у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникають конфлікти, підтвердив факт, що коли ОСОБА_2 вип`є то чіпляється до ОСОБА_1 .

Свідок по справі ОСОБА_3 , пояснила, що вона є матір`ю ОСОБА_1 , її зять ОСОБА_2 після одруження з донькою перейшов жити до них додому, спочатку жили добре, а останні 5 років часто перебуває в стані алкогольного сп`яніння, чіпляється до неї, вчиняє конфлікти і сварки.

Свідок по справі ОСОБА_6 , пояснив, що дійсно існує конфлікт між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , даний конфлікт існує через те, що ОСОБА_1 виганяє ОСОБА_2 з дому де він проживає, іншого житла ОСОБА_2 немає.

Заслухавши думку сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, мотивуючи це наступним.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності здобувається в порядку, визначеному законом.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

П. 26 Правил реєстрації місця проживання (Постанова КМУ №207 від 02.03.2016 р.) передбачено, що підставою зняття з реєстрації місця проживання особи, може бути також рішення суду про зняття з реєстрації місця проживання особи.

Згідно довідки Великоглібовецького старостинського округу виконавчого комітету Бібрської міської ради від 26.06.2019 року, встановлено, що ОСОБА_1 є головою домогосподарства в АДРЕСА_1 .

Будинковою книгою встановлено, що у житловому будинку по АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2 .

Згідно рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 22.01.2019 року, встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Листами-відповіддями з Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП у Львівській області, стверджено, що ОСОБА_1 тричі зверталася до них, з приводу конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно відповідді КП Львівської обласної ради Золочівське МБТІ від 06.11.2019 року, встановлено, що державна реєстрація права приватної власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 не проводилася.

Характеристикою Великоглібовицького старостинського округу виконавчого комітету Бібрської міської ради, встановлено, що по місцю проживання ОСОБА_2 характеризується з позитивної сторони, врівноважений, ввічливий, не конфліктний.

Службовою характеристикою стверджено, що ОСОБА_2 займає посаду 4 розряду виробничого підрозділу Вокзал станції Львів філії Пасажирська компанія АТ Українська залізниця, за час своєї трудової діяльності зарекомендував себе кваліфікованим, здібним, наполегливим, працівником.

Вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 16.07.2020 року ОСОБА_2 засуджено за ст.126-1 КК України, тобто за вчинення умисного систематичного психологічного насильства щодо колишньої дружини ОСОБА_1 , що призвело до психологічних страждань й емоційної залежності потерпілої особи, до 160 годин громадських робіт.

Відповідно до ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.4 та ч.5 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції пр. захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2,4, 7 та 11 до Конвенції» закріплені принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власник володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

За ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки факт неможливості спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтверджуються матеріалами справи,пояснення свідків і самих сторін по справі, суд вважає за доцільне виселити ОСОБА_2 із будинковолодіння АДРЕСА_1 та зняття його з реєстрації місця проживання, згідно вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили.

На підставі викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити. Виселити ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1 із-за неможливості спільного проживання, шляхом зняття останнього з реєстрації.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 768,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Львівського Апеляційного суду через Перемишлянський районний суд Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення складений 16.10.2020 року.

Суддя Р. О. Борняк