УХВАЛА
"04" листопада 2020 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Єфіменко Н.В.,
за участі секретаря - Кіріяченко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ляхової Тетяни Борисівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа, боржник: ОСОБА_1 , стягувачі: Приватне акціонерне товариство «Приватбанк», Київське ГУ ДПС у Харківській області, -
26 серпня 2020р. до Київського районного суду м. Харкова надійшло подання старшого державного виконавця Київського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі: Київськмй ВДВС) Ляхової Т.Б. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, до повного погашення заборгованості. В обґрунтування подання державний виконавець посилалась на знаходження на виконанні у Київському ВДВС зведеного виконавчого провадження №62648688 про стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 259 320,55 грн.; вжиття всіх необхідних заходів примусового стягнення; несплату ОСОБА_1 боргу.
Державний виконавець, боржник, стягувачі, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, до судового засідання не з`явились, причину неявки не сповістили.
Суд, дослідивши матеріали справи, доходить наступного
26.04.2017 державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника (а.с.11).
За боржником ОСОБА_1 зареєстрований поточний рахунок у ГРУ АТ «Приватбанк»; ОСОБА_1 як отримувач пенсійний виплат в системі персоніфікованого обліку ПФУ не перебуває (а.с. 15, 16).
Згідно відповіді ІС ДП «НАІС» від 23.07.2020, інформація щодо джерел отримання доходів в ДРФО боржником відсутня (а.с. 17).
Державним виконавцем поштовими засобами зв`язку на адресу боржника надіслані виклики, які повернуті до ДВС у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а.с. 18-20).
22.02.2020 державним виконавцем за місцем мешкання боржника за адресою: АДРЕСА_1 , складений акт про відсутність майна боржника підлеглого опису та арешту (а.с. 22).
20.05.2020 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника та спрямовано для виконання (а.с. 23).
Згідно відповіді ІС ДП «НАІС» від 23.07.2020 боржник ОСОБА_1 підтверджено неодноразово перетинав державний кордон за період часу з 29.12.2019 по 29.02.2020 (а.с. 25).
Відповідно до статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.
Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.
Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.
У відповідності до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.
Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" № 3857-XII від 21.01.1994р. (далі: ЗУ № 3857-XII) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.
Положеннями ст. 6 ЗУ № 3857-XII встановлений вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.
Відповідно до статті 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.
Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов`язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначалися Законом України «Про виконавче провадження».
Зі змісту п.19 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що виконавець зобов`язаний у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Згідно ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.
У справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, які обмежують свободу пересування наступним чином:
Тобто, застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за обставин справи.
Як вбачається з вище наведеного, законодавством встановлені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а у разі ухилення боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.
Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч.5 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.
При цьому, ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань покладених на нього рішенням є оціночним поняттям.
Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.
Саме державний виконавець зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.
У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.
На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.
Наявність у боржника невиконаних зобов`язань за рішенням суду сама по собі, не є підставою для обмеження його права на виїзд за межі України, оскільки необхідною умовою для застосування такого обмеження, є навмисне та свідоме невиконання боржником рішення суду.
Доводи подання щодо ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовими рішеннями, належними та достатніми доказами у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України не підтверджені. Також, відсутні докази на підтвердження обізнаності боржника про відкриття виконавчого провадження, підтвердження отримання ним викликів до державного виконавця. Крім того, з матеріалів справи не встановлено в чому саме полягає ухилення боржника від виконання рішення суду.
З урахуванням викладеного, за недоведеності обставин, на які посилається державний виконавець, подання задоволенню не підлягає, що не перешкоджає повторному зверненню до суду.
Керуючись ст. 441 ЦПК України, ст. 33 Конституції України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», № 3857-XII від 21.01.1994р., суд, -
У задоволенні подання подання старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ляхової Тетяни Борисівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа, боржник: ОСОБА_1 , стягувачі: Приватне акціонерне товариство «Приватбанк», Київське ГУ ДПС у Харківській області, - відмовити.
Роз`яснити державному виконавцю, що він не позбавлений права в процесі виконавчого провадження на повторне звернення до суду із спірного питання у випадку вжиття передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо встановлення факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, наміру боржника вибути за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду.
Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.
Суддя -