Справа № 573/2244/19
Номер провадження 2/573/48/20
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 січня 2020 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді: Свиргуненко Ю. М.,

за участю секретаря: Федорченко Г. В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Білопілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області, третя особа: приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Сумській області Бойко Оксана Іванівна про встановлення юридичного факту та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В :

02 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області про встановлення юридичного факту та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 3,48 га, розташована на території Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчена державним актом на право приватної власності на землю серії 111-СМ №036642 від 31 травня 1999 року. За життя ОСОБА_2 заповіла їй вказану земельну ділянку. Однак, спадщину після смерті ОСОБА_2 фактично прийняв її чоловік ОСОБА_3 , який на день смерті проживав та був зареєстрований разом із спадкодавцем, розпорядився її речами та документами. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер та після його смерті відкрилася спадщина на зазначену вище земельну ділянку. За життя останній також склав заповіт, яким заповів їй все своє майно. Проте, нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, яку ОСОБА_3 фактично успадкував після смерті дружини, у зв`язку з втратою оригіналу правовстановлюючого документа. Також позивач вказує, що відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Річківської сільської ради від 11 жовтня 2000 року прізвище заповідача вказано « ОСОБА_2 », а у свідоцтві про смерть від 16 жовтня 2000 року внесено запис, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла « ОСОБА_2 ». Посилаючись на викладені вище обставини, ОСОБА_1 просить встановити факт, що має юридичне значення, зокрема, факт належності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповіту, посвідченого 11 жовтня 2000 року секретарем Річківської сільської ради від імені ОСОБА_2 , зареєстрованого в реєстрі за №632, а також визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,48 га, розташовану на території Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-СМ №036642 від 31 травня 1999 року, виданим на підставі рішення VІІІ сесії Річківської сільської ради від 30 квітня 1999 року на ім`я ОСОБА_2 .

Ухвалою від 03 грудня 2019 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам 177 ЦПК України, внаслідок відсутності документа, що підтверджує сплату судового збору.

Ухвалою від 05 грудня 2019 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а. с. 28-29).

У підготовче засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 46).

Представник відповідача - Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області у підготовче засідання не з`явився. Сільський голова надіслав листа про розгляд справи у відсутність їх представника, позов визнають (а. с. 45).

Третя особа - приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Сумській області Бойко О. І. у підготовче засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі (а. с. 35).

У зв`язку з неявкою сторін, третьої особи суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно з абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до абз. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Таким чином, Цивільний процесуальний кодекс України допускає ухвалення рішення в підготовчому засіданні в правовідносинах, що виникли між сторонами.

Відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже у суду наявні законні підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні.

Перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні, вирішення справи та ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено.

Повно, всебічно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності за своїм внутрішнім переконанням, з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Річки Білопільського району Сумської області померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 6).

З довідки відділу у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 04 вересня 2019 року №1026/162-19 вбачається, що ОСОБА_2 належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,48 га, розташована на території Річківської сільської ради, посвідчена державним актом серії ІІІ-СМ №036642, виданим 31 травня 1999 року на підставі рішення VIII сесії Річківської сільської ради від 30 квітня 1999 року (а. с. 16).

11 жовтня 2000 року секретарем Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області посвідчено заповіт від імені ОСОБА_2 , зареєстрований у реєстрі за №632, яким остання заповіла вищевказану земельну ділянку ОСОБА_1 (а. с. 9).

Відповідно до довідки Річківської сільської ради від 11 листопада 2019 року заповіт від імені ОСОБА_2 , посвідчений виконавчим комітетом Річківської сільської ради 11 жовтня 2000 року за №632, зареєстрований у Спадковому реєстрі за №44144588, належить ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказаний заповіт не змінювався та не відмінявся. Виправити помилку в прізвищі заповідача Річківська сільська рада не має можливості (а. с. 14).

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України окрім визначених у ч. 1 цієї статті юридичних фактів, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз перевірених і оцінених судом доказів в їх сукупності та законодавства переконує суд, що позивачем надані належні, достовірні, допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву і є достатніми для встановлення факту належності померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 заповіту, посвідченого секретарем Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області за №632, реєстраційний номер 4414458 від імені ОСОБА_2 , оскільки в позасудовому порядку виправити допущену в заповіті помилку не можливо, що створює для позивача перешкоди у реалізації права на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 .

При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки з вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18 червня 2015 року (остаточне - 18 вересня 2015 року), в пункті 78 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою…».

Крім того судом також встановлено, що ОСОБА_2 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована та проживала у АДРЕСА_1 разом з чоловіком ОСОБА_3 , який фактично прийняв спадщину та розпорядився особистими речами померлої дружини (а. с. 10-11, 13).

Відповідно до інформаційної довідки з Спадкового реєстру №58679082 від 10 грудня 2019 року спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не заводилася (а. с. 36).

Разом з цим судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Залізничне Лебединського району Сумської області помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а. с. 7).

Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем Річківської сільської ради 14 квітня 2000 року, зареєстрованого в реєстрі за №325, ОСОБА_3 заповів все своє майно позивачу, ОСОБА_1 (а. с. 8, 10-11, 47).

За інформацією Річківської сільської ради заповіт від імені ОСОБА_3 , посвідчений виконкомом Річківської сільської ради 14 квітня 2000 року за №325, зареєстрований у Спадковому реєстрі за №44150866, не змінювався та не відмінявся (а. с. 15).

З довідки Маловисторопської сільської ради Лебединського району Сумської області від 11 березня 2019 року вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_1 (а. с. 12).

Відповідно до інформаційної довідки з Спадкового реєстру №58679181 від 10 грудня 2019 року спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , не заводилася (а. с. 37).

Згідно з п. п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

У пунктах 1, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Згідно з положеннями ст. ст. 524, 525 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , спадкоємство здійснювалося за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнавався день смерті спадкодавця.

Таким чином, враховуючи, що спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , а після смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2, застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми ЦК УРСР, які діяли на той час.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги були, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно з положеннями з 534 ЦК УРСР кожний громадянин міг залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів домашнього вжитку) одній або кільком особам як тим, що входили, так і тим, що не входили до кола спадкоємців за законом.

Для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускалося прийняття спадщини під умовою або застереженням. Визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном та (або) подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч. 1 ст. 548, ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР).

Згідно з п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 18 червня 1994 року (в редакції від 17 жовтня 2000 року), яка діяла на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 ОСОБА_3 , доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном могла бути, зокрема, довідка виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним.

Отже, спадкоємець, який постійно безпосередньо проживав із спадкодавцем на день його смерті, вважався таким, що відповідно до ст. 549 ЦК УРСР фактично прийняв спадщину.

Таким чином, враховуючи встановлені фактичні обставини справи та виходячи з вищенаведених положень чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, суд приходить до висновку, що спадщину після смерті ОСОБА_2 за законом фактично прийняв її чоловік, ОСОБА_3 , шляхом постійного проживання із спадкодавцем на день смерті, а після смерті останнього - позивач ОСОБА_1 . Остання є єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 за заповітом, однак вона не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на спірну земельну ділянку у зв`язку з втратою державного акту (а. с. 48).

Згідно з ст. 55 Конституції України права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право кожної фізичної або юридичної особи на мирне володіння своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. «а» ч. 3 ст. 152 Земельного Кодексу України.

Таким чином, враховуючи, що позивач прийняла спадщину за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , але у зв`язку з втратою правовстановлюючого документа - державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІІ-СМ №036642 від 31 травня 1999 року, не може отримати свідоцтво про право на спадщину, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню. При цьому суд відмічає, що визнання за позивачем права власності на спірну земельну ділянку не порушує права, свободи чи охоронювані законом інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 55 Конституції України, ст. ст. 524, 525, 529, 534, 548, 549 ЦК УРСР 1960 року, ст. ст. 4, 16 ЦК України, п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 18 червня 1994 року (в редакції від 17 жовтня 2000 року), п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, ст. ст. 4, 12-13, 76-78, 81, 200, 206, 258, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Лебединським МРВ УМВС України в Сумській області 19 березня 1999 року, РНОКПП НОМЕР_4 до Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області, , юридична адреса: Сумська область, Білопільський район, с. Річки, вул. Центральна, 6, третя особа: приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Сумській області Бойко Оксана Іванівна, юридична адреса: Сумська область , Білопільський район , смт. Улянівка , вул. Центральна, 5/2 про встановлення юридичного факту та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування задовольнити.

Встановити юридичний факт того, що заповіт від імені ОСОБА_2 , посвідчений 11 жовтня 2000 року секретарем Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області, зареєстрований в реєстрі за №632, складений ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,48 га, розташовану на території Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену державним актом серії ІІІ-СМ №036642, виданим 31 травня 1999 року на підставі рішення VIII сесії Річківської сільської 30 квітня 1999 року на ім`я ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду. Відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом зазначеного строку до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя