КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Ющенко Я.М.

за участю:

представника позивачів ОСОБА_1 ,

представника відповідача

ВК Броварської міської ради

Київської області Шкардун М.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області в інтересах малолітньої ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області, Виконавчого комітету Знам`янської міської ради Кіровоградської області, треті особи: Виконавчий комітет Черкаської міської ради, Комунальний заклад "Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини" Черкаської обласної ради, про скасування усиновлення,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом, згідно з яким, враховуючи уточнену позовну заяву від 16.05.2018 року, просили:

- скасувати усиновлення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Знам`янка Кіровоградської області, на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.07.2017 року;

- внести зміни до актового запису № 155 від 21.09.2016 року про народження, вчиненого Знам`янським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, а саме: змінити прізвище дитини з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 ; змінити ім`я з ОСОБА_8 на ОСОБА_9 ; змінити дату народження: з 16.09.2016 року на ІНФОРМАЦІЯ_1 ; змінити місце народження: з м. Бровари Київської області на м. Знам`янка Кіровоградської області; повернути попередні дані про батька та матір дитини та виключити з актового запису про народження відомості про батьків - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ;

- передати малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (до усиновлення - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) виконавчому комітету Броварської міської ради Київської області для передачі під опіку та для поновлення на місцевому, регіональному та централізованому обліку за первинним місцем обліку виконавчому комітету Знам`янської міської ради.

В обґрунтування заявлених вимог позивачі вказували, що на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.07.2017 року, яке набрало законної сили 25.07.2017 року, ними було усиновлено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінено її прізвище з ОСОБА_7 на ОСОБА_6 , ім`я з ОСОБА_9 на ОСОБА_8 , дату народження з ІНФОРМАЦІЯ_1 на ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження з м. Знам`янка Кіровоградської області на м. Бровари Київської області.

При цьому, перед усиновленням позивачі цікавилися станом здоров`я дитини та отримали відповідь, що дитина фактично здорова, але потребує легкої корекції, приймання заспокійливих та збільшення раціону харчування.

Разом з тим, після усиновлення дитині було проведено медичні огляди та поставлено наступні діагнози: епісиндром та затримка розвитку, високий показник цукру у крові, епілептичний з частими стато-кінетичними пароксизмами, затримка психомовного і стато-кінетичного розвитку з елементами дитячого аутизму.

Також, усі лікарі, які здійснювали огляд дитини, вказували на те, що їй необхідно забезпечити посилений медичний нагляд і окрему кімнату для проживання, чого позивачі, у свою чергу, не мають можливості зробити через своє матеріальне становище та житлові умови.

За вказаних обставин, а також посилаючись на проживання у постійному страху за життя власних трьох дітей та вичерпання всіх можливих способів допомогти усиновленій дитині адаптуватися у їх сім'ї та соціумі, звернулися до суду з цим позовом, який просили задовольнити.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24.07.2020 року позов задоволено. Скасовано усиновлення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Внесено зміни до актового запису про народження № 155 від 21.09.2016 року, вчинено Знам`янським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, а саме змінено: прізвище дитини з " ОСОБА_6 " на " ОСОБА_7 ", ім`я з " ОСОБА_8 " на " ОСОБА_9 ", дату народження з " ІНФОРМАЦІЯ_3 " на " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", місце народження з "м. Бровари Київської області" на "м. Знам`янка Кіровоградської області", відомості про батька з " ОСОБА_3 " на " ОСОБА_10 ", відомості про матір з " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_11 ". Передано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на опікування Органу опіки та піклування Знам`янської міської ради Кіровоградської області (т. 2 , а.с. 171-179).

В апеляційній скарзі відповідач - Виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Так, в обгрунтування доводів апеляційної скарги, відповідач вказує, що висновки суду першої інстанції щодо стану здоров'я дитини суперечать доказам, наявним у матеріалах справи, та обставинам, встановленим під час розгляду справи, є недоведеними та такими, що грунтуються на припиущеннях.

При цьому, на думку відповідача, суд позбавлений можливості встановлювати тяжкість та невиліковність тієї чи іншої хвороби без проведення відповідної експертизи (т. 2, а.с. 193-204).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04.09.2020 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (т. 2, а.с. 227, 228).

25.09.2020 року до суду надійшов відзив позивачів на позовну заяву, в якому вони просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін (т. 2, а.с. 242-248).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07.10.2020 року справу призначено до розгляду (т. 3, а.с. 12, 13).

Представник відповідача - ВК Броварської міської ради Київської області у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивачів у судовому засіданні щодо апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.

Інші учасники справи у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістили.

Враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності нез`явившихся учасників справи, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 09.01.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_12 (прізвище після одруження - ОСОБА_6 ) було зареєстровано шлюб, в якому подружжя виховувало трьох дітей: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (син ОСОБА_4 від попереднього шлюбу), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

07.06.2017 року відбулося знайомство ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з малолітньою ОСОБА_5 , що засвідчено актом про знайомство кандидатів в усиновлювачі з дитиною.

Відповідно до Висновку про стан здоров'я, фізичний та розумовий розвиток дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданого 08.06.2017 року Комунальним закладом "Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини", станом на 10.12.2016 року психіатром патологій не виявлено та встановлено остаточний висновок: G 93.9 ураження головного мозку неуточненої етіології, D 50 анемія дефіцитна, R 94.3 відхилення від норми, виявлені в результаті функціональних досліджень серцево-судинної системи, R 94.7 відхилення від норми, виявлені в результаті функціональних досліджень інших ендокринних залоз. Потребує медико-педагогічної та медико-соціальної корекції.

Згідно з Випискою з історії розвитку ОСОБА_5 за № 46-16, яка надавалася позивачам, ОСОБА_5 наглядалася у Будинку дитини у дитячого невролога із діагнозом - синдром м`язової дистонії і підвищеної нервово-рефлекторної збудливості. Після медикаментозного лікування (дифенін), курсів масажу та ЛФК у віці 9,5 місяців діагноз невролога: неврологічний статус без патологій. За діагнозом психіатра - дитина має затримку темпового розвитку, також діагностовано анемію. У вказаній виписці зазначено, що запитань у ОСОБА_4 з приводу даної виписки до лікаря не прозвучало.

У заяві від 09.06.2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підтвердили, що зі станом здоров`я дитини, правами та обов`язками усиновлювачів, правовими наслідками усиновлення ознайомлені.

З розписки ОСОБА_4 від 09.06.2017 року вбачається, що вона отримала документи на дитину ОСОБА_5 , серед яких свідоцтво про народження, висновок про стан здоров'я, рішення суду про визнання матері недієздатною. Зі станом здоров'я дитини ознайомлена.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкас від 14.07.2017 року задоволено заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усиновлення. Оголошено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усиновлювачами малолітньої ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Знам`янка Кіровоградської області. Зобов`язано органи ДРАЦС при внесенні змін в актовий запис записати батьком дитини - ОСОБА_3 , матір`ю дитини - ОСОБА_4 . Змінено усиновленій дитині її прізвище ОСОБА_7 на ОСОБА_6 ; ім`я ОСОБА_9 на ОСОБА_8 ; дату народження з ІНФОРМАЦІЯ_1 на ІНФОРМАЦІЯ_3; місце народження м. Знам`янка Кіровоградської області на м. Бровари Київської області.

Вказаним рішенням також встановлено, що згідно з медичним висновком малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має (G 93.9) ураження головного мозку неуточненої етіології, (D 50) анемію дефіцитна, (R 94.3) відхилення від норми, виявлені в результаті функціональних досліджень серцево-судинної системи, (R 94.7) відхилення від норми, виявлені в результаті функціональних досліджень інших ендокринних залоз. З історією розвитку та станом здоров'я дитини заявники ознайомлені та готові взяти на себе відповідальність за її лікування та утримання.

Як вбачається зі змісту листа Комунального закладу "Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини" від 29.03.2018 року, заявникам ОСОБА_4 та ОСОБА_3 була надана інформація про те, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поступила до закладу 10.10.2016 року відповідно до рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області № 439 від 06.10.2016 року на підставі рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 12.01.2015 року про визнання особи (матері) недієздатною та встановлення над нею опіки. 09.06.2017 року ОСОБА_4 отримала пакет документів на дитину, в тому числі оригінал висновку про стан здоров'я, фізичний та розумовий розвиток дитини. За проханням заявниці в додатковому обстеженні дитини їй виділено автомобіль, працівника закладу і направлено на обстеження до Черкаської обласної лікарні, де дитині зробили нейросонографію (УЗД головного мозку) та отримали консультацію обласного невролога.

Отже, виходячи з вищенаведеного, можна дійти висновку, що позивачам було достовірно відомо, що ними була усиновлена нездорова дитини, яка потребує подальшого нагляду та лікування.

Звертаючись до суду з позовом, позивачі, як на підставу для його задоволення, посилалися на те, що після усиновлення дитині ОСОБА_2 встановлено наявність тяжких захворювань, про які на момент усиновлення, вони не знали, та, як наслідок, не можуть забезпечити дитині належного виховання та лікування.

Так, відповідно до ч.ч. 1-4 6, 7 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Зобороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Зобороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Статтею 207 СК України встановлено, що усиновлення є прийняття усиновлювачем у свою сім'ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 232 СК України усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.

При цьому, ч. 1 ст. 238 СК України встановлено, що усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо:

- воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання;

- дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення;

- між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків.

Отже, в контексті положень про усиновлення та батьківство, усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов'язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися питаннями її виховання та розвитку таким чином і обсягом, яке в мінімальному значенні закріплено у законодавстві та диктується загальними уявленнями про батьківство. При цьому зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема і на її прохання у звичайних побутових обставинах.

У свою чергу, оскільки припинення відносин, які виникли внаслідок усиновлення, може тяжко травмувати дитину та істотно відобразитися на її інтересах, ст. 238 СК України визначено виключний перелік підстав, за наявності яких суд може скасувати усиновлення.

Також, слід зазначити, що згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 5 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей (ратифікована Законом України від 15.02.2011 року № 3017-VI (3017-17) із застереженням та заявою) усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 24.03.2015 року у справі "Zaiet vs Romania" зазначив, що поділ сім`ї є дуже серйозним втручанням, і будь-які такі заходи повинні грунтуватися на досить значущих і вагомих причинах не тільки в інтересах дитини, але і по відношенню до правової визначеності. Анулювання усиновлення не може бути заходом, спрямованим проти усиновленої особи. Правові положення, які регулюють усиновлення, як правило, спрямовані, в першу чергу, на захист інтересів дітей.

Так, на підтвердження наявності підстав для скасування усиновлення позивачі посилалися на наступні докази в їх сукупності, досліджені судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення:

- Консультаційний висновок спеціаліста № 761 від 13.02.2018 року, зроблений у Консультативно-діагностичній поліклініці Національної дитячої спеціалізованої лікарні "Охматдит", де ОСОБА_15 встановлено затримку психо-мовленнєвого розвитку і статокінетичного, порушення сну, панкреатопатія, дискензія кишечника, субнанізм (генез потребує уточнення). Генетик - ЗПМР - затримка психомовного розвитку, Епісиндром. Рекомендовано обстеження у невролога, спостереження педіатра;

- Виписку із медичної карти амбулаторно-стаціонарного хворого ОСОБА_2 від 26.02.2018 року, видану Броварською центральною районною лікарнею, де зазначено, що ОСОБА_2 має затримку психо-речового та статокінетичного розвитку, синдром порушення нічного сну, епісиндром, дискинезію кишечника, ураження головного мозку неуточненої етіології, відкрите овальне вікно, додаткові хорди лівого шлуночка;

- Клінічний висновок, зроблений 28.02.2018 року на кафедрі загальної, дитячої, судової психіатрії та наркології НМАПО ім. П.Л. Шупика, згідно з яким за наслідками консультування ОСОБА_2 їй встановлено наступний діагноз: епілептичний синдром з частими статокінетичними пароксизмами, затримка психоречового і стаокінетичноого розвитку з елементами дитячого аутизму;

- Консультативний висновок дитячого психіатра КЗ КОР "Київська обласна психоневрологічна лікарня № 2" від 23.03.2018 року про встановлення ОСОБА_2 діагнозу: симптоматична епілепсія з частими поліформними судомними пароксізмами, когнітивною недостатністю до рівня затримки психічного розвитку, затримкою статокінетичного розвитку, рисами раннього дитячого аутизму. Рекомендовано, серед іншого, сторонній догляд, стаціонарне лікування в психіатричному відділенні при наявності клінічних показань після досягнення 3-х років;

- Консультативний висновок генетика Медико-генетичного центру Національної дитячої спеціалізованої лікарні "Охматдит" від 03.04.2018 року, де ОСОБА_2 встановлено діагноз: симптоматична епілепсія з частими поліморфними судомними пароксизмами, когнітивна недостатність до рівня затримки психічного розвитку, риси раннього дитячого аутизму, мікроцефалія, клінічно має місце фетальний алкогольний синдром (ФАС, Q 86.0). Рекомендовано спостереження і лікування у психоневролога;

- Виписку з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_2 , яка з 11.05.2018 року по 24.05.2018 року проходила стаціонарне лікування в Національній дитячій спеціалізованій лікарні "Охматдит", з якої вбачається, що дитині встановлено діагнози: фетальний алкогольний синдром (Q 86.0), симптоматична епілепсія (G.40), ознаки лобної атоксії, мікроцефалія (Q 02), недорозвиток мови, груба затримка психічного розвитку. Психіатр: затримка психомовного та стато-кінетичного розвитку з елементами дитячого аутизму. Призначено протиепілептичну терапію довготривало. За станом здоров'я дитина потребує постійного стороннього догляду, стаціонарного лікування в психіатричному відділенні після 3 - х років.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували стан здоров'я усиновленої дитини на момент ухвалення оскаржуваного рішення, зокрема відповідного висновку експертизи, матеріали справи не містять.

Разом з тим, як вбачається, жоден з вказаних медичних документів не підтверджує ані того, що усиновлена дитина страждає на психічну невиліковну хворобу, ані того, що зазначені вище хвороби є тяжкими та невиліковними, є вродженими або набутими, а також є взамопов`язаними з діагнозами, встановленими при народженні дитини та невідомими позивачам при її усиновленні.

При цьому, за відсутністю відповідного висновку експертизи, як вказані документи, так і показання свідків не можуть достовірно ані спростувати, ані підтвердити тяжкість або невиліковність тієї чи іншої хвороби у усиновленої дитини.

Натомість, як вбачається з листа в.о. головного лікаря КНП "Кіровоградський обласний спеціалізований будинок нового типу Кіровоградської обласної ради" від 20.08.2020 року, де наразі виховується дитина, у ОСОБА_2 за час перебування у закладі сформовані культурно-гігієнічні навички, навички самообслуговування; вона самостійно одягається, роздягається, проситься на горщик, користується столовими приборами, має добрий апетит, їсть охайно; у колективі дітей дружелюбна, комунікабельна, бере активну участь в святкових ранках, танцює, фізично розвинена за віком; допомагає з молодшими дітьми, виконує прості інструкції дорослого.

За вказаних обставин, висновок суду першої інстанції про те, що виявлені у ОСОБА_2 захворювання відносяться до тяжких невиліковних хвороб, які дають право на скасування усиновлення відповідно до ч. 1 ст. 238 СК України, є безпідставним і таким, що не підтверджується належними і допустимими доказами.

Посилання позивачів на те, що незалежно від їх волі та враховуючи стан здоров`я ОСОБА_2 в родині склалися стосунки, які унеможливлюють спільне проживання і виконання усиновлювачами своїх батьківських обов`язків, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки згідно з Актом від 21.08.2018 року про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, складеного представниками органу внутрішніх справ та закладу охорони здоров`я, 21.08.2018 року ОСОБА_2 була залишена позивачем ОСОБА_4 у Знам`янській міській лікарні імені Лисенка.

Тобто, в даному випадку, виключно від волі усиновлювачів між ними та усиновленою склалися стосунки, які роблять неможливим їхнє спільне проживання, та, навпаки, не залежали та не могли залежити від самої дитини.

При цьому, слід зазначити, що підкинувши усиновлену дитину до лікарні, позивачі, маючи права батьків, грубо порушили не тільки закон, а й моральні норми суспільства, що стало підставою для звернення уповноваженого органу до суду з позовом про позбавлення позивачів батьківських прав по відношенню до усиновленої дитини та стягнення аліментів.

На переконання суду апеляційної інстанції сукупність фактичних обставин даної справи свідчить лише про безвідповідальну поведінку позивачів по відношенню до усиновленої дитини, яку вони спочатку виявили бажання усиновити, достеменно знаючи про те, що дитина не здорова, а потім, через півроку, підкинули останню до лікарні, тобто у такий нецивілізований спосіб самоусунулися від батьківських обов'язків, що є неприпустимим по відношенню до дитини.

У свою чергу, самоусунення від виконання будь-яких батьківських обов`язків по відношенню до покинутої дитини не може розглядатися як законна підстава для скасування усиновлення, передбачена положеннями ст. 238 СК України, адже встановлення вказаних обставин судом може слугувати підставою для позбавлення позивачів батьківських прав та, як наслідок, отримання дитиною аліментів від усиновлювачів, що буде відповідати її інтересам.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Таким чином, враховуючи відсутність підстав, передбачених ч. 1 ст. 238 СК України, для скасування усиновлення, ухвалене судом першої інстанції рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області в інтересах малолітньої ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2020 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області, Виконавчого комітету Знам`янської міської ради Кіровоградської області, треті особи: Виконавчий комітет Черкаської міської ради, Комунальний заклад "Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини" Черкаської обласної ради про скасування усиновлення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту, може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 09 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська