_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/965/20
УХВАЛА

07.12.2020 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі - Кириковій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, в якій позивач просить суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що був незаконно оформлений 21.12.2014 року ОСОБА_4 від імені ОСОБА_1 з ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Галій Т.С., зареєстрований в реєстрі №1115.

Провадження по зазначеній справі відкрито ухвалою суду від 13.09.2016 року.

12.12.2016 року судом було ухвалено закінчити попереднього судового засідання та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України № 6232 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Пунктом 9 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції 15 грудня 2017 року зазначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі викладеного, за наслідком вказаних змін, судом було ухвалено продовжити розгляд цивільної справи в новій редакції Цивільного процесуального кодексу України за правилами загального позовного провадження в судовому засіданні.

У судове засідання призначене на 02 вересня 2020 року о 12 годині 00 хвилин позивач та його представник ОСОБА_6 не з`явились, про дату, час і місце проведення якого представник був належним чином повідомленим, однак 01.09.2020 року представником було подано до суду заяву про відкладення судового засідання, що підтверджує обізнаність представника про дату, час і місце проведення судового засіданні.

Так, у клопотанні представник посилався на те, що 02.09.2020 року зайнятий в іншому судовому процесі, а саме в кримінальній справі №757/42441/16-к, яка перебуває в провадженні Печерського районного суду міста Києва, однак на підтвердження зазначених обставин до суду представником в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України не було надано жодного доказу.

За наслідком неявки сторони позивача, судом було відкладено призначене на 02.09.2020 року судове засідання на 07.10.2020 року о 14 годині 00 хвилин.

У судове засідання призначене на 07 жовтня 2020 року о 14 годині 00 хвилин позивач та його представник ОСОБА_6 не з`явились, про дату, час і місце проведення якого представник був належним чином повідомленим, що підтверджується розпискою про особове сповіщення представника 02.09.2020 року та рекомендованим поштовим повідомленням про вручення ОСОБА_6 22.09.2020 року судової повістки, наявними в матеріалах справи. Однак, 07 жовтня 2020 року на електронну скриньку суду надійшла заява від представника позивача про відкладення судового засідання, з підстав перебування у службовому відрядженні у період 07.10.2020 року в місті Києві в кримінальному провадженні №0002795, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 18.12.2015 року, однак на підтвердження зазначених обставин до суду представником в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України не було надано жодного доказу.

За наслідком неявки сторони позивача, враховуючи значення справи для сторін по справі та з метою забезпечення сторонам доступу до суду, судом було відкладено призначене на 07.10.2020 року судове засідання на 03.11.2020 року о 15 годині 30 хвилин.

У судове засідання призначене на 03.11.2020 року о 15 годині 30 хвилин позивач та його представник ОСОБА_6 не з`явились, про дату, час і місце проведення якого представник був належним чином повідомленим, що підтверджується розпискою про особове сповіщення представника 07.10.2020 року та рекомендованими поштовими повідомленнями про вручення 12.10.2020 року ОСОБА_7 та 26.10.2020 року ОСОБА_6 судової повістки, наявними в матеріалах справи.

Однак, знов в день судового засідання 03.11.2020 року до суду надійшла заява від нового представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_8 про відкладення судового засідання, у зв`язку зі вступом нового представника до судового процесу та надання можливості ознайомитись з матеріалами справи.

З метою забезпечення стороні позивача на судовий захист та представлення інтересів, для надання часу представникові позивача ознайомитись з матеріалами справи, судове засідання призначене на 03.11.2020 року було відкладено на 07.12.2020 року о 15 годині 00 хвилин.

У судове засідання призначене на 07.12.2020 року о 15 годині 00 хвилин позивач та його представники ОСОБА_6 і ОСОБА_8 не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином.

Однак, 04.12.2020 року на електронну скриньку суду надійшла заява від позивача ОСОБА_1 про відкладення судового засідання, в якій останній підтвердив що обізнаний про дату, час і місце проведення судового засідання, однак через захворювання не може прибути до судового засідання. Однак на підтвердження зазначених обставин до суду позивачем в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України не було надано жодного доказу.

Отже, як вбачається, позивачем по справі є ОСОБА_1 , представництво інтересів якого в цій справі здійснюється адвокатами: ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .

Позивач та його представники у останні вказані чотири судові засідання поспіль були повідомлені про дату, час і місце проведення судових засідань, що додатково підтверджується поданими останніми клопотаннями про відкладення судових засідань, однак до судових засідань не з`явились.

Щодо клопотань позивача та його представників про відкладення судових засідань, суд вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Так, вказані клопотання подані стороною позивача, належать до заяв (клопотань) з процесуальних питань.

Відповідно до статті 182 ЦПК України, при розгляді справи судом, учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст.183 ЦПК України, будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити зокрема:

5) підстави заяви (клопотання, заперечення);

6) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви (клопотання, заперечення).

Однак, в супереч вказаним нормам процесуального законодавства позивачем та його представниками, які є адвокатами,а від так фахівцями в галузі права, які обізнані про процесуальні права та обов`язки, не надано до жодного з вище перелічених клопотань про відкладення судових засідань жодного доказу на підтвердження викладених в ній обставин, за наслідком чого суд вважає вказані неявки сторони позивача до судових засідань безпідставними та з неповажних причин.

Окремо суд зазначає, що до поданих представником ОСОБА_6 клопотань, представником не було надано до суду жодного доказу на підтвердження участі в інших судових засідань.

Щодо неявки представника ОСОБА_8 в судове засідання на 03.11.2020 року, суд вважає її безпідставною з огляду на те, що участь нового представника сторони по справі у відповідності до ЦПК України не звільняє останнього від участі в судовому засіданні, як і не є поважною неявкою останнього. Також до судового засідання призначеного на 03.11.2020 року, до суду не надано доказів на підтвердження поважних причин не явки іншого представника позивача ОСОБА_9 , як і доказів поважності його неявки.

Крім того, як вбачається, ОСОБА_8 було подано до суду клопотання 03.11.2020 року для ознайомлення з матеріалами справи, натомість як вбачається, станом на 07.12.2020 року представником дій з ознайомлення з матеріалами справи здійснено не було, що підтверджує штучність поданого клопотання.

Стосовно посилань позивача про не можливість з`явитись до судового засідання призначеного на 07.12.2020 року через захворювання, суд вважає необґрунтованими, оскільки не підтверджені належними доказами, якими можуть бути відповідні медичні документи на підтвердження діагнозу та лікарняного. Крім того, як вже зазначалось, представництво в цій справі позивача здійснюється двома адвокатами, які також не з`явились до судового засідання, не повідомили суд про причини своєї неявки.

Стосовно надання оцінки неявкам сторони позивача до судових засідань, суд зазначає, що в судове засідання призначене на 07.12.2020 року з`явився представник відповідачів, який пояснив суду, що категорично заперечує проти відкладення судового засідання, наполягає на залишенні позову без розгляду, через постійні триваючі неявки позивача та його представників, які на думку представника, грубо зловживають своїми процесуальними правами, надаючи постійні необґрунтовані клопотання про відкладення судового засідання, що призводить до штучного затягування розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1-3 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 43 ЦПК України, закріплює права та обов`язки учасників процесу.

Відповідно до вказаної статті учасники справи (яким є позивач) мають право:

1) ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень;

2) подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам;

3) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб;

4) ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти;

5) оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках;

6) користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Учасники справи зобов`язані:

1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу;

2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи;

3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою;

4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази;

5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні;

6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки;

7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання правами не допускається.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Окрім цього, у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частини 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що права особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України", суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Так, у пункті 41 рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Позивач (заявник) зобов`язаний проявляти особливу сумлінність у захисті своїх інтересів та вживати необхідних дій для ознайомлення з ходом провадження (див., наприклад, ухвалу щодо прийнятності у справі «Тойшлер проти Німеччини» ('tag3:14.0pt;tag2:"Roboto Condensed"'>Teuschler v. Germany), заява № 47636/99, від 04 жовтня 2001 року; рішення у справі «Сухорубченко проти Росії» (Sukhorubchenko v</span>. Russia), заява № 69315/01, пункт 48, від 10 лютого 2005 року; ухвалу щодо прийнятності у справі «Гуржий проти України» (Gurzhyy v. Ukraine), заява № 326/03, від 01 квітня 2008 року; та рішення у справі «Мускат проти Мальти» (Muscat v. Malta), заява № 24197/10, пункт 44, від 17 липня 2012 року).

Отже, позивач має сприяти розгляду справи, оскільки він є найбільш зацікавленим в її розгляді.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Суд зазначає, що провадження в цій справі відкрито 12.12.2016 року, тобто чотири роки тому, за які судом було здійснено розв`язання багато численних процесуальних заяв та клопотань, за для можливості учасникам процесу довести свої вимоги і заперечення. Натомість, постійні необґрунтовані неявки позивача та його представників до судових засідань, призводить до неможливості розгляду справи, порушення судом строків розгляду справи, а також може призвести до порушення прав та інтересів інших учасників процесу, з урахуванням того, що в даному випадку дії позивача виключають його зацікавленість в розгляді справи та підтриманні заявленого позову.

В порушення зазначених норм процесуального права та не зважаючи на прийняті судом заходи для сприяння здійсненню позивачем та його представниками своїх прав, останні не виконали покладені не них процесуальні обов`язки та поспіль чотири рази у судові засідання не з`являються.

Проаналізувавши усі вищевикладені обставини в сукупності, дії сторони позивача з подання необґрунтованих клопотань про відкладення судового розгляду та неявки у судові засідання свідчать про намір затягнути розгляд справи по суті, що в свою чергу суперечить вимогам ст. 210 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд справи судом упродовж розумного строку.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання та від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з вимогами ЦПК України суд не повинен з`ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, вказані положення процесуального закону мають імперативну норму щодо залишення позову без розгляду у зв`язку із повторною неявкою позивача.

Суд також зазначає, що Верховний Суд в постанові від 22.05.2019 року по справі №310/12817/13, також дійшов висновку, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду.

Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Під час вирішення питання про залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою, судом також враховується, що відповідно до п.3 ч.1 ст.157 ЦПК України, суд залишає позовну заяву без розгляду,у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Вирішуючи питання про залишення позову без розгляду, суд враховує складність справи, стадію розгляду, готовність сторони до самостійного захисту своїх інтересів, добросовісність дій позивача, який не з`явився, за наслідком чого вважає за неможливе здійснювати розгляд справи за відсутності позивача, про що також було наголошено представником відповідачів в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, враховуючи нормативне регулювання даного питання національним та європейським законодавством, з урахуванням того, що позивач та його представники вчетверте поспіль не з`явились до судового засідання, без поважних причин, про дату, час і місце проведення якого були належним чином повідомленими, обізнаними, не подавши заяви про розгляд справи за їх відсутності, у відповідності до норм Цивільного Процесуального Кодексу України, Конвенції та практики Європейського суду, суд дійшов висновку та вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, підлягає залишенню без розгляду.

Також дії суду не порушують права позивача, оскільки прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992р.).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Отже, залишення позову без розгляду не порушує право позивача на доступ до суду, а є способом вжиття дій направлених на усунення неналежних виконань позивачем своїх процесуальних обов`язків та певною мірою заходом суду для протидіяння здійсненим перепонам для руху справи створюваними недобросовісними учасниками справи, оскільки недієздатність суду протидіяти такім діям є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції, а також оскільки залишення позову без розгляду, не перешкоджає позивачеві для повторного звернення до суду з таким позовом, після усунення умов, що були підставою для залишення його заяви без розгляду.

Керуючись ст. п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, п. 15.5 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду складено 09.12.2020 року.

Суддя Калініченко Л. В.