13.01.2020 Суддя Ізмайлов І. К..
Провадження № 2-з/644/3/20
УХВАЛА

іменем України

13 січня 2020 року м. Харків

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Харкова Ізмайлов І.К., розглянувши ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 644/10093/19 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» про відновлення становища, що існувало до порушення прав власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі вказаним позовом та просив відновити становище, що існувало до порушення ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» прав власності позивача на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом реєстрації права власності за позивачем.

11 грудня 2019 року позивачем одночасно з пред`явленням позовної заяви подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Вимоги заяви обґрунтовує тим, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту може значно ускладнити чи зробити неможливим виконання прийнятого судом рішення. Просить заяву про забезпечення позову задовольнити.

Вважає, що можливість такого розвитку подій підтверджується тим, що його право власності на квартиру порушено відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» шляхом реєстрації права власності на квартиру на підставі незаконного договору купівлі-продажу (відступлення) права вимоги за кредитним договором № 6/4/2007/840-К/664 від 30.10.2017 року, укладеним між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Фінрайт». Відповідачем зареєстровано за собою право власності на вищевказану квартиру, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 188195211. Підставою для реєстрації права власності стали - договір про відступлення права за іпотечним договором та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Вивчивши клопотання позивача, позовну заяву та додані до неї документи, оцінивши надані докази, суд вважає, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного…

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову має містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.06 № 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Тобто, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Підставою для накладення арешту на майно відповідача є докази, що свідчать про наявність такого майна, їх належність особі на праві власності. Також докази повинні свідчити про фактичне знаходження майна у особи.

Вивчивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що між сторонами дійсно виник спір, але доказів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову суду не надано.

Позивач у заяві про забезпечення позову зазначив, що невжиття заходів забезпечення може значно ускладнити чи зробити неможливим виконання прийнятого судом рішення. Однак, ці доводи ґрунтуються виключно на припущенні, при цьому ризик невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову недоведений.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову, суд, на підставі наданих позивачем доказів, має дійти висновку про те, що такі дії, яких він просить уникнути шляхом накладення арешту, реально може бути вчинено.

Наявність ризику вчинення будь-якою особою дій, які в подальшому зможуть призвести до неможливості виконання відповідного судового рішення, має бути не ілюзорним, а підтверджуватись доказами, які б давали сторонньому незалежному спостерігачу зробити висновок про реальність такого ризику.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення вимоги чи позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Зазначаючи у заяві про забезпечення позову про ймовірність продажу та відчуження відповідачами спірного майна третім особам, заявник не надав суду жодного доказу на підтвердження реального існування цього ризику (наприклад, оголошення чи рекламні відомості з інтернет-сайтів тощо).

Таким чином, суд приходить до висновку, що заявник належним чином не обґрунтував підстави забезпечення позову, не надав суду докази того, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, що відповідач після того, як дізнається про подачу позовної заяви буде мати намір відчужувати вказану квартиру. З метою недопущення порушення прав інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити, роз`яснивши заявнику, що він не позбавляється права звернутись із заявою про забезпечення позову в будь який час протягом розгляду справи в суді.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 81, 149, 150, 151 ЦПК України- суд,

п о с т а н о в и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду, враховуючи п. 15.5. Розділу 13Перехідні положення ЦПК України, через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова.

Суддя: І.К. Ізмайлов