Справа №490/5726/19
Провадження № 22ц/812/242/20 Головуючий у 1-ї інстанції Гуденко О.А.
Категорія 50 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України
16 січня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Ямкової О.О.,
суддів: Лисенка П.П., Колосовського С.Ю.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 , подану в його інтересах

адвокатом Білою Ольгою Іванівною

на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 8 листопада 2019 року , ухваленого під головуванням судді Гуденко О.А. в залі суду в місті Миколаєві о 9 год. 00 хв. із складанням його повного тексту по справі, за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення аліментів на утримання неповнолітній дитини,

В С Т А Н О В И Л А:

26 червня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частині від усіх видів заробітку щомісячно.

В обґрунтування позову посилалася на те, що дитина проживає разом з нею та потребує матеріальної допомоги, а відповідач, з яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, проживає окремо від них, але ухиляється від виконання свого обов`язку по утриманню сина.

У письмовому відзиві відповідач ОСОБА_1 вимоги про стягнення з нього аліментів визнав частково у розмірі 1/6 частини, який, на його думку, є достатнім для нормального розвитку дитини, враховуючи наявність у неї здорової, працездатної матері, а також надання ним як батьком добровільної допомоги синові та наявності у нього ряду захворювань, які потребують додаткових матеріальних видатків.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 8 листопада 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено, ухвалено про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача на утримання сина з 26 червня 2019 року аліментів в розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до її повноліття та судові витрати.

Ухвалюючи рішення суд керувався тим, що батько зобов`язаний утримувати свою неповнолітню дитину, і тому наявність у нього як платника аліментів деяких захворювань, хронічний характер яких на час судового розгляду не підтверджено, не може свідчити про необхідність достатніх матеріальних витрат на їх лікування та вплинути на зменшення розміру аліментів, що визначені судом.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_1 Біла О.І., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить скасувати рішення суду в частині стягнення з відповідача судового збору, оскільки він є учасником бойових дій, а судове рішення в частині визначення розміру аліментів та часу їх стягнення змінити, аліменти на 1/6 частину з усіх видів заробітку, а їх присудження з 1 вересня 2019 року.

Апелянт посилався на те, що до 1 вересня 2019 року добровільно надавав допомогу на утримання сина, купуючи йому іграшки, їжу та інші товари, а тому підстав для стягнення аліментів з моменту подачі позову немає.

Немає і підстав, на думку представника відповідача, для стягнення з батька аліментів в розмірі ј частини, оскільки це є завеликою сумою, що буде стягуватися з його грошового утримання, що значне буде перевищувати 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Крім цього, мати дитини також повинна брати участь в утриманні сина.

Не враховано судом і проходження відповідачем лікувань, що потребує від нього додаткових матеріальних витрат.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 такі доводи не визнала та вважала їх необґрунтованими.

Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 14 січня 2020 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у порядку спрощеного письмового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю ОСОБА_2 (а.с.3-4). Позивачка офіційно працює у ПНЕТ «Миколаївелектротранс» касиром, отримує заробітну плату, має ряд захворювань, інших доходів немає. Відповідач проживає окремо від дитини, проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , де отримує грошове забезпечення, та додатково пенсію, а отже має постійний дохід та не має інших утриманців (а.с.18, 21, 34-35).

Відповідно до положень статей 180, 81 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошові і (або) натуральній формі.

За такого, судом першої інстанції вірно встановлено, що домовленості щодо участі відповідача в утриманні дитини між батьками неповнолітнього ОСОБА_3 не досягнуто, внаслідок чого матір`ю дитини подано позов на підставі частини 3 статті 181 СК України.

Підстав для врахування відомостей з витягу з особового рахунку відповідача, копій квитанцій на придбання іграшок, їжі та інших товарів невідомого походження в якості добровільної сплати ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 немає, так як такі витрати як аліменти не підтверджені належними та допустимими доказами (статі 77-79 ЦПК України) у розумінні загальних положень, передбачених статями 181, 189 СК України, та у зв`язку з відсутністю вказівки на цільове призначення таких товарів та ідентифікації особи на користь якої здійснені ці витрати.

Відтак, виходячи із змісту статей 180, 183 СК України суд прийшов до вірного висновку про те, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітнього сина в частині від доходу батька.

При визначенні розміру аліментів, суд врахував матеріальний стан відповідача, те, що він є працездатним, проходить службу, отримує пенсію та у нього відсутні інші утриманці, тобто обставини, які передбачені статтею 182 СК України.

При цьому матеріальний стан матері у відповідності до статті 182 СК України не впливає на визначення розміру аліментів, які підлягають присудженню.

Щодо стану здоров`я платника аліментів, то судом правильно встановлено, що на час розгляду справи у відповідача відсутні хронічні захворювання, які потребують систематичних та великих матеріальних витрат, а тому можуть вплинути на його загальний стан здоров`я, що як наслідок призведе до погіршення матеріального стану батька та неможливості ним здійснення виплат визначених судом аліментів.

Надані до суду апеляційної інстанції витяги із медичних карток стосуються нетривалого лікування у госпіталі, що є безкоштовним для учасників бойових дій, та періоду, після ухвалення судового рішення, а тому не впливають на вірність висновків суду першої інстанції.

Посилання апелянта на те, що судом невірно визначено час, з якого присуджені аліменти, є не тільки помилковим тлумаченням діючого сімейного законодавства, а ще й таким, що напряму суперечить положенням частини 1 статті 191 СК України.

Не є слушними і посилання на розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який постійно змінюється із прийняттям кожного року Державного бюджету України, і станом на січень 2020 року складає 2 218 грн., оскільки ці межі визначаються законодавством для мінімально визначеного прийнятного рівня, та не впливають на загальний розмір, визначений статтею 183 СК України.

За такого, рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновок суду ґрунтується на нормах сімейного законодавства, що є підставою для відхилення апеляційної скарги в цій частині та залишення рішення місцевого суду в частині стягнення аліментів без змін.

Разом з тим, визначаючи у відповідності до статті 141 ЦПК України розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача, суд не міг вирішити питання про віднесення судових витрат за рахунок держави, у зв`язку з відсутністю даних про наявність у відповідача статусу учасника бойових дій.

Тому рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. підлягає скасуванню, як ухвалене з порушенням норм процесуального права. Такі судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Білою О.І. задовольнити частково.
Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 8 листопада 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору на користь держави скасувати.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.О. Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський
П.П.Лисенко