Постанова

Іменем України

03 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 577/5538/19

провадження № 61-9337св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - виконавчий комітет Конотопської міської ради в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

третя особа - ОСОБА_4 ,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу виконавчого комітету Конотопської міської ради в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 січня 2020 року у складі судді Гетьмана В. В. та на постанову Сумського апеляційного суду від 26 травня 2020 року в складі колегії суддів: Хвостика С. Г., Кононенко О. Ю., Собини О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2019 року виконавчий комітет Конотопської міської ради в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27 червня 2018 року до Конотопського ВП ГУНП в Сумській області надійшло повідомлення про сексуальне домагання ОСОБА_5 до малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У результаті виїзду в сім`ю було з`ясовано, що діти брудні, в занедбаних речах, відповідач ОСОБА_3 (мати малолітніх дітей) перебувала в стані алкогольного сп`яніння. У будинку було не прибрано, розкидане сміття, стійкий неприємний запах. Продукти харчування для дітей були відсутні.

У зв`язку із загрозою життю та здоров`ю дітей виконавчим комітетом Конотопської міської ради 02 липня 2018 року було прийнято рішення № 172 про негайне відібрання у ОСОБА_3 дітей.

У подальшому рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 02 жовтня 2018 року дочка ОСОБА_1 та син ОСОБА_2 були відібрані у ОСОБА_3 без позбавлення її батьківських прав і передано дівчину на виховання батьку ОСОБА_4 , а сину ОСОБА_2 був наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування. 29 березня 2019 року хлопчика було влаштовано під опіку до ОСОБА_6 .

Після відібрання дітей відповідач неодноразово зверталася до служби Конотопської міської ради у справах дітей та вимагала направити дочку до інтернатного закладу, а в подальшому - влаштувати її дітей до центру соціально-психологічної реабілітації дітей. Також вона зверталася до служби з листами щодо повернення їй на виховання дітей, на що останній надавалися роз`яснення щодо процедури повернення дітей, але окрім заяв, остання не приклала жодних зусиль для того, щоб усунути причини, через які було відібрано дітей.

За повідомленням Конотопського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді відповідач від соціального супроводу відмовилась.

У ході роботи з останньою були проведені мотиваційні бесіди щодо необхідності дотримання безконфліктного стилю спілкування, працевлаштування, недопущення вживання алкоголю, створення належних житлово-побутових умов проживання для дітей. Від запропонованих послуг лікування від алкогольної залежності у лікаря-нарколога відмовилася.

14 листопада 2019 року працівниками служби у справах дітей був здійснений виїзд за місцем проживання ОСОБА_3 , але двері будинку працівникам ніхто не відчинив.

Крім того, з 29 червня 2018 року відповідач ОСОБА_3 перебуває на обліку в наркологічному кабінеті для обслуговування дорослого населення КНП Конотопської міської ради «Конотопська центральна лікарня ім. Академіка Давидова» з діагнозом: «Побутове пияцтво», курс лікування не проходила. Інформацією про працевлаштування відповідача служба Конотопської міської ради у справах дітей не володіє.

Згідно з рішенням Комісії з питань захисту прав дитини від 27 листопада 2018 року № 01-14/1140 відповідач відвідувала дочку на території дитячого садка в присутності психолога закладу. Протягом перших побачень із дочкою ОСОБА_3 не виявляла особливої зацікавленості в спілкуванні з дитиною, підвищувала тон у розмові та намагалася спровокувати конфліктну ситуацію із працівниками дошкільного закладу. Часто була в неохайному, брудному одязі та мала неприємний запах. За інформацією адміністрації Конотопської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 12 від 19 листопада

2019 року мати дівчинки відвідувала дочку в навчальному закладі 3 рази. Після спілкування з матір`ю ОСОБА_1 була засмучена, неговірка.

Щодо малолітнього сина позивач вказував, що за інформацією міського центру дитини служби у справах дітей та сім`ї Київської міської державної адміністрації 23 липня 2019 року до центру звернулась опікун хлопчика з проханням організувати зустріч її підопічного з матір`ю дитини. Однак у призначений на 31 липня 2019 року день та час ОСОБА_3 не з`явилася, зустріч не відбулася. За інформацією служби у справах дітей за місцем проживання ОСОБА_2 опікун створила усі необхідні умови для гармонійного розвитку, навчання та виховання дитини.

Посилаючись на те, що відповідач не вчинила необхідних дій, щоб повернути дітей в сім`ю, не створила умови для їх проживання та виховання, тому є такою, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітніх дітей, виконавчий комітет Конотопської міської ради як орган опіки та піклування Конотопської міської ради просив суд позбавити

ОСОБА_3 батьківських прав відносно її малолітніх дітей ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 січня 2020 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду

від 26 травня 2020 року, у задоволенні позовних вимог виконавчого комітету Конотопської міської ради відмовлено.

Попереджено ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Покладено на орган опіки та піклування Конотопської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських обов`язків.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що вимога щодо позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, який допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Установивши певні прояви неналежного виконання матір`ю своїх батьківських обов`язків, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, ураховуючи обставини того, що відповідач категорично заперечила проти позбавлення її батьківських прав, оскільки прагне брати участь у вихованні та утриманні дітей, з метою подальшої зміни ставлення матері до своїх дітей попередив відповідача про необхідність змінити ставлення до їх виховання, поклавши на орган опіки та піклування Конотопської міської ради контроль за виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків, вважаючи відсутніми правові підстави для позбавлення її батьківських прав.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

22 червня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга виконавчого комітету Конотопської міської ради в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 січня 2020 року та на постанову Сумського апеляційного суду від 26 травня 2020 року, в якій просить скасувати ці судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2020 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

У липні 2020 року справу № 577/5538/19 передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 листопада 2020 року справу призначено судді-доповідачеві Каларашу А. А. та визначено суддів, які увійшли в колегію.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відмовляючи в позові про позбавлення батьківських прав, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували у цій справі якнайкращих інтересів дітей.

Судами також не враховано судове рішення про відібрання дітей, яким встановлено обставини ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Не досліджено належним чином докази у справі, зокрема, інформацію Конотопського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 15 листопада 2019 року, довідку наркологічного кабінету поліклініки для обслуговування дорослого населення КНП КМР «Конотопська центральна районна лікарня ім. Ак. Давидова»

від 14 листопада 2019 року, актів обстеження умов проживання відповідача та ін.

Суди першої та апеляційної інстанцій неправильно тлумачили пункту 2 частини першої статті 164 СК України та зробили помилковий висновок про те, що ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Доводи інших учасників справи

У серпні 2020 року ОСОБА_3 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу виконавчого комітету Конотопської міської ради, у якому просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог щодо позбавлення її батьківських прав стосовно малолітніх дітей.

Відзив мотивовано тим, що позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, що тягне серйозні наслідки як для матері, так і для дітей. Враховуючи її ставлення до дітей, заперечення проти позову, апеляційної та касаційної скарг, участь у вихованні дітей, бажання зустрічей із ними, суди правильно вважали відсутніми підстави для задоволення позову.

Крім того, на цей момент відпали причини, які перешкоджали належному вихованню дітей, оскільки ОСОБА_3 не вживає алкогольні напої, змінила оточення, офіційно працевлаштувалася завідувачем Дубинського фельдшерського пункту Гружчанської амбулаторії загальної практики сімейної медицини КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Конотопської міської ради. Відповідач змінила своє ставлення до дітей, відчула відповідальність за них, потребу в старанному догляді та вихованні та планує звернутися до суду із позовом про повернення дітей.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є матір`ю малолітніх дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої є ОСОБА_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про батька якого записані за вказівкою матері відповідно до частини першої статті 135 СК України (а. с. 9-11).

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 липня 2015 року у справі № 577/3305/15-ц розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , доньку ОСОБА_1 залишено проживати разом з матір`ю (а.с. 14).

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від

02 жовтня 2018 року у справі № 577/2677/18 відібрано у ОСОБА_3 дочку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення її батьківських прав. Передано малолітню ОСОБА_1 на виховання батьку ОСОБА_4 , а малолітнього ОСОБА_2 передано органу опіки та піклування Конотопської міської ради для подальшого влаштування (а.с. 26-28).

На підставі рішення виконавчого комітету Конотопської міської ради

від 26 листопада 2018 року № 308 сину ОСОБА_2 був наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 25).

Згідно з повідомленням Конотопського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Конотопської міської ради від 15 листопада

2019 року № 01-03/524 сім`я ОСОБА_2 перебуває на обліку сімей, що опинилися в складних життєвих обставинах з 08 січня 2019 року. Від соціального супроводу мати відмовилась. У ході роботи з матір`ю були проведені мотиваційні бесіди щодо необхідності дотримання безконфліктного стилю спілкування, працевлаштування, недопущення вживання алкогольних напоїв, створення належних житлово-побутових умов проживання. (а. с. 15).

Відповідно до повідомлення наркологічного кабінету поліклініки для обслуговування дорослого населення КЗ «Конотопська ЦРЛ ім. Ак. Давидова» від 14 листопада 2019 року № 4569 ОСОБА_3 з 29 червня

2018 року перебуває на обліку з діагнозом: побутове пияцтво, курс лікування не проходила (а. с. 16).

За інформацією адміністрації Конотопської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 12 від 19 листопада 2019 року мати ОСОБА_1 відвідувала дочку під час її перебування в закладі освіти 3 рази. Ознаки алкогольного сп`яніння в матері ОСОБА_3 під час зустрічей з ОСОБА_1 не спостерігалось (а.с. 19).

Відповідно до відповіді міського центру дитини Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації» від 18 листопада 2019 року № 069010-475 до Центру звернулась ОСОБА_6 - опікун малолітнього ОСОБА_2 , з проханням організувати спільну зустріч її підопічного з біологічною матір`ю ОСОБА_3 . Однак у призначений на 31 липня 2019 року день та час ОСОБА_3 не з`явилася, зустріч не відбулася (а.с. 20).

В акті обстеження умов проживання, затвердженому начальником служби у справах дітей Конотопської міської ради Сумської області від 14 листопада 2019 року, з метою підготовки висновку про доцільність повернення відібраних дітей на виховання матері чи позбавлення її батьківських прав було проведено обстеження умов проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , але до будинку працівників служби у справах дітей не впустили. (а.с. 21).

Згідно з актом обстеження умов проживання ОСОБА_4 (третьої особи у справі), затвердженим начальником служби у справах дітей Конотопської міської ради Сумської області від 08 листопада 2019 року, малолітня ОСОБА_1 проживає у будинку на АДРЕСА_2 разом із батьком та бабою. Житло складається з трьох кімнат. Умови проживання задовільні. В будинку прибрано, тепло. Маються необхідні меблі та техніка. Продукти харчування в наявності. Для виховання та розвитку дитини створено місце для відпочинку та навчання, в наявності одяг, взуття, канцтовари та іграшки (а.с. 22).

Згідно з актом обстеження умов проживання відповідача ОСОБА_3

від 11 листопада 2019 року по АДРЕСА_3 квартира складається із 2-х кімнат. У приміщенні не прибрано, відчувається запах тютюнового диму, повсюди розкиданий брудний одяг. На письмовому столі в спальні залишки їжі, брудний посуд і чарки з рідиною, яка має спиртовий запах. (а.с. 29).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Конотопської міської ради від 25 листопада 2019 року № 0114/1338 визнано доцільним позбавити

ОСОБА_3 батьківських прав відносно її малолітніх дітей ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , так як вона не вчинила необхідних дій, щоб повернути дітей у сім`ю, не створила умови для їх проживання та виховання, тому є такою, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітніх дітей. Також зазначено, що позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно її малолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідатиме інтересам дітей (а.с. 30-32).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» № 460-ІХ від 15 січня 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, вивчивши аргументи, викладені у відзиві, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовного її малолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виконавчий комітет Конотопської міської ради посилався, зокрема, на те, що відповідач ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня

2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява

№ 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

При цьому Верховний Суд зазначає, що за положенням частини шостої статі 19СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення одного із батьків батьківських прав, особливо у випадку, коли позов про позбавлення прав ініційовано саме виконавчим комітетом.

При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року

у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17,

від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року

у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Ураховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, дійшли правильного висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні. Мати бажає спілкуватися з дітьми, проти позбавлення батьківських прав заперечує, а позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей.

З урахуванням якнайкращих інтересів дитини, бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні з дітьми та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в задоволенні позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав.

При цьому, установивши певні прояви неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, суд першої інстанції попередив відповідача про необхідність змінити ставлення до їх виховання, поклавши на орган опіки та піклування Конотопської міської ради контроль за виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків.

Посилання касаційної скарги на те, що судами зроблено помилковий висновок, що ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, свідчать про незгоду із висновками судів по суті спору та про власне, неправильне тлумачення скаржником норм матеріального права.

Доводи касаційної скарги щодо неналежного дослідження судами доказів у справі направлені виключно на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати згідно з положеннями статті 400 ЦПК України

(в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року).

Виходячи зі встановлених, на підставі належним чином оцінених у сукупності доказів, обставин справи та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, висновок судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог виконавчого комітету Конотопської міської ради є правильним.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження апеляційним судом та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної

інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу виконавчого комітету Конотопської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 січня

2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 26 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: А. А. Калараш

Є. В. Петров

С. П. Штелик