Номер провадження 2/243/2506/2020
Номер справи 243/8071/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

« 01 » грудня 2020 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Гончарової А.О.,

за участю: секретаря судового засідання - Олійник А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі № 5 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , третя особа: орган опіки та піклування Слов`янської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із вказаною позовною заявою посилаючись на те, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

Вказує, що відповідачі, його дружина ОСОБА_3 , та його діти ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , зареєстровані у належному позивачу житловому будинку, за місцем реєстрації не проживають з 2014 року, їхніх особистих речей в будинку немає, а факт їхньої реєстрації чинить перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належним йому на праві власності майном.

У зв`язку з чим, просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , особами, які втратили право користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком АДРЕСА_1 .

Позивач, ОСОБА_1 , та його представник, ОСОБА_5 , у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, але надали суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити.

Відповідачі, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, проте своїм правом на надання відзиву відповідачі не скористалися, наданого законом права на участь у судовому засіданні не використали, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи.

Третя особа, орган опіки та піклування Слов`янської міської ради, надала заяву про розгляд справи без участі свого представника, зазначила про недоцільність визнання малолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою Слов`янською державною нотаріальною конторою 08.06.2004 року р/№1-638, на 2/9 частки вказаного будинку, та на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою Слов`янською державною нотаріальною конторою 03.07.1997 року р/№3-1139, на 7/9 частки вказаного будинку, що підтверджується довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 14.09.2020 року.

З наданої домової книги вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Акту №199 від 11.09.2020 року, складеного керівником комітету мікрорайону «Северний» м. Слов`янська, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , фактично не проживають з 2014 року по теперішній час.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачі в зазначеному будинку не мешкають без поважних причин з 2014 року.

За змістом ст.ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 34,39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

Згідно з ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оскільки, судом було встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є членами сім`ї власника будинку, однак з 2014 року не мешкають без поважних причин в житловому будинку АДРЕСА_1 , що належить позивачу на праві власності, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнавши їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1 .

Щодо визнання малолітньої дитини ОСОБА_4 такою, що втратила право користування жилим приміщенням суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Підстава, на якій місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , 2009 року народження, реєструвалося в спірному будинку, у судовому порядку не оспорювалася, тому вважається, що вона набула право користування цим житлом на законних підставах.

Оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірному будинку не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом.

Відповідно до статті 6 Сімейного кодексу України (далі - СК України) правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції).

Не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці, з одним із батьків, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин не проживання дитини і наявність у того з батьків з ким вона фактично проживає права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини.

Наведені правові висновки узгоджуються з висновками суду касаційної інстанції, викладеними у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 711/4431/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 466/7546/16-ц, від 27 червня 2019 року у справі № 337/1760/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 368/750/16-ц (провадження № 61-31705св18), від 25 серпня 2020 року у справі № 206/3425/18 (провадження № 61-9122св19).

За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що малолітня дитина ОСОБА_4 , 2009 року народження, набула право власності або право постійного користування іншим житлом, позивачем не надано.

Принципом 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий і післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування.

В зв`язку з викладеним суд відмовляє в задоволенні позову в частині вимог щодо визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 9, 12, 19, 81, 82, 141, 263-265, 274, 279 ЦПК України, на підставі ст.383, 391, 405 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , третя особа: орган опіки та піклування Слов`янської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення складено та підписано у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення виготовлений 07 грудня 2020 року.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області А.О. Гончарова