Справа № 182/7644/15-ц
Провадження № 2/0182/636/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14.01.2020 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Багрової А.Г.

за участю

секретаря судового засідання - Снєгульської В.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя в порядку спрощеного позовного провадження ( з викликом сторін) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк „ПриватБанк" про захист прав споживачів.

Представник позивача - Степанов Л.Л., що діє на підставі довіреності від 27.08.2019 року, посвідчена в.о. старостою сіл Дмитрівка, Борисівка, Привільне Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області Полянським В.О., зареєстровано в реєстрі за № 02-47 (а.с.35 том 2)

Представник позивача - ОСОБА_7, що діє на підставі довіреності від 01.11.2019 року, посвідчена в.о. старостою сіл Дмитрівка, Борисівка, Привільне Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області Полянським В.О., зареєстровано в реєстрі за № 02-72 (а.с.65 том 2)

Представник відповідача - Гринь К.А., що діє на підставі довіреності від 10.08.2018 року № 3421-К-О (а.с. 42 том 2)

Заяви по суті справи.

Позивач 22.10.2015 року звернувся до суду з позовними вимогами до ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК" та просила суд визнати недійсним кредитний договір від 19.11.2012 року, який був укладений внаслідок застосування відповідачем нечесної підприємницької практики при їх укладенні та виконанні. Просить також суд повернути сторони у первісний стан, стягнувши з відповідача на її користь всі суми процентів, штрафів, пені, комісії, що були нею сплачені за період з 19.11.2012 року, встановити факт застосування банком по відношенню до неї агресивної підприємницької практики, яка виразилась в погрозах з вимогами виплати нею грошових коштів за кредитним договором від 19.11.2012 року(а.с.3-8).

Неодноразово уточнивши позовні вимоги , остаточно позивач просить суд визнати недійсним кредитний договір від 19.11.2012 року, який був укладений внаслідок застосування відповідачем нечесної підприємницької практики при їх укладенні та виконанні. Просить також суд повернути сторони у первісний стан, стягнувши з відповідача на її користь всі суми процентів, штрафів, пені, комісії, що були нею сплачені за період з 19.11.2012 року по 31.05.2015 року в розмірі 9886 тис. грн., встановити факт застосування банком по відношенню до неї агресивної підприємницької практики, яка виразилась в погрозах з вимогами виплати нею грошових коштів за кредитним договором від 19.11.2012 року (а.с.229-233)

В обґрунтування позову послалася на те, що 19.11.2012 року вона оформлюючи платіжну картку для перерахування грошової допомоги від держави в подарунок отримала кредитну картку Полунична, заповнила анкету-заяву, але кредит не просила, ніяких письмових заяв не писала. Банк безпідставно самостійно встановлював та змінював по картці розмір кредитного ліміту. При цьому вона починаючи з 19.11.2012 року по 21.03.2015 року погашала не один раз кредитні ліміти та не порушувала кредитних зобов`язань перед банком. Усно вона зверталась до банку про закриття кредиту, однак їй було пояснено, що банк не бажає втрачати клієнта та нараховував нові кредитні ліміти та процентні ставки без її згоди. У вересні та жовтні 2015 року на її адресу стали надходити погрози та вимоги відповідача на суму 18870 грн. та 22453 грн.. По травень 2018 року загальна сума боргу , яку нарахував банк складає більше 140000 грн. Звідки взялась ця заборгованість їй не відомо. Вказала, що їй нічого невідомо про договір, умови та тарифи. Вважає, що банк порушив вимоги законодавства про права споживачів. Окрім цього зазначила, що банк ввів її в оману щодо істотних умов правочину кредитного договору, скориставшись тим, що вона має проблеми з зором надавши для ознайомлення анкету-заяву мілким шрифтом, що неможливо було причитати та реально оцінити зазначені умови, щоб прийняти рішення про згоду чи незгоду з ними. В самій анкеті не вказана сума кредиту, строк, на який виданий кредит, яка процентна річна ставка, не була розписана сума щомісячних платежів по кредиту. Копію анкети-заяви банк їй не надав. Вважає, що банк проводить махінації з її пенсійним рахунком та нараховує борги. В травні 2015 року вона припинила платежі по спірному договору в зв`язку з тим, що зі своєї точки зору та опираючись на роз`яснення працівника банку виконала свої зобов`язання по кредиту якого не брала належним чином, звідки взялись борги їй не відомо.. Як наслідок просить визнати кредитний договір від 19.11.2012 року недійсним з моменту його укладення, застосувати наслідки недійсності договору. В позовній заяві позивач зазначає, що строки позовної давності вона не пропустила, оскільки звернулась в межах трьохрічного строку.

Представник відповідача подав заперечення проти позову, зазначає, що спірний кредитний договір відповідає вимогам чинного законодавства та є чинним, при його укладенні сторонами було обговорено всі його істотні умови. При цьому, позивач здійснювала погашення заборгованості, фактично визнавала її та погоджувалася з умовами договору. Оскільки позивач звернулась з позовними вимогами до суду лише в грудні 2015 року, то вона пропустила строк позовної давності для звернення з цим позовом до суду, а тому є підстави для відмови позивачу в задоволенні позовних вимог (а.с.17-22,60-61).

Процесуальні дії у справі.

З 26.11.2015 року справа перебувала в провадженні судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Шестакової З.С.(а.с.49)

Ухвалою суду від 23.02.2016 року роз`єднані поєднані в одному провадження позовні вимоги ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк" про захист прав споживачів та позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк" про захист прав споживачів(а.с.2)

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2016 року , у зв`язку зі звільненням у відставку судді Шестакової З.С, головуючим суддею по справі визначено Рибакову В.В.(а.с.48)

12.09.2018 року ухвалою суду задоволено самовідвід , заявлений головуючим по справі - суддею Рибаковою В.В.(а.с.243-244)

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2018 року , головуючим суддею по справі визначено Кобеляцьку-Шаховал І.О. (а.с.245)

14.09.2018 року ухвалою суду задоволено самовідвід , заявлений головуючим по справі - суддею Кобеляцькою-Шаховал І.О.(а.с.247-248)

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.09.2018 року , головуючим суддею по справі визначено Тихомирова І.В. (а.с.249)

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.08.2019 року , у зв`язку зі звільненням у відставку судді Тихомирова І.В., головуючим суддею по справі визначено Багрову А.Г.(а.с.26 том2)

Ухвалою суду від 22.08.2019 року справу прийнято до провадження та постановлено продовжити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з (повідомленням) викликом сторін(а.с.27)

Ухвалою суду від 22.08.2019 року витребувано у відповідача докази по справі (а.с.28 том 2)

16.10.2019 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою представника відповідача та не надання відповідачем витребуваних ухвалою суду доказів(а.с.37-38 том 2)

17.12.2019 року ухвалою суду уточнену позовну заяву подану 06.11.2019 року залишено без розгляду(а.с.66-67 том 2)

В судовому засіданні 17.12.2019 року судом постановлено відхилити заперечення представника позивача ОСОБА_3 на дії судді.

Ухвалою суду від 17.12.2019 року провадження у справі зупинено до вирішення питання про відвід судді Багрової А.Г., який заявлений представником позивача ОСОБА_3(а.с.72 том 2).

17.12.2019 року ухвалою суду постановлено у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_3 про відвід судді Багрової А.Г. відмовити (а.с.73 том 2)

18.12.2019 року постановлено поновити провадження по справі (а.с.74)

23.12.2019 року позивачем ОСОБА_1 заявлено відвід судді Багровій А.Г.(а.с.75 том 2)

23.12.2019 року провадження по справі зупинено до вирішення питання про відвід судді(а.с.76)

23.12.2019 року ухвалою суду відмовлено позивачу ОСОБА_1 у заявленому відводі судді Багровій А.Г.(а.с.77 том 2).

24.12.2019 року провадження по справі поновлено (а.с.78 том 2).

Позивач та представники позивача в судове засідання 14.01.2020 року не з`явились, були повідомлені належним чином на підставі письмової заяви представника позивача ОСОБА_3 про отримання СМС-повідомлень (а.с.40 том2), причини неявки суду не відомі (а.с. 35,40,79-81 том 2). Клопотань від учасників справи про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить у задоволенні позову відмовити (а.с.41 том 2).

Відповідно до ч.5 статті 130 ЦПК України передбачено, що вручення судово повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (згідно із пунктом 1 частини третьої статті 223 ЦПК України).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (згідно із частинами четвертою та п`ятою статті 268 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В зв`язку з цим, суд, керуючись зазначеними нормами ЦПК України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Судом встановлено.

Судом встановлено, що 19.11.2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, за умовами якого ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт на картковий рахунок (а.с. 23, 85-90, 43 том 2).

ОСОБА_1 в позовній заяві підтвердила, що дійсно підписувала заяву-анкету 19.11.2012 року, отримала кредитну картку, користувалась коштами та виконувала свої зобов`язання щодо повернення отриманих коштів з 19.11.2012 року та до травня 2015 року, про що також свідчить надана відповідачем виписка з рахунку (а.с.183-187).

За змістом даної анкети-заяви , позивач погодилася з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами банку становить договір про надання банківських послуг.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилається на те, що банк, укладаючи оспорюваний кредитний договір, ввів її в оману щодо умов договору, що є підставою для визнання договору недійсним.

Разом з тим, згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

За змістом статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобов`язальні правовідносини.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15.

Відповідно до статті 230 ЦК України у взаємозв`язку зі статтею 12 ЦПК України наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Отже, обравши способом захисту своїх прав визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених статтею 230 ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів», позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог.

ОСОБА_1 не надала, а матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про наявність підстав для визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених статтями 203, 215, 230 ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів».

Умови кредитного договору були доведені позичальнику у письмовому вигляді шляхом підписання анкети-заяви, підписавши яку, вона погодилася з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами банку становить договір про надання банківських послуг.

Як вбачається із виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 , з часу укладення кредитного договору остання здійснювала користування кредитними коштами та погашала кредитну заборгованість, що також вказує на те, що вона була ознайомлена з умовами договору та погоджувалась з ними. (а.с. 24-31).

Отже, матеріали справи не дають підстав вважати, що дії банку при укладанні спірного кредитного договору суперечили волевиявленню позивача, а також про наявність у таких діях умислу з боку відповідача, який був би спрямований на введення споживача в оману.

Матеріали справи не містять доказів на спростування презумпції правомірності правочину у цілому, зокрема не спростовано, що під час укладення кредитного договору позивач діяла свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодилась з його умовами, визначивши, при цьому характер правочину і всі його істотні умови.

Відповідно до ч.1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стаття 81 ЦПК України встановлює обов`язок доказування і подання доказів для сторін.

Дослідивши письмові докази у справі, суд зазначає, що позивач не надала до суду достатніх доказів, які б підтверджували обставини щодо введення її в оману, застосування нечесної підприємницької практики та які мають значення для справи.

Таким чином, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору від 19.11.2012 року, застосування наслідків його недійсності та встановлення факту застосування банком по відношенню до неї агресивної підприємницької практики, яка виразилась в погрозах з вимогами виплати нею грошових коштів за кредитним договором від 19.11.2012 року .

Нерозуміння позичальником запропонованих банком умов кредитного договору або неможливість їх оцінити в сукупності в момент укладення, щодо витрат на його обслуговування та здорожчання, в даному випадку, не свідчить про укладенням угоди під впливом обману.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач також посилається як на форму умислу банку - дрібний шрифт документів, неналежне оформлення документів, умовчування фахівців щодо істотних умов договору, агресивної та нечесної практики відповідача відносно неї, однак доказів, які підтверджують такий умисел та умисні дії працівників банку при укладенні договору, позивачем не представлено.

Доводи представника відповідача щодо застосування судом наслідків пропуску строку позовної давності судом відхиляються, оскільки позивач звернулась до суду з позовними вимогами в межах строку позовної давності.

Враховуючи вище викладене, керуючись ст.ст. 18,19 Закону України „Про захист прав споживачів", ст. ст. 203, 215, 230 , 526, 527, 530, 1050,1054 ЦК України, ст.ст. 10,12,76-81,141, 258, 263 , 265, 354ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Судові витрати в розмірі 2522 грн. 40 коп. компенсувати за рахунок держави.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду (м. Кривий Ріг) протягом тридцяти днів з дня його повного складення через Нікопольський міськрайонний суд.

Повне рішення складено 14.01.2020 року.

Дані про учасників справи.

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .)

Відповідач - Акціонерне товариство Комерційний Банк „ПриватБанк" (скорочена назва - ПТ КБ „ПРИВАТБАНК", 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, , рах. № НОМЕР_2 , МФО № 305299)

Суддя: А. Г. Багрова