Справа № 750/9895/20
Провадження № 2/750/2200/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 грудня 2020 року м. Чернігів
Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:
судді Супруна О.П.,
секретар Дяченко К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №750/9895/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Секістова Тетяна Іванівна,
02 листопада 2020 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Марченко Ніна Іванівна звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», в якому просить:
- визнати виконавчий напис, вчинений 04.09.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Тетяною Іванівною, зареєстрований в реєстрі за №565, про стягнення на користь ТОВ «ВердиктКапітал» заборгованості в сумі 73 294 грн 17 коп. та 500,00 грн витрат за вчинення виконавчого напису, таким, що не підлягає виконанню;
- стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 7 522 грн 38 коп. у повернення стягненого за виконавчим написом від 04.09.2020, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Тетяною Іванівною за реєстровим номером №565.
В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Секістової Тетяни Іванівни були відсутні докази, які б підтверджували факт безспірності заборгованості, оскільки безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Крім того, відповідач не надіслав їй вимогу про погашення боргу, не проінформував її про розмір заборгованості, та не менше ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису нотаріуса не повідомив про порушення кредитних зобов`язань, чим позбавив її права оскаржити вимоги у судовому порядку або виставити письмові заперечення. Приватний нотаріус всупереч п.п. 2.3 п. 2 гл. 16 розділу II "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, попередньо не переконавшись та не отримавши від ТОВ «Вердикт Капітал» документів, які б підтвердили отримання позивачем вимоги про усунення порушень та зі спливом тридцятиденного строку з моменту отримання позивачем такої вимоги, вчинила оспорюваний виконавчий напис. Також, представник позивача зазначила про те, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконалася у дотриманні стягувачем вимог закону щодо трирічного строку, встановленого для подання заяви про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами, чим не виконала норми статті 88 Закону України «Про нотаріат», у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 04 листопада 2020 року заяву представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову - задоволено; зупинено стягнення, що здійснюється на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Секістової Тетяни Іванівни про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 73 294 грн 17 коп. та 500,00 грн витрат за вчинення виконавчого напису, вчиненого 04.09.2020 та зареєстрованого в реєстрі за №565, який знаходиться на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваля Віталія Олександровича, виконавче провадження №61308029, до набрання рішенням суду у справі №750/9895/20 законної сили.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 листопада 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та призначено для розгляду по суті на 19.11.2020.
19.11.2020 розгляд справи відкладено на 09.12.2020, у зв`язку з незакінченням строку встановленого для подачі відзиву на позовну заяву.
Ухвалою суду від 09.12.2020 позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про стягнення грошових коштів - залишено без розгляду.
У судове засідання 09.12.2020 учасники справи не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщені належним чином; позивач та представник відповідача про причини неявки суду не повідомили; представник позивача у письмовій заяві позовні вимоги підтримала, просила справу розглядати без її участі в порядку заочного провадження; приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Секістова Тетяна Іванівна надіслала пояснення, в яких просила розглянути справу без її участі. Відповідач відзиву не подав.
За письмовою згодою представника позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України).
Згідно вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 15.04.2014 між АТ «Альфа-Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 1 від 21.06.2016 є Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.2018 є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА", правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 16-01/19/1 від 16.01.2019 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №500477275.
Позивач належним чином не виконувала своє зобов`язання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 73 294 грн 17 коп., яка складалася із: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 18 780 грн 09 коп.; простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 22 877 грн 16 коп.; строкової заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 25 636 грн 92 коп.; строкової заборгованості за штрафами і пенями - 6 000,00 грн.
04.09.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Тетяною Іванівною, на підставі заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про вчинення виконавчого напису було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №565, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №500477275 від 15.04.2014, що виникла за період з 16.01.2019 по 11.03.2020, в сумі 73 294 грн 17 коп. і 500,00 грн за вчинення цього виконавчого напису, а всього 73 794 грн 17 коп.
22.09.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Ковалем В.О. було відкрито виконавче провадження №61308029 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса (а.с. 7).
Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року№ 1172 (далі - Перелік), Інструкцією «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (далі - Інструкція), а також Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 31 грудня 2008 року № 2368/5.
Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Переліку документів передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченою угодою, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються, зокрема, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.
При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, правове значення має не лише перевірка додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком, а й перевірка доводів боржника в повному обсязі та встановлення обставин, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Згідно з виконавчим написом, відповідачем нарахована, зокрема, пеня в сумі 6 000,00 грн за період з 16.01.2019 по 11.03.2020.
Отже, звертаючись до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, відповідач у розмір заборгованості за кредитним договором включив платежі поза межами позовної давності.
Також, з дня виникнення у відповідача права вимоги минуло більше трьох років, оскільки за умовами кредитного договору №500477275 дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісій, є 16.04.2017 (п. 2.3).
Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання».
Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.
Такий висновок відповідає постановам Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.10.2020 у справі № 172/1652/18, у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.04.2020 № 158/2157/17.
За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважала за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення.
Правничу допомогу позивачеві надавала адвокат Марченко Н.І. на підставі договору про надання правничої допомоги від 12.10.2020. З копії квитанції до прибуткового касового ордера від 17.11.2020 убачається, що ОСОБА_1 сплатила адвокату 2 500,00 грн за правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, який в ході судового розгляду не висловив свої заперечення щодо розміру цих витрат.
Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з ТОВ «ВердиктКапітал» на користь держави належить стягнути судовий збір.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 279, 280-282, 289, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис Київського міського нотаріального округу Секістової Тетяни Іванівни від 04 вересня 2020 року, зареєстрований у реєстрі за №565, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором №500477275 від 15.04.2014, що виникла за період з 16.01.2019 по 11.03.2020, в сумі 73 294 грн 17 коп. і 500,00 грн за вчинення цього виконавчого напису, а всього 73 794 грн 17 коп. (сімдесят три тисячі сімсот дев`яносто чотири гривні 17 копійок).
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 500,00 грн (дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок).
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь держави 840 грн 80 коп. (вісімсот сорок гривень 80 копійок) судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», місцезнаходження: вул. Кудрявський узвіз, 5-б, м. Київ, код ЄДРПОУ - 36799749.
Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Секістова Тетяна Іванівна, місцезнаходження місця праці: вул. Вадима Гетьмана, 36, м. Київ.
Суддя