Постанова

Іменем України

10 січня 2020 року

м. Київ

справа № 554/9551/17

провадження № 61-5222св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати

Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 11 лютого 2019 року, прийняту колегією у складі суддів: Триголова В. М., Дорош А. І., Лобова О. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго»

(далі - ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго») звернулось до суду із з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачі отримують, але належним чином не оплачують, послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надає позивач у квартирі АДРЕСА_1 .

З урахуванням збільшених позовних вимог, позивач просив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01 квітня 2011 року по 09 квітня 2018 року в сумі 29 289,57 грн, що утворилась за особовим рахунком у квартирі

АДРЕСА_1 , а також 7 347,21 грн інфляційних витрат та 1 558,60 грн 3% річних.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 11 грудня 2018 року закрито провадження у справі за вимогами ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 11 грудня 2018 року, ухваленим у складі судді Чуванової А. М., відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» пропустило визначений законом строк позовної давності та не подало доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку.

При цьому, суд першої інстанції відхилив посилання представника позивача про існування підстав для переривання позовної давності, у зв`язку із поданням заяви про видачу судового наказу, оскільки на час звернення із заявою про видачу судового наказу строк позовної давності вже сплив.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Полтавського апеляційного суду від 11 лютого 2019 року задоволено апеляційну скаргу ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та скасовано рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 грудня 2018 року і ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь

ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01 квітня 2011 року по 09 квітня 2018 року в сумі 29 289,57 грн, що утворилась за особовим рахунком у квартирі АДРЕСА_1 , а також 7 347,21 грн інфляційних витрат та 1 558,60 грн 3% річних, а всього 38 195,38 грн.

Розстрочено виконання постанови в частині стягнення з відповідачів заборгованості за послуги теплопостачання на 36 місяців рівними частинами в сумі 1 060,98 грн, щомісячно до 20 числа кожного місяця, починаючи з

01 березня 2019 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»

3 900 грн судового збору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Полтавського апеляційного суду від 11 лютого 2019 року та залишити в силі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 грудня 2018 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України

(далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 25 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали з Октябрського районного суду м. Полтави.

У липні 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована помилковим незастосування апеляційним судом наслідків спливу позовної давності про застосування яких вона заявляла до ухвалення рішення суду. Право на звернення до суду із цим позовом виникло у позивача в квітні 2011 року, тому звернувшись до суду в листопаді 2017 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» пропустило строк позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Крім того, заявник зазначила про неврахування апеляційним судом того, що вона хоча і зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 , однак послугами, що надаються позивачем не користувалась, оскільки фактично проживає у квартирі

АДРЕСА_2 .

Вважала, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідачів заборгованості, що виникла з квітня 2011 року по жовтень

2017 року, оскільки договір про надання послуг теплопостачання було укладено лише 02 листопада 2012 року строком до 02 листопада 2014 року. Також позивач помилково включив до розрахунку заборгованість за період, не охоплений строком дії вказаного договору.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» посилається на те, що подана ОСОБА_1 касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки її доводи не спростовують висновків апеляційного суду, а оскаржене судове рішення ухвалено відповідно до вимог чинного законодавства.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що відповідачі зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 .

02 листопада 2012 року між позивачем та ОСОБА_1 , від імені якої за довіреністю діяла ОСОБА_5 , укладено договір про надання послуг теплопостачання.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради № 69 від 10 квітня 2018 року та технічного паспорта,

ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» із 10 квітня 2018 року в квартирі АДРЕСА_1 проведено розподіл особових рахунків на рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 (опалювальна площа 31,2 кв.м) та рахунок № 11-170-175-1 на ім`я

ОСОБА_2 (опалювальна площа 27,0 кв.м). Із дати вказаного розподілу нарахування за спожиті послуги проводиться по кожному рахунку окремо.

Також суди встановили, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в період

з 01 квітня 2011 року по 09 квітня 2018 року (до моменту розподілу рахунків) надавало послуги з теплопостачання квартири АДРЕСА_1 , але плата за послуги в повному обсязі не вносилася. У відповідачів існує заборгованість за вказаний період в розмірі 29 289,57 грн, а у зв`язку із несвоєчасним виконання грошових зобов`язань нараховані 7 347,21 грн інфляційних витрат та 1 558,60 грн 3% річних.

У серпні 2017 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» зверталося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги теплопостачання з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 20 вересня 2017 року у прийнятті заяви про видачу судового наказу відмовлено з підстав існування спору про право.

Зі змісту договору про надання послуг теплопостачання від 02 листопада 2012 року, укладеного між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та ОСОБА_1 суди встановили, що остання зобов`язалась погасити заборгованість, яка існувала станом на 01 листопада 2012 року в сумі 4 533,14 грн.

Із пункту 10.10 договору апеляційний суд встановив, що сторони дійшли згоди збільшити строк позовної давності до 10 років та встановили, що вказаний строк застосовується до правовідносин, які виникли до укладення даного договору.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статями 526, 527, 530 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтями 610 та 623 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно із статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановивши, що позивач надавав послуги з теплопостачання до квартирі

АДРЕСА_1 відповідно до укладеного з ОСОБА_1 договору, а відповідачі не надали належних доказів неправильності проведених позивачем розрахунків існуючої заборгованості за надані послуги, також врахувавши строк позовної давності визначений в договорі про надання послуг з теплопостачання, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову та стягнення з відповідачів заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми.

Доводи касаційної скарги щодо пропуску позивачем позовної давності є безпідставними, оскільки відповідно до пункту 10.10 укладеного між

ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та ОСОБА_1 договору сторони дійшли згоди збільшити строк позовної давності до 10 років та встановили, що вказаний строк застосовується до правовідносин, які виникли до укладення даного договору.

За таких обставин апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що строк позовної давності не було пропущено, оскільки позовну заяву до суду ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» подано 30 листопада 2017 року, тобто в межах встановленого договором десятирічного строку позовної давності.

Посилання заявника на те, що вона не проживала у квартирі АДРЕСА_1 і не користувалась наданими відповідачем послугами відхилені касаційним судом, оскільки договір про надання послуг теплопостачання укладено саме із ОСОБА_1 та дій, спрямованих на розірвання договору заявник не вчиняла. Крім того, заявник залишається зареєстрованою в квартирі за вказаною адресою, питання про

зняття з місця реєстрації нею не порушувалось, а у 2018 році ОСОБА_1

звернулась до житлово-експлуатаційної організації з проханням розподілити особові рахунки у вказаній квартирі.

Посилання заявника на відсутність підстав для нарахування заборгованості поза межами періоду дії договору про надання послуг, а саме

з квітня 2011 року по 01 листопада 2012 року та із 03 листопада 2017 року до жовтня 2017 року, вірно відхилені апеляційним судом, оскільки згідно з

пунктом 7.2.8 договору про надання послуг з теплопостачання ОСОБА_1

зобов`язалася погасити заборгованість, що існувала станом на 01 листопада 2012 року в сумі 4 533,14 грн до 01 грудня 2014 року, сплачуючи її частинами щомісячно.

Перевіряючи розмір заборгованості, заявлений позивачем, апеляційний суд дав належну оцінку розрахунку, поданому ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго».

Також апеляційний суд врахував положення розділу 9 договору щодо строку його дії, яким визначено, що дія договору продовжується щорічно, якщо жодна із сторін не висловила наміру його розірвати за місяць до закінчення терміну його дії.

Доказів висловлення будь-якою стороною наміру розірвати вказаний договір матеріали справи не містять.

За таких обставин апеляційний суд дійшов правильного висновку щодо необхідності стягнення з відповідачів заборгованості за визначений позивачем період.

Інші наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків апеляційного суду по суті вирішення спору, переважно зводяться до необхідності переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови, оскільки апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, ухвалив судове рішення із правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 11 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта