ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2020 року

м. Київ

справа № 462/8342/15

провадження № 61-36591 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Кобзар Юлії Богданівни, яка діє на підставі довіреності в інтересах публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 червня 2017 року у складі судді Румілової Н. М. та на постанову апеляційного суду Львівської області від 21 травня 2018 року у складі колегії суддів Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» та з уточненням позовних вимог просила:

- розірвати договір від 30 травня 2013 року № SAMDN4545 «Стандарт», стягнути з банку на свою користь 422,14 доларів США, що становить 10 973,62 грн;

- розірвати договір від 07 серпня 2012 року № SAMDN4310 «Приват-вклад, 12 мес» та стягнути з банку на свою користь 663,96 доларів США, що становить 17 259,78 грн;

- розірвати договір від 03 вересня 2013 року № SAMDN7920 «Стандарт» та стягнути з банку на свою користь 6 525,21 доларів США, що становить 169 624,22 грн;

- розірвати договір від 16 вересня 2013 року № SAMDN5352 «Стандарт» та стягнути з банку на свою користь 31 511,89 доларів США, що становить 819 158,26 грн;

- розірвати договір за банківською карткою № НОМЕР_1 та стягнути з банку на свою користь 155,15 доларів США, що становить 4 033,16 грн;

- розірвати договір за банківською карткою № НОМЕР_2 та стягнути з банку на свою користь 866,35 грн;

- розірвати договір за банківською карткою № НОМЕР_3 та стягнути з банку на свою користь 4 413,26 доларів США, що становить 114 723,63 грн.

В обґрунтування вимог зазначила, що між нею та відповідачем були укладені вищезазначені договори, а також відкриті карткові рахунки, які обслуговувалися у м. Севастополі, який на даний час входить до переліку тимчасово окупованих територій.

На виконання умов зазначених договорів були відкриті рахунки, на які покладені грошові кошти. За весь період дії зазначених договорів позивач свої зобов`язання виконувала належним чином.

На даний час вона проживає за межами окупованої території - у м. Львові, проте на неодноразові звернення до львівських відділень ПАТ КБ «ПриватБанк» про отримання інформації щодо балансу та виписки по рахунках їй було відмовлено.

Оскільки діями відповідача порушуються її права, позивач змушена звернутись до суду з проханням розірвати вищезазначені договори та стягнути з відповідача кошти, які знаходяться на її банківських рахунках.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 14 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про розірвання договорів та стягнення суми боргу задоволено. Розірвано укладені між банком та позивачем:

- договір від 30 травня 2013 року № SAMDN4545 «Стандарт», стягнуто з банку на користь позивача 422,14 доларів США, що становить 10 973,62 грн;

- договір від 07 серпня 2012 року № SAMDN4310 «Приват-вклад, 12 мес», стягнуто з банку на користь позивача 663,96 доларів США, що становить 17 259,78 грн;

- договір від 03 вересня 2013 року № SAMDN7920 «Стандарт», стягнуто з банку на користь позивача 6 525,21 доларів США, що становить 169 624,22 грн;

- договір від 16 вересня 2013 року № SAMDN5352 «Стандарт», стягнуто з банку на користь позивача 31 511,89 доларів США, що становить 819 158,26 грн;

- договір за банківською карткою № НОМЕР_1 , стягнуто з банку на користь позивача 155,15 доларів США, що становить 4 033,16 грн;

- договір за банківською карткою № НОМЕР_2 , стягнуто з банку на користь позивача 866,35 грн;

- договір за банківською карткою № НОМЕР_3, стягнуто з банку на користь позивача 4 413,26 доларів США, що становить 114 723,63 грн.

Суд першої інстанції виходив із того, що настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) свідчить про відсутність вини у невиконанні зобов`язання у відповідача, але при при цьому відповідач не звільняється від виконання свого зобов`язання в цілому.

Вимоги позивача не пов`язані зі статтею 625 ЦК України, а судом встановлені обставини, які підтверджують наявність підстав для розірвання договорів та стягнення грошових коштів, розміщених позивачем на банківських рахунках, а також процентів, нарахованих на ці кошти.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Постановою апеляційного суду Львівської області від 21 травня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» залишено без задоволення, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 червня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи та дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, а доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У червні 2018 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Кобзар Ю. Б. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 25 червня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі, зупинено виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 червня 2018 року, залишене без змін постановою апеляційного суду Львівської області від 21 травня 2018 року, до завершення розгляду касаційної скарги.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі представник відповідача просить скасувати оскаржувані судові рішення як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що позивач не подав належних та допустимих доказів на підтвердження факту існування договірних відносин із позивачем, зокрема оригіналів депозитних договорів та квитанцій.

Стверджує, що зобов`язання за договорами, укладеними між ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Кримської філії та кримськими клієнтами, виконує АНО «Фонд захисту вкладників».

Зазначає, що позивач не надав доказів неотримання відсотків за період з вересня 2012 року по травень 2014 року, а картка № НОМЕР_1 була випущена для зарахування процентів по депозитних договорах позивача, тому відсутні підстави для одночасного стягнення коштів по цій банківській картці та процентів відповідно до розрахунку позивача.

Заперечення/відзив на касаційну скаргу

У липні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив на дану касаційну скаргу від ОСОБА_1 , у якому позивач просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Позивач зазначає, що договори укладалися з ПАТ КБ «ПриватБанк», а не філією Кримського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк».

Стверджує, що оригінали договорів депозитних вкладів, квитанцій про зарахування грошових коштів приносилися у судове засідання і на вимогу суду надавалися для огляду суду та сторонам.

Звертає увагу на те, що банк не надав доказів на підтвердження припинення зобов`язань перед позивачем у зв`язку з їх виконанням.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 07 серпня 2012 року ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» уклали договір № SAMDN4310 «Приват-вклад, 12 мес», відповідно до якого позивач внесла на рахунок депозитний вклад у розмірі 4 680 доларів США.

30 травня 2013 року позивач та банк уклали договір № SAMDN4545 «Стандарт», відповідно до якого позивач внесла на рахунок депозитний вклад у розмірі 4 000 доларів США.

03 вересня 2013 року позивач та банк уклали договір № SAMDN7920 «Стандарт», відповідно до якого позивач внесла на рахунок депозитний вклад у розмірі 6 000 доларів США.

16 вересня 2013 року позивач та банк уклали договір № SAMDN5352 «Стандарт», відповідно до якого позивач внесла на рахунок депозитний вклад у розмірі 16 000 доларів США. У жовтні листопаді та грудні 2013 року позивач внесла на депозитний рахунок додатково по 4 000 доларів США.

Позивачу відкриті у ПАТ КБ «Приватбанк» карткові рахунки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 .

8 травня 2015 року позивач звернулася до відповідача з листом про розблокування та повернення коштів з її рахунків.

13 травня 2015 року банк відмовив позивачу в задоволенні вимог.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення відповідають зазначеним вимогам закону.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частиною другою статті 1060 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Згідно з частинами першою та третьою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Статтею 1074 Цивільного кодексу України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Суди першої та апеляційної інстанцій на підставі наданих сторонами доказів, у тому числі оригіналів договорів банківського вкладу, платіжних доручень та квитанцій, встановили обставини, відповідно до яких сторони уклали договори, а позивач на виконання цих договорів перерахував на банківські рахунки грошові кошти.

Суди правильно відхилили доводи банку, повторені ним у касаційній скарзі, щодо відсутності зобов`язань перед кримськими вкладниками та відсутності доступу до оригіналів банківських документів, оскільки договори укладалися не з філією, а безпосередньо з юридичною особою - ПАТ КБ «ПриватБанк», тому зобов`язання за договорами має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа.

Окрім цього суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що саме на відповідача покладається обов`язок довести належне виконання своїх зобов`язань за договором банківського вкладу, а саме доказів того, що кошти були повернуті вкладникові, а також про відсутність коштів на депозитному рахунку позивача.

Не підлягають врахуванню доводи касаційної скарги щодо відсутності підстав для стягнення коштів по банківській картці № НОМЕР_1 , оскільки ця картка випущена для зарахування процентів, які нараховані на депозитні кошти за договорами № SAMDN4545, № SAMDN7920, № SAMDN5352, адже позивач просить стягнути проценти, нараховані на депозитні кошти по цим договорам за період з березня 2014 року по грудень 2015 року, коли депозитні та поточні рахунки були заблоковані.

Суди попередніх інстанцій, з`ясувавши належним чином обставини справи, врахувавши, що відповідач не надав доказів виконання своїх зобов`язань за договорами банківського вкладу, дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною першою статті 410 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Кобзар Юлії Богданівни, яка діє на підставі довіреності в інтересах публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 червня 2017 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 21 травня 2018 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 червня 2017 року, залишене без змін постановою апеляційного суду Львівської області від 21 травня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков