ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 756/6582/19
провадження № 2/753/384/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Комаревцевої Л.В.,

з секретарем Гаврилюк О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей,

ВСТАНОВИВ:

19 листопада 2019 цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей надійшла до Дарницького районного суду м. Києва за підсудністю з Оболонського районного суду м. Києва.

Згідно із ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 03.12.2019 позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач просить стягнути з відповідача додаткові витрати на дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 28236 грн. 52 коп., 3% річних в розмірі 149 грн. 00 коп., втрати від інфляції в розмірі 254 грн. 12 коп., а також судові витрати.

Позивач вказує на те, що з 2016 року нею було витрачено кошти на забезпечення потреб дітей на:

одяг, взуття, супутні товари в сумі 28092 грн. 53 коп.;

електротовари та аксесуари в сумі 7265 грн. 90 коп.;

навчання в сумі 5849 грн. 54 коп.

відпочинок та дозвілля в сумі 2551 грн. 77 коп.;

лікування в сумі 12713 грн. 30 коп.

08.10.2019 відповідач надав до Оболонського районного суду м. Києва заперечення проти позову щодо стягнення з нього додаткових витрат на дітей, та зазначив, що 09.01.2018 звільнився з посади електрика ТОВ «Бесарабія-Істеййт» і на дату надання заперечення не працює. Аліменти на утримання дітей позивачу сплачує на підставі рішення Київського апеляційного суду у розмірі 2000 грн. Заборгованості не має, а діти не страждають на тяжкі хвороби, не мають каліцтва та не потребують додаткових витрат на лікування. Позивач забороняє спілкування з дітьми. З 2015 року відповідач проживає з ОСОБА_5 та її сином - ОСОБА_6 , якого утримує. Відповідач просив врахувати його матеріальний стан та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідач в судове засіданні не прибув.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

26.02.2013 року відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва розірвано шлюб між сторонами та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання синів у твердій грошовій сумі в розмірі 750 грн. 00 коп. на кожну дитину щомісячно й до досягнення повноліття ( а.с. 8-10).

До позовної заяви позивач додала чеки на купівлю одягу, шкільного приладдя, послуг відпочинку, проїзних документів, талони, рахунок за медичні послуги та чеки на придбання ліків у аптеках ( а.с. 40-56).

20.02.2019 року позивач звернулась до відповідача з листом і просила відшкодувати їй грошові кошти на зебезпечення потреб дітей ( а.с. 57- 58).

Згідно із постановою Київського апеляційного суду від 14.03.2019 рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 змінено, зменшено розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 2000 грн. на кожну дитину на 1000 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ( а.с. 87-90).

Відповідно до ч.1 ст. 9 СК України, подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Згідно із ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Верховний Суд у постанові від 14.01.2019 року винесеній у справі № 751/4312/16-ц зауважив, що до таких особливих обставин закон відносить, зокрема, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Частиною 1,2,3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат у зв`язку з навчанням, розвитком та лікуванням дітей.

Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, законодавець пов`язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами наприклад: витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Тобто, не тільки факт понесення додаткових витрат на дитину має бути документально підтверджений, а й необхідність у них, а також має прослідковуватись причинно-наслідковий зв`язок між доказами понесених витрат.

Суд вважає важливими обґрунтування позовних вимог позивачем, втім не може їх врахувати виходячи з наступного.

Як вбачається з долучених до позовної заяви доказів додаткові витрати понесені позивачем складаються з разових: на придбання одягу, необхідних ліків, шкільного приладдя, дозвілля, медичних послуг, квитків.

Всього на загальну суму 28236 грн. 52 коп. за період з 2017 року по 2018 рік. Проте вказані витрати не є додатковими витратами, що викликані особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України, а є витратами на утримання дитини (аліментами), у тому числі на навчання, придбання одягу і взуття.

Зазначений висновок суду ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду України, викладеній 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15 та у постанову Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №751/4312/16-ц відповідно яких виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат.

Також не підтверджено будь якими доказами необхідність витрат понесених в аптеці, витрат на дозвілля. Окремі чеки та квитанції не містять призначення платежу, адресатів.

При цьому суд також враховує ті обставини, що з відповідачем не було погоджено питання та досягнення з ним домовленостей з боку позивачки щодо понесених нею додаткових витрат на дітей.

Відповідно із ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

З відповідача щомісячно стягуються аліменти у розмірі 2000 грн.

Доказів, які б підтверджували розмір доходів відповідача позивач не надає.

Відтак суд враховуючи принцип змагальності сторін, вважає за можливим взяти до уваги заперечення відповідача з наданими доказами.

При цьому, судом враховується матеріальний стан відповідача та відсутність постійного місця роботи.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України (далі по тексту - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Таким чином, судом встановлено, що витрати, які позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь понесені при звичайному способі життя, але не викликані особливими обставинами, а відтак не є додатковими витратами у розумінні положень ст. 185 СК України. При цьому, вказані витрати здійснювались позивачкою на власний розсуд, без погодження з відповідачем.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням викладеного позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з безпідставністю та недоведеністю позову у межах заявлених вимог.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивачку.

Керуючись ст. ст. 12,76,77,78,79,80,81,263,265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей- залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення виготовлено 14.01.2020

Суддя: Комаревцева Л.В