П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2020 року

м. Рівне

Справа № 569/3313/19

Провадження № 22-ц/4815/1336/20

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Першко О.О.

Ухвалу суду першої інстанції постановлено

16 жовтня 2020 року в м. Рівне

(фіксування судового засідання за допомогою

звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось).

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.

cекретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ;

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватні нотаріуси Рівненського міського нотаріального округу Юган Галина Іванівна, ОСОБА_3 ;

за участі: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 16 жовтня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватні нотаріуси Рівненського міського нотаріального округу Юган Галина Іванівна, ОСОБА_3 ; про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 05 жовтня 2020 року залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватні нотаріуси Рівненського міського нотаріального округу Юган Г.І., ОСОБА_3 ; про визнання заповіту недійсним.

15 жовтня 2020 року відповідачем було подано до місцевого суду заяву про ухвалення додаткового рішення, де вона просила стягнути з позивача витрати, що понесені на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 гривень, а також сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 21 лютого 2019 року про забезпечення позову.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 16 жовтня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката та сплаченого судового збору у цивільній справі відмовлено.

Постановляючи свою ухвалу, місцевий суд виходив із недоведеності відповідачем факту того, що позивач діяв недобросовісно, пред`явив необґрунтований позов чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору, або ж він мав протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача і чи були такі дії умисні.

На судове рішення відповідачем подано апеляційну скаргу, де вона покликалась на його незаконність і необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин справи, що мають значення для справи, та порушенні норм процесуального права.

На її обґрунтування покликалась на недобросовісність дій ОСОБА_1 , оскільки поданий ним позов був надуманим та безпідставним, ґрунтувався виключно на припущеннях, а не на фактичних даних. Також безпідставним було звернення позивача до суду із заявою про забезпечення доказів, що підтверджується постановою Рівненського апеляційного суду від 07 травня 2019 року та постановою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року. Внаслідок такий дій відповідач поніс судові витрати, що складаються із 5 000 гривень правничої допомоги; 390,20 гривень судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Рівненського міського суду від 21 лютого 2019 року; 200 гривень понесений у зв`язку із надісланням поштою процесуальних документів. При цьому покликалась на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц, де колегія суддів зазначала, що саме заінтересована сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування таких витрат одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Тому з урахуванням того, що позивач не заперечував щодо стягнення з нього понесених відповідачем судових витрат, вона вважала відмову у їх стягненні незаконною. Стверджувала, що суд залишив поза увагою те, відповідач є пенсіонером і понесені ним судові витрати є значними, потягли за собою обмеження у необхідному харчуванні, лікуванні, оплаті комунальних послуг та інших життєво необхідних витратах.

З наведених спонукань просила оскаржуване судове рішення скасувати та прийняти нове, яким стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 5 590,20 гривень.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

Заслухавши суддю-доповідача, заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до п.3 ч.1, ч.2 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Згідно із п.3 ч.1, ч.2 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Відповідно до ч.5 ст. 270 ЦПК України за наслідками розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення суд може ухвалити додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення. Вказані рішення можуть бути оскаржені.

За роз`ясненнями, наданими у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 "Про судове рішення у цивільній справі", додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст.220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено (ч.5 ст.270 ЦПК України).

Матеріалами справи з`ясовано, що ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 05 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватні нотаріуси Рівненського міського нотаріального округу Юган Г.І., ОСОБА_3 ; про визнання заповіту недійсним залишено без розгляду, оскільки до початку розгляду справи по суті представником позивача було подано відповідну заяву.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Так, частина 3 цієї статті передбачає, що в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету.

Порядок розподілу витрат у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду визначено ч. 5 ст. 142 ЦПК України, яка передбачає право відповідача заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема й на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України), внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Тобто за змістом цих норм суд може вирішити питання про компенсацію витрат відповідача, пов`язаних із розглядом справи, у разі залишення позову без розгляду за умови, якщо відповідач таку вимогу заявив і навів доводи щодо необґрунтованих дій позивача, які такі витрати спричинили.

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами Цивільним процесуальним кодексом України, яке не містить обмежень в його реалізації. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст. 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

При цьому за правилами ч. 5 ст. 142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України) необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав протиправну мету ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Між тим, заява відповідача про ухвалення судом додаткового рішення жодних доводів щодо необґрунтованості дій позивача взагалі не містила, суд таких дій не встановив, а тому підстав для задоволення такої заяви не мав.

Покликання відповідача на додаткову постанову Великою Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в цивільній справі № 755/9215/15-ц на увагу не заслуговують, оскільки цим судовим рішенням вирішено питання в порядку ст. 141 ЦПК України, а саме у зв`язку із ухваленням в певній частині нового рішення про відмову в задоволенні позову, що спонукає до зміни розподілу судових витрат, а не в порядку ст. 142 ЦПК України, коли залишається позов без розгляду за заявою позивача.

Згідно з положенням п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача, однак, як зазначалося, відповідно до ч.5 ст. 142 ЦПК України відповідач у разі залишення позову без розгляду має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, виключно внаслідок необґрунтованих дій позивача, які підлягають доведенню.

Мотивом для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали - без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при її ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 16 жовтня 2020 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 08.12.2020

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В. Боймиструк

Н.М. Ковальчук

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя

Рівненського апеляційного суду

08.12.2020 С.В.Хилевич