Справа № 758/466/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

19 листопада 2020 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Васильченка О. В. ,

за участю секретаря судового засідання - Поляновській О. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 пред`явив у суді позов до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позов обґрунтовано тим, що 16.09.2015 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу позику в розмірі 49885 доларів США.

Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджено відповідною розпискою.

Строк повернення позики сторони погодили договором у наступному порядку: не пізніше останнього робочого дня жовтня 2015 року - 10000,00 доларів США, не пізніше останнього робочого дня листопада 2015 року - 10000,00 доларів США, не пізніше останнього робочого дня грудня 2015 року - 10000,00 доларів США, не пізніше останнього робочого дня січня 2016 року - 10000,00 доларів США, не пізніше 29.02.2016 року - 9885,00 доларів США.

Позивач звертався до відповідача із листами про повернення суми боргу, однак сума позики так і не була повернута відповідачем.

З вищевикладених підстав, позивач просить суд стягнути з відповідача 4693703 грн. 15 коп., з яких: 2300656 грн. 85 коп. - пеня, 2393046 грн. 30 коп. - штрафні санкції.

До початку судового засідання представник позивача подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечував.

Відповідач в судові засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином. Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався. Зважаючи на це та враховуючи ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд 19.11.2020 р. постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Судом достовірно встановлено, що 16.09.2015 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 49885 доларів США, які остання зобов`язався повернути заступним чином:

не пізніше останнього робочого дня жовтня 2015 року - 10000,00 доларів США,

не пізніше останнього робочого дня листопада 2015 року - 10000,00 доларів США,

не пізніше останнього робочого дня грудня 2015 року - 10000,00 доларів США,

не пізніше останнього робочого дня січня 2016 року - 10000,00 доларів США,

не пізніше 29.02.2016 року - 9885,00 доларів США.

Згідно п. 5 Договору у разі невиконання або неналежного виконання умов зобов`язання, позичальник сплачує позикодавцю пеню у розмірі 0,5% від суми простроченої позики за кожен день прострочення.

Згідно п. 6 Договору, у разі якщо станом на 29.02.2016 року сума позики не буде повернута позикодавцю у повному обсязі, позичальник додатково сплачує позикодавцю 20% суми неповернутої позики. (а.с. 3)

Факт отримання грошових коштів від позивача до відповідача у розмірі 49885 доларів США підтверджено відповідною розпискою ОСОБА_2 (а.с. 8)

06.11.2015 року, 02.12.2015 року, 06.01.2016 року та 02.02.2016 року позивач звернувся до відповідача з листами, в яких просив повернути суму заборгованості. Однак, сума позики так і не була повернута на користь позивача. (а.с. 4-7)

Причиною спору між сторонами стало невиконання відповідачем в добровільному порядку свого обов`язку з повернення грошових коштів отриманих на підставі договору позики, що підтверджено відповідною розпискою у визначений строк.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Ст. 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Судом встановлено, що між сторонами виникли цивільні правовідносини на підставі договору позики.

Ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Верховний Суд України, розглянувши справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики, зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Отже, факт передачі грошових коштів від позивача та відповідача підтверджено.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

З огляду на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, сума боргу не підлягає переведенню до гривневого еквіваленту, адже борг має бути повернутий у тій валюті, в якій була надана позика. Так як валютою договору були долари США, суд вбачає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість у розмірі доларах США.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем було порушено умови договору позики, а тому на підставі п. 5 та п. 6 Договору позики від 16.09.2015 року, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пеня та штраф.

Відтак, за період з 28.12.2015 року по 27.12.2016 року сума пені у розмірі 0,5% від простроченої суми позики за кожен день прострочення становить 86326 доларів США 32 центи; сума штрафу за період з 28.12.2015 року по 27.12.2016 року становить 89793 долари США.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ч. 7 ст. 81 ЦКП України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи те, що відповідач не надав до суду жодних доказів на спростування обставин, викладених у позові, суд вбачає доведеними позовні вимоги та задоволення їх у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 141, 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 6890 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 280, 352, 354, а також п.п. 9, 15 Перехідних положень ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики від 16.09.2015 року у загальному розмірі 176119 доларів США 32 центи, з яких 86326 доларів СЩА 32 центи - пеня, 89793 долари США - штраф.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 6890 грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О. В. Васильченко