КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Апеляційне провадження: Доповідач Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/9506/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 369/5698/18

02 грудня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Желепи О.В.

- Олійника В.І.
при секретарі - Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 грудня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Пінкевич Н.С., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,-

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1 га з кадастровим номером :01:006:5071, яка розташована в с.Віта-Поштова, Києво-Святошинського району, Київської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.
Вказував на те, що земельна ділянка набута ним у власність шляхом приватизації на підставі рішення сільської ради, право власності зареєстровано у відповідності до чинного законодавства, але прибувши до своєї земельної ділянки, маючи намір оглянути та провести дії щодо очистки від чагарників, не зміг потрапити до неї, оскільки ділянка була обнесена загорожею з колючого дроту, на якому містились попереджувальні таблички про заборону проходу на земельні ділянки. Біля паркану були озброєні працівники військової частини НОМЕР_1 , які пояснили, що огороджена територія належить військовій частині, але жодних документів на підтвердження цим обставинам не надали.
На його звернення до Віто-Поштової сільської ради щодо статусу його земельної ділянки, 08 травня 2018 року отримав відповідь, в якій повідомлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:006:5071 належить йому на праві приватної власності, однак, загороджена Військовою частиною НОМЕР_1 з метою вжиття недопущення сторонніх осіб на територію військової частини. Також повідомлено, що відповідно до ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 січня 2018 року за клопотанням слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області майора поліції Громадського Б.А. було накладено арешт, зокрема, і на земельну ділянку, що належить позивачу, шляхом заборони відчуження, об`єднання, поділу та розпорядження.
Вказував на те, що, як власник земельної ділянки, має права вимагати усунення перешкод у здійсненні його права власності, у добровільному порядку відповідачі відмовляються відновлювати його порушені права.
Посилаючись на наведене, з урахуванням уточненої позовної заяви від 25 травня 2018 року, позивач просив:
усунути перешкоди в користуванні належній йому на праві приватної власності земельної ділянки, площею 0,1 га з кадастровим номером :01:006:5071, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 знести самовільно встановлену огорожу з колючого дроту, що огороджує вказану земельну ділянку;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 усунути перешкоди у здійснення позивачем ОСОБА_1 права власності, користування, володіння, розпорядження земельною ділянкою, належній йому на праві власності земельної ділянки площею 0,1 га. з кадастровим номером :01:006:5071, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства шляхом не чинення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні земельною ділянкою.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 грудня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначав, що він у відповідності до закону є власником земельної ділянки площею 0,10 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:006:5071 та має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, що було доведено та підтверджено доказами під час розгляду справи.
Вказував на те, що належними доказами, зокрема, листом сільської ради від 07 травня 2018 року № 02-26/389, листом Київського квартирно-експлуатаційного управління № 303/25-2808 від 08 травня 2018 року, підтверджено факт встановлення військовою частиною НОМЕР_1 огорожі на земельній ділянці в межах якої знаходиться і земельна ділянка з кадастровим номером :01:006:5071. Звертав увагу апеляційного суду на те, що під час розгляду справи у суді першої інстанції представники відповідачів не заперечували факт встановлення військовою частиною НОМЕР_1 огорожі на земельній ділянці в с. Віта-Поштова до складу якої входить і земельна ділянка з кадастровим номером :01:006:5071. Відтак, вважав, що суд першої інстанції безпідставно оцінив вказані докази критично.
Крім того, зазначав, що судом при ухваленні рішення про відмову у задоволенні позову не враховано рішення від 30.11.2017 року № 30-34 Віта-Поштової сільської ради, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.12.2017 року та лист Київського квартирно-експлуатаційного управління від 08 травня 2018 року № 303/25-2808, які свідчать про те, що порушення прав позивача почалося 16 березня 2018 року, а право власності на земельну ділянку позивач зареєстрував 04 грудня 2017 року.
Військова частина НОМЕР_1 у відзиві на апеляційну скаргу просила апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 грудня 2019 року - без змін, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга є необґрунтованою. Зазначала, що будучи обізнаною про факт належного землекористування військовою частиною земельною ділянкою площею 32 га, Віта-Поштова сільська рада прийняла рішення № 8-98 від 30.06.2016 про внесення змін в рішення Віта-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 4 сесії 5 скликання «Про затвердження матеріалів інвентаризації та надання дозволу на збір технічної документації по оформленню права постійного користування землею військової частини НОМЕР_1 » та надала дозвіл військовій частині на збір технічної документації по оформленню права постійного користування землею загальною площею 12, 2044 га під розміщення військової частини, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , чим фактично зменшила площу зазначеної земельної ділянки з 32 га до 12 га. За вказаним фактом військовою прокуратурою Київського гарнізону внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12.01.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 426-1 КК України. 30 листопада 2017 року на підставі розпорядження № 30-8 Віта-Поштової сільської ради, 34 громадянам, зокрема і позивачу, надано дозвіл на розроблення проектів та затвердження технічної документації щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства. Підставою виникнення права власності позивача є рішення органу місцевого самоврядування Віта-Поштової сільської ради від 30.11.2017 № 30-34. Разом з тим, жодних рішень щодо передачі земельної ділянки громадянам, Кабінетом Міністрів України та Міністерством оборони України не приймалось, а тому зазначена земельна ділянка залишається перебувати в державній власності. Водночас, Міністерство оборони України, Київське квартирно-експлуатаційне управління та військова частина НОМЕР_1 не звертались із відповідною заявою про припинення права користування спірною земельною ділянкою до її власника.
Київське квартирно-експлуатаційне управління у відзиві на апеляційну скаргу просило апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 грудня 2019 року залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Зазначало, що з поданих позивачем документів до суду першої інстанції неможливо було встановити коли, ким встановлений паркан на заявленій земельній ділянці, яким чином він проходить по заявленій земельній ділянці. У матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що право позивача порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, як саме порушуються відповідачами права позивача на земельну ділянку чи які виникають перешкоди у її використанні за цільовим призначенням. Інформація, викладена у листі Віта-Поштової сільської ради є фактично виклад іншої думки (зі слів), а лист Київського КЕУ дійсно не містить посилання на заявлену земельну ділянку позивача. Зауважувало, що обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 фактично дублюють доводи позовної заяви, які судом першої інстанції були детально розглянуті, та наданf вірна оцінка. Вказувало на те, що набуття позивачем у власність земельної ділянки відбулося на незаконних підставах, при цьому в діях сільської ради вбачаються протиправні дії, про що порушено кримінальну справу, а тому Київське квартирно-експлуатаційне управління не вбачає правових підстав для задоволення позову. Наголошувала, що розпорядження Ради Міністрів УРСР від 06.06.1955 № 685-027РС у с. Віта-Поштова Києво-Святошинського району Київської області про відведення для потреб Міністерства оборони України земельну ділянку в/м № 254, на якій дислокується батальйон зв`язку військової частини НОМЕР_1 є чинним та в установленому порядку не скасовувалось.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Представник відповідача Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України - Сулима І.В., та представник відповідача Військової частини НОМЕР_1 - Гарбуз І.В. проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Віта-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №30-34 від 30 листопада 2017 року передано безкоштовно у власність, в межах норм безоплатної передачі, ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :01:006:5071, площею 0,1000 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в с.Віта-Поштова Києво-Святошинського району Київської області; внесено відповідні зміни до Державного земельного кадастру; право власності на земельну ділянку зареєстровано в порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження».
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №106680512 від 07 грудня 2017 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:006:5071, площею 0,1000га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в с.Віта-Поштова Києво-Святошинського району Київської області.
Згідно листа Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №02-26/389 від 17 травня 2018 року 25 квітня 2018 року на розширеній зустрічі сільського голови з громадськістю Командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_3 (який діє відповідно до Статуту гарнізону і караульної служби та Наказами керівництва) було зазначено про те, що військовою частиною було огороджено земельні ділянки, на якій, зокрема, знаходяться і земельні ділянки з кадастровими номерами :01:006:5070, :01:006:5071, з метою вжиття заходів недопущення сторонніх осіб на територію військової частини, оскільки дані земельні ділянки є їх власністю.
Згідно листа Київського квартирно-експлуатаційного управління від 08.05.2018 № 303/25-2808, відповідно до Протоколу проведення наради під головуванням заступника Міністра оборони України від 16 березня 2018 щодо розгляду питання оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку військового містечка № НОМЕР_2 Головному квартирно-експлуатаційному управлінню Збройних Сил України спільно з Головним управлінням оперативного забезпечення Збройних Сил України визначено завдання розпочати топогеодезичні роботи щодо формування земельних ділянок та визначення (уточнення) меж та площ частини земельної ділянки зазначеного військового містечка. На ПвК «Центр» покладено завдання невідкладно вжити заходів щодо поновлення огорожі військового містечка № НОМЕР_2 (с. Віта-Поштова). З урахуванням вказаного, роботи щодо встановлення стовпів та натяжкою на них дротів на земельній ділянці, розміщеній в с. Віта-Поштовій виконувались представниками військової частини НОМЕР_1 .
Із листа Управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області від 18 червня 2015 року встановлено, що відповідно до державної статистичної звітності (форма 6-зем) станом на 01 січня 2015 року в межах Києво-Святошинського району Київської області за Міністерством оборони України обліковується серед інших і Віто-Поштова сільська рада, площею 32,0 га.
Згідно з актом інвентаризації земель оборони, проведеної у 1993 році інститутом землеустрою Української Академії аграрних наук, за військовою частиною НОМЕР_1 рахувалося 33,6 га земель по Віто-Поштовій сільській раді Києво-Святошинського району Київської області, у тому числі 32,7 га у постійному користуванні військової частини.
За висновками комісії, затвердженими постановою спільного засідання колегії Міністерства оборони України та державного комітету України по земельних ресурсах від 23 листопада 1993 №8/11, запропоновано залишити у постійному користуванні Міністерства оборони України по цьому військовому містечку земельну ділянку площею 32,0 га, та 1,6 га.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що право позивача порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, як саме порушуються відповідачами права позивача на земельну ділянку чи які виникають перешкоди у її використанні за цільовим призначенням.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки оскаржуване судове рішення не відповідає фактичним обставинам справи та змісту заявлених позовних вимог, чим порушує права власника на користування та розпорядження своєю земельною ділянкою.
Згідно з частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Пунктом 3 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Положеннями статті 152 ЗК України закріплено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказував на те, що встановлення Військовою частиною № НОМЕР_1 огороджувального паркану з колючого дроту на земельній ділянці, яка зареєстрована за ним на праві власності, порушують його право користування та володіння такою земельною ділянкою, а тому, військова частина має усунути перешкоди у користуванні та володінні земельною ділянкою шляхом знесення огорожі з колючого дроту.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Так, на підтвердження порушення прав позивача користування земельною ділянкою, що належить йому на праві власності, позивач надав лист № 02-26/389 від 07.05.2018 року, в якому зазначено, зокрема, що 25 квітня 2018 року на розширеній зустрічі сільського голови Віта-Поштової сільської ради з громадськістю Командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_3 (який діє відповідно до Статуту гарнізону і караульної служби та Наказами керівництва) було зазначено про те, що військовою частиною було огороджено земельні ділянки, на якій, зокрема знаходиться і земельна ділянка з кадастровим номером :01:006:5071 з метою вжиття заходів недопущення сторонніх осіб на територію військової частини, оскільки дані земельні ділянки є їх власністю. Однак, сільська рада доводить до відома про те, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:006:5071 є приватною власністю ОСОБА_1 на підставі рішення, яке ніким не скасовані та є чинними на даний час.

Таким чином, вищезазначене дає підстави дійти висновку про те, що на земельних ділянках, серед яких знаходиться і земельна ділянка позивача, що належить йому на праві приватної власності, військовою частиною встановлено огорожу, що фактично унеможливлює користування позивачем своєю власністю.
При цьому, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, представник військової частини не заперечував того, що дійсно земельні ділянки огороджено, і доступ до них не є вільним. Крім того, на спростування вказаних обставин відсутні і докази в матеріалах справи. Представник Військової частини НОМЕР_3 лише наголошував на тому, що позивач отримав у власність земельну ділянку з порушенням вимог законодавства України, проте колегія суддів відхиляє такі посилання, оскільки зазначене не є предметом позову.
Відтак, колегія суддів встановивши, що Військовою частиною НОМЕР_1 порушено право позивача на користування земельною ділянко з кадастровим номером :01:006:5071, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, приходить до висновку, що наявні підстави для зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні належній йому на праві власності земельної ділянки з кадастровим номером :01:006:5071, площею 0,1 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 знести самовільно встановлену огорожу з колючого дроту, що огороджує вказану земельну ділянку.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 усунути перешкоди ОСОБА_1 у володінні та розпорядженні земельною ділянкою, що належить йому на праві власності, оскільки судом не встановлено, що відповідачами порушується таке право позивача, а саме володіти та розпоряджатися нею.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 грудня 2019 року підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову, та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні належній йому на праві власності земельної ділянки з кадастровим номером :01:006:5071, площею 0,1 га, яка розташована за адресою: Київська обл.., Києво-Святошинський район, с. Віта-Поштова, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 знести самовільно встановлену огорожу з колючого дроту, що огороджує вказану земельну ділянку.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою задовольнити частково.
Зобовязати Військову частину НОМЕР_1 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою з кадастровим номером :01:006:5071, площею 0,1 га, яка розташована за адресою: Київська обл.., Києво-Святошинський район, с. Віта-Поштова, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 знести самовільно встановлену огорожу з колючого дроту, що огороджує вказану земельну ділянку.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 08 грудня 2020 року.

Головуючий: Судді: