ПОСТАНОВА

іменем України

11 січня 2020 року м. Кропивницький

справа № 398/4299/17

провадження № 22-ц/4809/92/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Письменного О.А.,

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки і піклування Олександрійської міської ради Кіровоградської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 червня 2018 року у складі судді Голосеніної Т.В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів.

В обґрунтування позову вказала, що з 02 листопада 2007 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 22 листопада 2012 року шлюб між сторонами було розірвано. Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 09 липня 2015 року з відповідача було стягнуто аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 4000 грн. Посилалась на те, що відповідач ухиляється від сплати аліментів. Вказала, що у дитини виявилася затримка психічного розвитку, аутизм та затримка речового розвитку, що підтверджується копією епікризу №495/1118 ДС «ООМЦПЗ», тому на лікування дитини постійно потрібні кошти, а саме на заняття з психологом, дефектологом, заняття у басейні, спеціальна підготовка до школи, постійні витрати на ліки, окрім харчування, витрат на одяг та витрат на нормальне повноцінне життя дитини, яке потрібне для його віку. Відповідач участі у вихованні дитини не бере, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, не виявляє будь-якої турботи про дитину, життям та розвитком сина не цікавиться.

Комісія з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Олександрійської міської ради надала висновок про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилаючись на зазначені обставини просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно неповнолітнього сина, збільшити розмір аліментів та стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 8000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 червня 2019 рокупозов задоволено повністю.

Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Збільшено розмір аліментів, які присуджені заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 09 липня 2015 року №496/1143/15-ц, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 4000 грн. до 8000 грн. щомісячно, починаючи з дня набранням рішенням суду законної сили і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та направити справу за встановленою підсудністю. Вважає, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів ухилення відповідача від участі у вихованні дитини, що давало б підстави для можливості застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Позивач надала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що відповідач навіть з моменту ухвалення судом рішення про позбавлення його батьківських прав жодного разу не намагався зустрітися з дитиною, поспілкуватися з нею, надати будь-яку матеріальну допомогу, хоча вона не перешкоджає жодним чином для спілкування відповідача із дитиною.

Сторони у судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просила проводити розгляд справи без її участі. Представник органу опіки і піклування Олександрійської міської ради Кіровоградської областінадав клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи (а.с.96).

Колегія суддів постановила ухвалу про слухання справи у відсутності сторін та третьої особи на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що з 02 листопада 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 22 листопада 2012 року №1506/4337/2012 було розірвано (а.с.7)

Під час перебування у шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сторін народився син - ОСОБА_3 (а.с.5).

Відповідно до епікризу №495/1118 ДС «ООМЦПЗ» та медичного висновку про дитину-інваліда віком до 18 років від 05 квітня 2017 року №26 у ОСОБА_3 виявилася затримка психічного розвитку, аутизм та затримка речового розвитку (а.с.9, 65).

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 09 липня 2015 року по цивільній справі №496/1143/15-ц з ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Олександрійської міської ради Кіровоградської області від 04 липня 2017 року №242/9/10/3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , доцільно позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та погоджується з висновком Олександрійської міської ради від 04 липня 2017 року про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки він відповідає вимогам законодавства, є обґрунтованим та винесеним після належного з`ясування обставин невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.

Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно зі ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 164 СК України встановлено виключний перелік підстав для позбавлення матері чи батька дитини батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пп.15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У абзаці другому пункту 18 зазначеної постанови роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, (далі по тексту - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

З наведеного слідує, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, зокрема, щодо позбавлення батьківських прав її батьків, першочерговими є інтереси дитини.

Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини (ЄСПЛ) було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини». При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , остання піклується про дитину та утримує її. Батько дитини жодних доказів зворотного суду не надав.

Судом також встановлено, що на підставі заочного рішення Біляївського районного суду Одеської області 20 серпня 2015 року було видано виконавчий лист №496/1143/15-ц про стягнення з відповідача аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 4000 грн. щомісячно, починаючи з 12 березня 2015 року і до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8).

Як свідчать письмові докази по справі 08.02.2018 старшим державним виконавцем Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Зарудською Н.А. при примусовому виконанні виконавчого листа №496/1143/15-ц, виданого 20.08.2015 Біляєвським районним судом Одеської області про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 4000 грн. щомісячно, винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України у зв`язку із заборгованістю по аліментам, яка станом на 01.02.2018 становила 134580,64 грн. (а.с.58).

Постановами старшого державного виконавця Олександрійського МРВ ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області від 09 лютого 2018 року було встановлено тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві керування транспортними засобами, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом №496/1143/15-ц від 20 серпня 2015 року виданого Біляєвським районним судом Одеської області (а.с.62-64).

Переглядаючи оскаржуване рішення в апеляційному порядку колегія суддів виходить з того, що неповнолітній ОСОБА_3 є дитиною особливою, їй діагностовано аутизм, сприйняття світу вона здійснює виключено через контакт з матір`ю та її психоемоційний стан. З матеріалів справи убачається, що контакт з батьком у дитини відсутній та відповідач не вживає заходів щодо налагодження стосунків з дитиною, не цікавиться її станом здоров`я, не виявляє будь-якої турботи про дитину, не надає матеріальної підтримки.

Крім того, для лікування дитини позивачці рекомендовано виїжджати за межі України, проте, оскільки відповідач не підтримує спілкування з дитиною, місцеперебування його невідоме, тому неможливо отримати дозвіл відповідача на виїзд за кордон з дитиною.

Як свідчать копії медичного висновку про дитину-інваліда віком до 18 років від 05 квітня 2017 року №26 та копії епікризу №495/1118 ДС «ООМЦПЗ» у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлено наслідки раннього органічного ураження ЦНС у виді когнітивної недостатності (рівень межевої інтелектуальної недостатності), гіперкінетичної поведінки. Недорозвиток мовлення ІІ рівня. Ехолалія (а.с.65).

Відповідно до копій фіскальних чеків та письмового пояснення логопеда-дефектолога, доданих до позову, протягом 2014-2018 років позивачкою витрачалися кошти на ліки, на заняття з дефектологом, на спеціальну підготовку до школи (а.с.66-72).

Протягом усього часу після розірвання шлюбу між сторонами будь-яких доказів піклування відповідача про хвору дитину, намагання спілкування з дитиною чи перешкоджанні позивачкою у такому спілкуванні матеріали справи не містять.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги в цій частині знайшли своє підтвердження та з урахуванням якнайкращих інтересів дитини є такими, що підлягають задоволенню.

В частині задоволення позовних вимог про збільшення розміру аліментів на дитину суд першої інстанцій дійшов висновку про те, що позивачкою було надано належні докази про збільшення витрат на лікування дитини та виходив із закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства.

Апеляційний суд вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною другою ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно зі ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти, визначається судом.

Враховуючи зміст СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із погіршенням матеріального становища стягувача, матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Згідно зі статтями 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною 4 статті 81 ЦПК України рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просила збільшити розмір аліментів та стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 8000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог та збільшуючи розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини, суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, та виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, дійшов обґрунтованого висновку про збільшення розміру аліментів з 4000 грн. до 8000 грн. щомісячно, починаючи з дня набранням рішенням суду законної сили і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що відповідає інтересам дитини та не поставить його батька у скрутне матеріальне становище.

Звертаючись 21.07.2019 до суду із заявою про перегляд заочного рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 червня 2018 року відповідач надав копію рішення від 17.07.2019 ОКПП «Київ» про відмову у перетинанні державного кордону України на виїзд з України громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.97-98), що на думку колегії суддів і спонукало відповідача звернутися до суду для скасування заочного рішення.

Крім того, відповідач надав суду відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з І кварталу 2014 року по ІІ квартал 2018 року, які свідчать про відсутність інформації про доходи відповідача, та інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про відсутність такого майна (а.с.99-101).

Проте зазначені обставини за нормами сімейного права України не звільняють відповідача від обов`язку утримувати свою дитину. Жодних доказів про незадовільний стан здоров`я, погіршення матеріального становища, наявність інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, які знаходились би на утриманні відповідача, останнім суду не надано.

Крім того, відповідач вказує на те, що справу розглянуто із порушенням правил підсудності та просить оскаржуване рішення суду скасувати і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

За змістом ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Суд першої інстанції, перевіривши місце зареєстрованого місця проживання (перебування) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та встановивши місцем реєстрації відповідача за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.22-25), правильно постановив ухвалу про відкриття провадження у справі Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області. Отже, порушення правил підсудності судом першої інстанції апеляційним судом не встановлено.

Доводи, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, зводяться до незгоди відповідача із збільшенням розміру аліментів на дитину. Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене судова колегія приходить до висновку, що підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 червня 2019 рокубез змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді О.Л. Дуковський

О.А. Письменний