Справа № 202/5506/20
Провадження № 2/202/1979/2020
27 листопада 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,
за участю секретаря - Дмитрієва Р.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
У вересні 2020 року позивач в особі представника звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_1 , відповідно до якої просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 07 листопада 2014 року та сплачений судовий збір по справі у розмірі 2230,84 грн.
Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 07 листопада 2014 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 7 567,65 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та банком кредитний договір. Всупереч чинному законодавству та умовам договору, ОСОБА_1 належним чином покладені на неї обов`язки перед банком не виконала, порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість. Станом на 05 серпня 2020 року за відповідачем по укладеному з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитному договору № б/н від 07 листопада 2014 року наявна заборгованість на загальну суму 26 542,25 грн., яка складається з наступного: 6 173,60 грн. - заборгованість за кредитом; 5 495,75 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн. - заборгованість за комісією; 13 828,64 грн. - заборгованість за пенею; 1044,26 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. До теперішнього часу сума боргу за договором № б/н від 07 листопада 2014 року відповідачем не погашена. Вищенаведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 вересня 2020 року, головуючим суддею у справі визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 07 жовтня 2020 року позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, натомість до матеріалів позовної заяви додано клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та можливість ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача в судове засідання.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином, шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомлення. Причини неявки відповідач суду не повідомила, відзиву, заяв, заперечень до суду не надавала, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно Статуту від 11.06.2018 року, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.06.2018 року, найменування банку змінено на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк».
Як вбачається з матеріалів позовної заяви, 07 листопада 2014 року між Банком та ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт з метою створення сприятливих умов для виконання боржником зобов`язань по кредитному договору від 07 березня 2013 року, а також приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
АТ КБ «ПриватБанк» як на підставу позовних вимог, посилається на невиконання відповідачем умов Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості, та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 07 листопада 2014 року, укладеної між позивачем та ОСОБА_1 .
На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано заяву позивальника № DN0IRJ213730178 від 07 березня 2020 року, відповідно до умов якої ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3 745,14 грн. строком на 24 (двадцять чотири) місяці з 07 березня 2013 року по 06 березня 2015 року включно з відсотковою ставкою (фіксованою) 0,12 % річних.
В позовній заяві позивач зазначає, що у зв`язку з порушенням кредитних зобов`язань відповідач має заборгованість у сумі 26 542,25 грн., яка складається з наступного: 6 173,60 грн. - заборгованість за кредитом; 5 495,75 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн. - заборгованість за комісією; 13 828,64 грн. - заборгованість за пенею; 1044,26 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.
Відповідно до п.2.1 Генеральної угоди, Банк надає Позичальнику строковий кредит в сумі 7567,66 грн. (Сім тисяч п`ятсот шістдесят сім гривень 66 копійок) на термін 24 місяці, з 07 листопада 2014 року по 30 листопада 2016 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 7567,66 грн., в обмін на зобов`язання Позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків в розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом в зазначені в Заяві, Умовах та правилах терміни. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця Позичальник надає Банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 378,69 грн., для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотків, а також інших витрат відповідно до Умов і правил. Дата останнього погашання заборгованості повинна бути не пізніше 30 листопада 2016 року.
Пунктом 2.8. Генеральної угоди передбачено, що при порушенні Позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню, розмір якого вказаний в Умовах та правилах за кожен день прострочення.
Пунктом 2.11. Генеральної угоди, пунктами 1.1.3.1.6, 2.1.1.12.9 Умов та правил передбачено списання коштів з будь - яких рахунків відповідача.
Таким чином, ОСОБА_1 не виконала умови договору, чим порушила право позивача на кошти за кредитним договором.
Виниклі спірні правовідносини між сторонами у справі, регулюються наступними нормами права.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Універсал Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної стави (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом, заборгованість за пенею та штраф відповідно до п.2.2. Генеральної угоди.
В свою чергу, умовами Генеральної угоди, яка була укладена між позивачем та відповідачем, хоча і передбачена сплата Позичальником пені, у разі прострочення виконання зобов`язання, втім її розмір зазначений в Умовах та правилах за кожен день прострочення.
Однак, матеріали справи не містять підтвердження, що саме з цим Витягом з Тарифів та Витягом з Умов ознайомилась відповідач та погодилась з ними, підписуючи Генеральну угоду від 07 листопада 2014 року.
Тож суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Генеральній угоді домовленості сторін про конкретний розмір пені за кредитом, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.
Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У даному випадку Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому суд вважає, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 07 листопада 2014 року шляхом підписання Генеральної угоди.
Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.
У той же час, враховуючи, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконувала, у зв`язку з чим допустила виникнення заборгованості по кредиту та вирішуючи питання про розмір заборгованості по кредитному договору, що підлягає стягненню, суд виходить з наступного.
Суд погоджується з доводами позивача стосовно суми заборгованості за тілом кредиту. Відповідачем, в свою чергу, заперечень або інших доводів та доказів стосовно суми боргу за тілом кредиту суду не надано.
Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості за кредитом (тілом кредиту) у розмірі 6173,60 грн.
Вирішуючи питання про розмір відсотків, які підлягають стягненню з відповідача, суд бере до уваги наступне.
У відповідності до умов Генеральної угоди, укладеної між позивачем та відповідачем 07 листопада 2014 року, підписанням цієї угоди, між сторонами у справі досягнута домовленість про сплату відсотків за користування Кредитом в розмірі 1,5 % на місяць, що становить 18 % на рік та Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість по відсоткам з користування кредитом, розрахунок якої надано до позовної заяви, який суд враховує та бере до уваги, оскільки заборгованість відповідача здійснювалась саме із розрахунку 18 % річних.
Тобто, з аналізу розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 07 листопада 2014 року до 05 серпня 2020 року позивачем нараховані відсотки за відсотковою ставкою, що встановлена Генеральною угодою.
В частині стягнення заборгованості за пенею в розмірі 13 828,64 грн., суд вважає, що в задоволенні позову в цій частині повинно бути відмовлено, так як Генеральною угодою не передбачено конкретного розміру пені, що підлягає стягненню у разі порушення умов договору.
Вимоги щодо стягнення з відповідача суми штрафу у розмірі 1044,26 грн. відповідно до п.2.2 Генеральної угоди знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду та є такими що підлягають задоволенню, оскільки стягнення штрафу в такому розмірі було передбачено Генеральною угодою.
Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти за договором № б/н від 07 листопада 2014 року в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6 173,60 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 5 495,75 грн. та штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди у розмірі 1044,26 грн.
Підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати зазначеної суми судом не встановлено.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2102 грн., у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1006,85 грн. на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.61 Конституції України , ст.ст. 509, 526, 611, 612, 625, 629, 1054 ЦК України, ст. ст.4, 13, 19, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Л.П. Слюсар