Справа № 312/50/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Гаврилової О.В.

за участю секретаря - Передрій І.В.

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1 ;

представник позивача- адвокат Міхальов А.О.;

відповідач- ОСОБА_2 ;

представник відповідача- адвокат Пікалова Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання,-

в с т а н о в и в:

До Великобілозерського районного суду Запорізької області звернувся представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Міхальов Андрій Олександрович з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та повернення права власності на квартиру.

Ухвалою Великобілозерського районного суду Запорізької області від 28 лютого

2020 року цивільну справу №312/50/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та повернення права власності на квартиру передано за територіальною підсудністю на розгляд Дніпровського районного суду м.Києва.

Згідно заявлених вимог, представник позивача просить суд: розірвати договір довічного утримання від 04 вересня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Худовою Ю.О., зареєстрованого в реєстрі №605.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 , яка складається з однієї житлової кімнати загальною площею 31,8 кв.м., у тому числі житловою площею - 18,5 кв.м. 04 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір довічного утримання, відповідно до умов якого позивач передав у власність відповідачу вищезазначене майно, а відповідач зобов`язалась забезпечити утримання позивача довічно на умовах цього договору. Зазначено, що в порушення умов договору, відповідач належним чином свої обов`язки не виконує, кошти на утримання позивача та на оплату комунальних послуг не надає, намагання позивача щодо врегулювання спірних відносин в позасудовому порядку ігнорує. Враховуючи невиконання відповідачем п. 6 договору довічного утримання, посилаючись на п. 14 договору довічного утримання та норми статей 651, 756 ЦК України позивач вважає, що договір підлягає розірванню, а набуте майно підлягає поверненню.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 травня 2020 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

17 липня 2020 року до суду від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Пікалової Ю.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить повністю відмовити в задоволенні позову з підстав його необґрунтованості та безпідставності. У відзиві зазначено, що на виконання умов договору відповідач своє зобов`язання по сплаті одноразового грошового утримання в розмірі 65000,00 грн виконала в повному обсязі перед підписанням договору. Інші зобов`язання за договором, що полягають у сплаті позивачеві щомісячного платежу в розмірі 900,00 грн та коштів на комунальні послуги відповідач виконує сумлінно кожного місяця, в повному обсязі, у спосіб та строк, визначені договором. У відзиві зазначено, що сума комунальних послуг, що підлягає щомісячній сплаті позивачеві, визначена сторонами в «Паспорті до договору» в розмірі 376,00 грн. При цьому умовами договору визначено, що у випадку зміни тарифів на комунальні послуги, позивач зобов`язаний письмово повідомити про це протягом 5 днів з дня отримання ним квитанцій по новим тарифам, однак з моменту укладання договору позивач не повідомляв відповідача про будь-яку зміну вказаних тарифів. Згідно умов договору позивач з вересня 2015 року по лютий 2020 року включно мав отримати від відповідача кошти в сумі 68438,00 грн, проте фактично відповідач за вказаний період сплатила кошти в сумі 85510,00 грн. Після звернення позивача до суду з даним позовом відповідач продовжує сплачувати кошти позивачеві, а останній приймати їх. Також у відзиві зазначено, що відповідач за власною ініціативою відвідувала позивача в лікарні, за власний рахунок знайшла донорів переливання крові, оплатила аналізи, придбала ліки за медичним рецептом, забезпечувала під час лікування продуктами харчування. Вважає, що відповідач не тільки сумлінно виконує свої обов`язки за договором, а й за необхідності вчиняє дії, не передбачені умовами договору. При цьому позивачем допускаються порушення умов договору - здача квартири в оренду. Також у відзиві зазначено, що стороною позивача не надано жодного доказу на обґрунтування позовних вимог (а.с.61-63).

12 жовтня 2020 року до суду від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Міхальова А.О. надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що певні долучені до відзиву чеки є нечитабельними, крім того відповідачем порушені строки сплати щомісячного платежу, оскільки оплата здійснювалась 10 числа відповідного місяця. Також у відповіді на відзив зазначено, що в певні місяці відповідач взагалі не сплачувала грошові кошти щомісячного утримання - всього десять разів, а з поданих фіскальних чеків неможливо встановити, що перераховані кошти є коштами саме на сплату комунальних послуг. У відповіді стверджується, що фіксована сума за комунальні послуги в розмірі 376,00 грн у договорі не відображена. При цьому відповідачем жодного разу не було сплачено на місяць 1276,00 грн (900+376). Отже, на переконання представника позивача, відповідач кожного разу перераховувала різні суми коштів, проте відповідачем не надано доказів того, що це за кошти та яким чином вони відносяться до договору довічного утримання. Враховуючи викладене, представник позивача вважає відзив необґрунтованим, безпідставним та нічим не підтвердженим (а.с.126-130).

Також в судовому засіданні представником відповідача подані письмові пояснення, долучені до матеріалів справи (а.с.155-157).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги позову підтримав та пояснив, що бажає розірвати договір довічного утримання через невиконання відповідачем його умов, оскільки відповідач не сплачує кошти за комунальні послуги. Зазначив, що грошові кошти отримував кожного місяця - один раз на місяць, не пам`ятає, чи отримував кошти на пошті.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Міхальов А.О. в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав у повному обсязі та просив позов задовільнити з підстав, викладених у позовній заяві, надав пояснення аналогічні доводам, наведеним у заявах по суті справи та додатково пояснив, що договір виконувався з порушенням умов, визначених п.7 договору. Перша оплата була здійснена в сумі 810,00 грн замість 900,00 грн. Щодо строків оплати, а саме до 10 числа кожного місяця, порушення мали систематичний характер. Розмір оплат в сумі 2000,00 грн вважає не зрозумілим, оскільки з наданих стороною відповідача квитанцій не вбачається, за що сплачуються кошти, які позивач вважав матеріальною допомогою з боку відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити та пояснила, що кожного місяця вона сплачувала визначену умовами договору суму і навіть більше. Оскільки позивач не повідомив про зміну тарифів на комунальні послуги, нею в добровільному порядку оплачувалась більша сума, ніж була обумовлена сторонами. Також зазначила, що 04 вересня 2015 року нею було сплачено 810,00 грн - за вирахуванням чотирьох днів, тобто з дати укладання договору.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Пікалова Ю.М. в судовому засіданні також просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, надала пояснення аналогічні доводам, викладеним у відзиві на позовну заяву та в письмових поясненнях та пояснила, що умовами договору визначена сума утримання в розмірі 900,00 грн, проте сума комунальних платежів не визначена, разом з тим, до укладання договору сторонами було підписано Паспорт до договору, яким визначена сума комунальних платежів у розмірі 376,00 грн. Письмово про нові тарифи позивач не повідомляв, проте відповідач, розуміючи, що оплата за тарифами зростає, сплачувала більшу суму. Щодо строків виконання, а саме здійснення оплат 10 числа зазначила, що це не є простроченням, оскільки відповідає вимогам ст.ст.254, 255 ЦК України. Щодо оплати, проведеної 11 червня 2019 року пояснила, що прострочення сталось з об`єктивних причин - через вихідний у поштовому відділенні. Зазначила, що в деякі місяці здійснювалась дострокова сплата, як це передбачено положеннями ст.531 ЦК України. Деякі квитанції - в незначній кількості не зберіглись, при цьому отримати підтвердження з поштового відділення відповідач не має можливості, через збереження відповідних відомостей на пошті лише протягом шести місяців. При цьому зауважила, що позивач пояснив, що отримував кошти щомісяця. Зазначила, що фактично за договором має місце переплата в розмірі приблизно 17000,00 грн, а умови договору не містять заборону сплачувати кошти в більшому, ніж передбачено договором, розмірі. Щодо доводів представника позивача з приводу відсутності призначення платежу та незрозумілості сум, оплачених за квитанціями - щодо їх призначення, вказала, що між сторонами відсутні будь-які інші відносини, ніж передбачені договором довічного утримання, отже всі оплати стосуються саме зобов`язань відповідача за вказаним договором. Підкреслила, що відсутні істотні порушення, які б могли бути підставою для розірвання договору.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України)

Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Судом установлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 (а.с.10).

04 вересня 2015 року між ОСОБА_1 (відчужувач) та ОСОБА_2 (набувач) укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Худовою Ю.О., зареєстрований в реєстрі за №606. (а.с.11-12)

Відповідно до умов даного договору, ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 зобов`язувалась забезпечувати ОСОБА_1 утриманням довічно на умовах цього договору.

Згідно пункту 6. договору ОСОБА_2 зобов`язалась довічно утримувати ОСОБА_1 , тобто забезпечувати грошовими ресурсами, на які той самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами тощо. Сторони домовились, що утримання оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 900,00 грн на місяць, які будуть щомісячно надаватися відчужувачу шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку.

Крім вищевказаної суми, набувач зобов`язаний щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання послуг, незалежно від того, з ким вони укладені (набувачем чи відчужувачем). Кошти на оплату комунальних послуг повинні щомісячно надаватись відчужувачу шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку.

У випадку зміни тарифів на вищевказані послуги відчужувач зобов`язаний письмово повідомити про це набувача протягом 5 днів з дня отримання ним квитанцій з новими тарифами. У випадку несвоєчасного повідомлення відчужувачем про зміну тарифів набувач не несе відповідальності за виникнення заборгованості по сплаті комунальних послуг.

Пунктом 7. Договору визначено, що грошове утримання буде щомісячно виплачуватись, починаючи з моменту укладання цього договору до 10 числа поточного місяця поштовим переказом за адресою квартири або готівкою на руки під розписку.

Одноразове грошове утримання визначено сторонами за спільною згодою у розмірі 65000,00 грн, які відчужувач отримав повністю від набувача перед підписанням цього договору (п.8. договору).

Істотними умовами договору вважатимуться вчасна проплата щомісячних платежів і довічне право на проживання відчужувача у вказаній квартирі (п.13 договору).

Згідно п.14 договору, цей договір може бути розірвано за згодою сторін, а у випадку невиконання його істотних умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін - у судовому порядку.

Право власності на квартиру у набувача виникає з моменту державної реєстрації договору (п.12. договору).

Перед укладанням вказаного договору сторонами підписано паспорт до «Договору довічного утримання», розділом 2 якого (побажання відчужувача за майбутнім договором) визначено розмір (орієнтовний) платні за квартиру включаючи комунальні платежі на день заповнення анкети - приблизно 376,00 грн, виходячи з квитанцій на сплату за житлово-комунальні послуги, за електроенергію, за газ, за телекомунікаційні послуги (а.с.95-98).

Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За змістом частини першої ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

В ст. 749 ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду), якими можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (ч.1 цієї статті).

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Положення ч.1 ст. 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому вирішуючи зазначене питання, суд має враховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення ст. 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Матеріали справи містять докази сплати відповідачем позивачеві одноразового грошового утримання в розмірі 6500,00 грн (а.с.85).

Також, згідно наявних в матеріалах справи копій квитанцій та розписок позивача, відповідачем позивачеві сплачено: 04 вересня 2015 року - 810,00 грн (а.с.86); 08 жовтня 2015 року - 900,00 грн та 400,00 грн (а.с.66); 06 листопада 2015 року - 900,00 грн та 400,00 грн (а.с.66); 10 грудня 2015 року - 900,00 грн та 400,00 грн (а.с.67); 06 січня 2016 року - 900,00 грн та 400,00 грн (а.с.67); 09 лютого 2016 року - 900,00 грн та 10 лютого 2016 року - 400,00 грн (а.с.68); 09 березня 2016 року - 900,00 грн та 400,00 грн (а.с.69); 07 квітня 2016 року - 900,00 грн та 400,00 грн (а.с.69); 07 травня 2016 року - 900,00 грн та 10 травня 2016 року - 400,00 грн (а.с.70); 08 червня 2016 року - 1300,00 грн (а.с.87); 08 липня 2016 року - 1300,00 грн (а.с.71); 09 серпня 2016 року - 900,00 грн та 400,00 грн (а.с.71); 09 вересня 2016 року - 1300,00 грн (а.с.71); 07 жовтня 2016 року - 1300,00 грн (а.с.72); 07 листопада 2016 року - 1300,00 грн (а.с.72); 07 грудня 2016 року - 1600,00 грн (а.с.72); 05 січня 2017 року - 1600,00 грн (а.с.72); 06 березня 2017 року - 1600,00 грн (а.с.72); 07 квітня 2017 року - 1600,00 грн (а.с.73); 05 травня 2017 року - 1600,00 грн (а.с.73); 07 червня 2017 року - 1300,00 грн (а.с.88); 10 серпня 2017 року - 1600,00 грн (а.с.89); 09 вересня 2017 року - 1600,00 грн (а.с.90); 09 жовтня 2017 року - 1600,00 грн (а.с.74); 09 листопада 2017 року - 1600,00 грн (а.с.74); 08 грудня 2017 року - 1600,00 грн (а.с.74); 09 січня 2018 року - 1600,00 грн (а.с.91); 10 лютого 2018 року - 1600,00 грн (а.с.92); 09 березня 2018 року - 1600,00 грн (а.с.75); 10 квітня 2018 року - 1600,00 грн (а.с.75); 10 травня 2018 року - 1600,00 грн (а.с.75); 11 червня 2018 року - 1600,00 грн (а.с.75); 10 липня 2018 року - 1600,00 грн (а.с.76); 09 серпня 2018 року - 1600,00 грн (а.с.76); 10 вересня 2018 року - 1600,00 грн (а.с.76); 09 жовтня 2018 року - 1600,00 грн (а.с.77); 08 листопада 2018 року - 1600,00 грн (а.с.78); 03 грудня 2018 року - 1800,00 грн (а.с.93); 09 січня 2019 року - 2000,00 грн (а.с.79); 09 лютого 2019 року - 2000,00 грн (а.с.79); 09 березня 2019 року - 2000,00 грн (а.с.94); 09 квітня 2019 року - 2000,00 грн (а.с.80); 11 червня 2019 року - 2000,00 грн (а.с.80); 10 липня 2019 року - 2000,00 грн (а.с.80); 10 серпня 2019 року - 2000,00 грн (а.с.80); 09 вересня 2019 року - 1300,00 грн (а.с.81); 10 жовтня 2019 року - 1300,00 грн (а.с.81); 09 листопада 2019 року - 2000,00 грн (а.с.81); 10 грудня 2019 року - 2000,00 грн (а.с.81); 09 січня 2020 року - 2000,00 грн (а.с.82); 08 лютого 2020 року - 2000,00 грн (а.с.82); 29 лютого 2020 року - 2000,00 грн (а.с.82); 27 березня 2020 року - 4000,00 грн (а.с.82); 05 травня 2020 року - 2000,00 грн (а.с.83); 09 червня 2020 року - 2000,00 грн (а.с.83); 06 липня 2020 року - 2000,00 грн (а.с.84); 07 серпня 2020 року - 2000,00 грн (а.с.140); 08 вересня 2020 року - 2000,00 грн (а.с.141); 08 жовтня 2020 року - 2000,00 грн (а.с.142).

Вибірково оригінали квитанцій, копії яких мають нечітке відображення, були оглянуті в судовому засіданні.

Оцінюючи вищевказані докази на підтвердження належного виконання відповідачем договору довічного утримання, слід зазначити, що стороною відповідача не надані квитанції або розписки на підтвердження здійснення сплат за лютий та липень 2017 року, травень 2019 року, а також за житлово-комунальні послуги у вересні 2015 року. При цьому суд не приймає посилання сторони відповідача на те, що квитанції за вказані місяці не збереглися, оскільки у відповідача наявні квитанції за більш ранні періоди.

Разом з тим при оцінці невиконання відповідачем у лютому 2017 року, липні 2017 року та травні 2019 року договірних зобов`язань та часткового невиконання зобов`язань по сплаті за житлово-комунальні послуги у вересні 2015 року, суд враховує, що відповідачем постійно сплачувались позивачеві кошти в розмірі більшому, ніж передбачено умовами договору.

Крім того, позивач особисто в судовому засіданні підтвердив отримання ним кожного місяця (раз на місяць) коштів від відповідача, заперечуючи лише отримання оплати за комунальні послуги.

При цьому суд приймає доводи сторони відповідача про те, що позивачем було особисто визначено вартість щомісячних комунальних платежів у Паспорті до «Договору довічного утримання» в розмірі приблизно 376,00 грн, з посиланням на відповідні квитанції.

Доказів повідомлення позивачем, на виконання умов п.6. договору, про зміну тарифів, матеріали справи не мстять.

Також суд приймає доводи сторони відповідача щодо оплати за вересень 2015 року суми за договором, виходячи з кількості днів у цьому місяці, з часу укладання договору довічного утримання - пропорційно до кількості фактичних днів.

Крім того, судом враховано, що відповідачем 29 лютого 2020 року була здійснена дострокова оплата за договором - за березень 2020 року, а 27 березня 2020 року - за квітень 2020 року, оскільки це не суперечить умовам договору та відповідач наділений таким правом положеннями ст.531 ЦК України.

З приводу доводів представника позивача про те, що надані відповідачем квитанції не підтверджують тієї обставини, що оплати здійснювалися саме на сплату комунальних послуг та що сплачені за квитанціями кошти не підтверджують виконання відповідачем умов договору, оскільки можуть бути добровільною допомогою з боку відповідача позивачеві, суд вважає такі твердження безпідставними, оскільки зазначення призначення платежу в квитанціях про поштові перекази не передбачене, а між сторонами відсутні будь-які інші, ніж за договором довічного утримання, цивільно-правові, у тому числі й договірні правовідносини. А добровільна допомога в даному випадку може мати місце лише щодо проведення сплат у сумах, що перевищують суми за зобов`язанням.

Що стосується доводів представника позивача з приводу порушення відповідачем строків виконання умов договору - періодичної сплати коштів 10 числа відповідного місяця, суд зазначає наступне.

Умовами договору передбачена сплата грошового утримання до 10 числа поточного місяця.

Згідно положень ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Прийменник "до" з календарною датою в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь (постанови Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 803/350/17 та у справі № 815/4720/16, від 13.06.2018 у справі № 815/1298/17, від 14.08.2018 у справі № 803/1387/17, від 28.08.2018 у справі № 814/4170/15, від 08.10.2018 у справі №927/490/18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

З огляду на викладене, виконання відповідачем зобов`язання за договором довічного утримання 10-го числа відповідного місяця є виконанням, проведеним у строк, визначений умовами договору.

З приводу здійснення відповідачем оплати 11 червня 2018 року слід зазначити, що 10 червня 2018 року припадало на неділю, отже виконання відповідачем зобов`язання в перший за ним робочий день вважається виконанням у строки, передбачені договором, що відповідає вимогам ч.5 ст.254 ЦК України.

З приводу оплати відповідачем, проведеної 11 червня 2019 року, суд приймає доводи сторони відповідача про неможливість здійснення переказу грошових коштів 10 числа вказаного місяця з об`єктивних причин - вихідного дня в поштовому відділенні, що відображено на сайті цього відділення, скріншот якого міститься в письмових поясненнях представника відповідача (ас.155-зворот).

З огляду на викладене, судом не встановлено порушення відповідачем істотних умов договору довічного утримання, як в розумінні змісту пунктів 13, 14 договору, так і в розумінні ст. 651 ЦК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання задоволенню не підлягає, оскільки позивач не довів невиконання або неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків за договором довічного утримання, при цьому відповідачем спростовані доводи та твердження позивача, тому відсутні підстави для розірвання оспорюваного договору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору у визначеному законом розмірі за рахунок позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 254, 526, 530, 531, 626, 744, 749, 755, 651 Цивільного кодексу України, ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

У задоволені позовної заяви ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про розірвання договору довічного утримання - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Повний текст рішення суду складено 04 грудня 2020 року.

Суддя: