ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1645/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/7642/19 Категорія: 305010900 Марцішевська О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група»;

треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група»;

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про відшкодування витрат внаслідок настання цивільно-правової відповідальності,

в с т а н о в и в:

у червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 27 березня 2015 року між сторонами був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом № АІ/7749829 на строк з 28 березня 2015 року по 27 березня 2016 року.

07 листопада 2015 року сталась дорожньо-транспортна пригода, вина ОСОБА_1 у якій була встановлена вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 серпня 2016 року.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 березня 2018 року стягнуто з позивача на користь потерпілих ОСОБА_2 , ОСОБА_3 матеріальну шкоду 74 352,16 грн. та моральну шкоду в розмірі 4 000 грн. та 2000 грн відповідно.

Позивач вказує, що на виконання вказаного судового рішення він сплатив потерпілим визначені судом суми в рахунок відшкодування моральної шкоди. Крім того, частина коштів була сплачена від імені дружини позивача ОСОБА_4 та ТОВ «проект 20172, засновником якого є дружина позивача, а керівником сам позивач.

Всього на виконання рішення суду було сплачено на користь потерпілих 97653,25 грн.

Позивач вважає, що сплативши вказані суми, він фактично виконав зобов`язання зі сплати страхового відшкодування потерпілим особам замість відповідача.

28 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до страховика із листом, в якому пропонував здійснити йому компенсацію сплачених коштів, однак, у відповіді відповідача від 14 лютого 2019 року повідомлено, що з наданих документів не можливо визначити розмір витрат, які підлягають компенсації.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на його користь сплачені ним кошти, а також 3% річних та інфляційні втрати в розмірі 9100,53 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_1 відшкодування коштів, виплачених потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 51 214,94 грн, згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду обґрунтоване тим, що оскільки дорожньо-транспортна пригода 07 листопада 2015 року сталась за участю забезпеченого згідно з полісом № АІ/7749823 від 27 березня 2015 року транспортного засобу, вона є страховим випадком.

Суд вказав, що той факт, що потерпілі особи не звернулись до відповідача із заявами про виплату страхового відшкодування та в судовому порядку отримали відшкодування завданої матеріальної і моральної шкоди за рахунок позивача як винуватця ДТП, не припинило зобов`язань відповідача перед позивачем як відповідальної особи за відшкодування збитків, завданих позивачем, у межах, визначених полісом № АІ/7749829 від 27 березня 2015 року.

У зв`язку з ненаданням відповідачем позивачу страхової послуги відшкодування збитків потерпілим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, суд прийшов до висновку, що позивач набув права вимоги до відповідача з відшкодування збитків, сплачених потерпілим, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» подало апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2020 року і ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі вказує, що оскільки ОСОБА_1 не виконав вимоги пункту 37.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не погодив із страховиком розмір відшкодування за рішенням суду, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Вважає, що витрати на лікування потерпілих, які сплатив ОСОБА_1 , не підтверджені належними та допустимими доказами.

Зазначає, що статтею 26-1 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховиком відшкодовується моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. На думку скаржника, оскільки витрати на лікування не підтверджені належними та допустимими доказами, то і для відшкодування 5 % моральної шкоди немає підстав.

Також вказує, що згідно Акту № 1509/15 розрахунку матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу від 18 грудня 2015 року, розмір матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу «Рено», державний номер НОМЕР_1 , без урахування ПДВ та з урахуванням фізичного зносу становить 25888,07 грн, та вважає, що якби у ПрАТ «СК «УСГ» і був обов`язок перед ОСОБА_1 щодо компенсації витрат, то її сума була б зменшена ще і на суму франшизи, розрахованої за правилами п. 12.1 Закону.

Крім того, ПрАТ «СК «Українська страхова група» в апеляційній скарзі вказує на закінчення строку позовної давності для звернення ОСОБА_1 із даним позовом, оскільки з моменту ДТП минуло 4 роки.

Представник ОСОБА_1 адвокат Бабіч Тетяна Григорівна подала відзив на апеляційну скаргу та просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги і залишити без змін рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2020 року.

У відзиві вказує, що посилання скаржника на те, що позивач не виконав вимоги пункту 37.4 пункту 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є безпідставним, оскільки відшкодування шкоди потерпілим відбувалось на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі, яка розглядалась за участю страховика.

Зазначає, що позивач не мав обов`язку погоджувати зі страховиком витрати, які він поніс на виконання судового рішення про стягнення з нього шкоди, завданої потерпілим, та пред`являв позов про стягнення компенсації на підставі п. 37.4 Закону, а заявив про виконання відповідачем свого обов`язку в натурі як сторони договору страхування цивільно-правової відповідальності.

Звертає увагу, що відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції не заявляв про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, що унеможливлює таке застосування під час перегляду рішення апеляційним судом.

Вважає, що оскільки рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси про стягнення з відповідача шкоди на користь потерпілих набрало законної сили 10 квітня 2018 року, саме з цього моменту розпочався перебіг строку позовної давності для звернення із даним позовом.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» надіслало на адресу суду заперечення від 12 жовтня 2020 року, в якому викладені наведені у апеляційній скарзі підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 листопада 2015 року близько 15 години в м. Черкаси на перехресті вулиць Шевченка - Рози Люксембург, біля будинку, що розташований за адресою: бул. Шевченка, 334 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля Renault Logan реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 .

Дорожньо-транспортна пригода сталась з вини водія ОСОБА_1 , що встановлено вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 серпня 2016 року, яким ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Renault Logan реєстраційний номер НОМЕР_1 був пошкоджений, а ОСОБА_2 і ОСОБА_3 отримали тілесні ушкодження.

Цивільно-правова відповідальність позивача на момент ДТП була застрахована ТОВ СТВД «Глобус» відповідно до полісу № АІ/7749829 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 28 березня 2015 року. Строк дії полісу встановлено з 28 березня 2015 року по 27 березня 2016 року.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 березня 2018 року стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 матеріальну шкоду, заподіяну злочином в розмірі матеріального збитку, спричиненого пошкодженням транспортного засобу в розмірі 71435,21 грн., витрати на лікуванні в розмірі 1642,77 грн., а також витрати на оцінку пошкодженого майна та повідомлення ОСОБА_1 в розмірі 1274,18 грн., а всього на загальну суму 74352,16 грн. Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду, заподіяну злочином в розмірі 4000 грн. та на користь ОСОБА_3 - в розмірі 2000 грн.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 судові витрати по оплаті експертизи в розмірі 1700 грн.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 743,52 грн. Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 528,60 грн.

Постановою апеляційного суду Черкаської області від 19 липня 2018 року відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 березня 2018 року залишено без змін.

Постановами державного виконавця Соснівського ВДВС міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 11 січня 2019 року закінчено виконавчі провадження № 56471861 та № 56475491 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 і ОСОБА_3 матеріальної шкоди, заподіяної злочином, в розмірі 74352,16 грн, у зв`язку з повним фактичним виконанням судового рішення.

28 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «СТДВ «Глобус» з вимогою відповідно до умов договору страхування компенсувати страхувальнику сплачену ним потерпілим особам шкоду по страховому випадку в розмірі 99 355,25 грн.

Відповідно до відповіді ТОВ «СТДВ «Глобус» від 14.02.2019 року № 15/1431 страхова компанія відмовила у компенсації суми в розмірі 99 355,25 грн., вказавши, що з поданих позивачем документів страховик не може визначити розмір витрат, які підлягають компенсації.

Судом першої інстанції вірно визначено, що на виконання вказаного судового рішення ОСОБА_1 сплачено: 14810 грн. згідно з квитанцією від 28 грудня 2018 року, 10000 грн. згідно з квитанцією від 17 вересня 2018 року, 14500 грн. згідно з квитанцією від 19 жовтня 2018 року, 14800 грн. згідно з квитанцією від 19 жовтня 2018 року, всього на суму 54 110 грн.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15 та правильно застосовано судом першої інстанції під час вирішення справи.

Отже колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що оскільки потерпілі не звертались до страховика винної особи із вимогою про сплату страхового відшкодування, а позивач відшкодував потерпілим завдану ним шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у відповідача як страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, укладеного із позивачем, виник обов`язок з відшкодування коштів, виплачених потерпілим, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Розмір завданої потерпілим внаслідок ДТП шкоди визначений рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 березня 2018 року. Так, розмір матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу становить 71435,21 грн, витрати на лікування потерпілих становлять 1642,77 грн, а розмір завданої моральної шкоди судом визначено у 4000 грн завданої потерпілому ОСОБА_2 ,та 2000 грн. потерпілій ОСОБА_3 .

Судом першої інстанції вірно визначено розмір страхового відшкодування, який повинен був сплатити відповідач потерпілим особам, відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме 49490 грн матеріальної шкоди внаслідок пошкодження автомобіля та 1642,77 грн матеріальної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я потерпілих.

У зв`язку з тим, що позивач сплатив потерпілим в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 54110 грн, судом правильно встановлено, що з відповідача слід стягнути на користь позивача завдану потерпілим матеріальну шкоду в розмірах, визначених Законом, а саме 51132,77 грн.

Разом з тим, судом першої інстанції помилково стягнуто з відповідача на користь позивача 82,14 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди потерпілим. Так матеріали справи не містять доказів сплати позивачем стягнутої судовим рішенням моральної шкоди в розмірі 4000 грн на користь ОСОБА_2 та 2000 грн на користь ОСОБА_3 .

Надані позивачем постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із повним виконанням (ВП № 56471861 та ВП № 56475491 від 11 січня 2019 року) стосуються виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 матеріальної шкоди, заподіяної злочином, в розмірі 74352,16 грн (т. 1 а.с. 17-19).

Квитанції, які містяться в матеріалах справи, на суму 54110 грн сплачені на виконання зведеного виконавчого провадження № 56471861 (т. 1 а.с. 20-21).

Отже оскільки позивачем не надано доказів відшкодування ним моральної шкоди потерпілим, відсутні підстави для стягнення з відповідача на його користь вказаних витрат.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає законним та обгрунтованим рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_1 сплачених останнім коштів внаслідок завдання шкоди потерпілим у дорожньо-транспортній пригоді, в розмірі 51132,77 грн.

Посилання в апеляційні скарзі на те, що позивачем не доведено розмір витрат на лікування потерпілих є безпідставними, оскільки розмір завданої потерпілим внаслідок страхового випадку матеріальної та моральної шкоди встановлений рішенням суду, яке набрало чинності, тому відповідно до статті 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Посилання скаржника на те, що відповідно до акту № 1509/15 від 18 грудня 2015 року розмір матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу «Рено», державний номер НОМЕР_1 , без урахування ПДВ та з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 25888,07 грн, не підтверджені відповідними належними та допустимими доказами. Вказаний Акт відсутній в матеріалах справи, тому суд першої інстанції вірно визначав розмір матеріальної шкоди на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 березня 2018 року.

Твердження скаржника про необхідність застосування під час розгляду даної справи положення пункту 37.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 здійснив відшкодування потерпілими матеріальної шкоди на підставі рішення суду. При цьому ТзДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», правонаступником якого є ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», брав участь в якості третьої особи у справі про стягнення з ОСОБА_1 на користь потерпілих завданої останнім матеріальної і моральної шкоди, тому був наділений правами висловлювати заперечення та оскаржувати рішення суду у випадку незгоди із визначеним судом розміром завданої шкоди.

Підстави для скасування рішення суду першої інстанції внаслідок спливу позовної давності, про застосування якої заявлено у апеляційній скарзі, відсутні, оскільки відповідачем не було заявлено про це під час розгляду справи місцевим судом до винесення ним рішення, як передбачено частиною 3 статті 267 ЦК України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги; зміни рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру коштів, що підлягають відшкодуванню з ПрАТ «СК «УСГ» на користь ОСОБА_1 , зменшивши його до 51132,77 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2020 року змінити в частині визначення розміру коштів, що підлягають відшкодуванню з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_1 , зменшивши його до 51132,77 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови на умовах та в порядку, визначених статтею 389 та пунктом 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України.

Судді