Провадження №4-с/523/5/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" січня 2020 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Мурманової І.М.

за участю секретаря судового засідання Нестеренко Л.В.

розглянувши заяву боржника ОСОБА_1 про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебуває скарга ОСОБА_1 на неправомірні рішення, неправомірні дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу в Одеській області Парфьонова Г.В. Заявник просить суд: поновити процесуальний строк на оскарження бездіяльності та неправомірної діяльності приватного виконавця у виконавчому провадженні № 56344088 про примусове виконання виконавчого листа № 523/5762/17 виданого Суворовським районним судом м. Одеси 20.04.2018 року, про стягнення заборгованості за договором безпроцентної позики. На думку скаржника порушення полягають у неутриманні попереднього дозволу відповідного орану опіки та піклування, що надається відповідно до закону про передачу на реалізацію нерухомого майна боржника, а саме: Ѕ частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , в якій зареєстрована малолітня дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; оцінки вартості Ѕ частини вищезазначеної квартири та інших неправомірних дій приватного виконавця пов`язаних з виконанням рішення суду.

Розгляд скарги було призначено на 08.01.2020 року, однак, в судове засідання сторони не з`явились, судом вживались заходи щодо їх належного та своєчасного сповіщення. Розгляд скарги відкладено на 13.02.2020 року о 11 год. 30 хв.

Разом з цим, боржник ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа 523/5762/17 виданого Суворовським районним судом м. Одеси 20.04.2018 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу за договором безпроцентної позики від 28.01.2014 року у розмірі 46 230, 36 грн., та боргу за договором безпроцентної позики від 23.04.2014 року у розмірі 82 941, 08 грн., а також судового збору у розмірі 1 291, 71 грн.

В обґрунтування клопотання ОСОБА_1 вказує, що до завершення розгляду скарги наявні підстави для зупинення стягнення на підставі названого виконавчого листа, оскільки невжиття таких дій може призвести до реалізації арештованого майна на електронних торгах ДП «СЕТАМ», які між іншим були проведені 02.01.2020 року, як треті торги, що, у свою чергу, унеможливить ефективний захист прав боржника у випадку задоволення його скарги: попри скасування судом постанов державного виконавця щодо арешту відповідного майна і визнання незаконними дій щодо передачі його на реалізацію, а також рішення щодо оцінки Ѕ частини квартири, майно вже буде реалізоване з порушенням прав боржника та інших осіб.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 9 статті 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Так, ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову та і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до п. 6 ч.1 ст. 150 ЦПК України, одним із видів забезпечення позову є зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Згідно з роз`ясненнями пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними у п. 15 постанови від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді скарги на рішення дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Разом із тим, до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (пункт 4 частини першої статті 37 Закону про виконавче провадження).

Згідно заяви про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа, фактично заявник просить зупинити реалізацію арештованого майна боржника, а тому, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Слід зазначити, що жодною нормою ЦПК України та іншими законодавчими актами не передбачено зупинення судом реалізації арештованого майна при розгляді скарги на дії державного виконавця, а навпаки таке зупинення є повноваженнями державного виконавця, у провадженні якого знаходиться справа.

Законом України «Про виконавче провадження» врегульовано питання зупинення вчинення виконавчих дій, і це питання відноситься виключно до компетенції державного виконавця. Таким чином, розглядаючи скаргу на дії державного виконавця, суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів відповідних клопотань, щодо зупинення реалізації майна, адже за приписами вищевказаних норм матеріального і процесуального права вирішення питання про зупинення вчинення дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Враховуючи, що в ЦПК України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку забезпечення скарги вживати заходи забезпечення скарги на дії державного виконавця шляхом зупинення реалізації майна, також висновку дійшов Вищий спеціалізований суд України під час розгляду справи № 296/4819/17 в ухвалі від 25.10.2017 р., що зупинивши передачу майна на реалізацію, суди порушили норми ЦПК України та вийшли за межі своїх процесуальних повноважень.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, в той же час, невиконання судових рішень нівелює принцип обов`язковості виконання судових рішень.

(Вказану правову позицію викладено в ухвалі ВССУ від 25.10.2017 року у справі №296/4819/17).

Вирішуючи питання щодо зупинення реалізації арештованого майна, суд виходить з того, що відповідно до положень ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України.

Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

При цьому, виходячи з роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного суду України №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, враховуючи роз`яснення, викладені у пункті 2 вказаної постанови, недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Таким чином, заявлені вимоги ОСОБА_1 щодо зупинення стягнення з виконавчого листа а фактично зупинення реалізації арештованого майна, є такими що суперечать нормам чинного законодавства, та порушують права інших осіб. Крім того, законодавством передбачений інший порядок зупинення будь-яких виконавчих дій.

Отже, враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про зупинення стягнення з виконання виконавчого листа № 523/5762/17 виданого Суворовським районним судом м. Одеси від 20.04.2018 року.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 260, 353 ЦПК України, ст.34 Закону України «Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа № 523/5762/17 виданого Суворовським районним судом м. Одеси від 20.04.2018 року залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: