ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4735/19 Номер провадження 22-ц/814/149/20Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л. М. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного підприємства «Явір-2005»

на рішення Київського районного суджу м. Полтави від 03 жовтня 2019 року

у справі за позовом Приватного підприємства «Явір-2005» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року ПП «Явір-2005» звернулося до місцевого з вказаним позовом до ОСОБА_1 , посилаючись на те що30.12.2018 року за участю відповідача, який керував транспортним засобом Фольцваген Гольф д.н.з НОМЕР_1 та автомобілем ВАЗ 212140 д.н.з НОМЕР_2 , що належить ПП «Явір-2005» під керуванням ОСОБА_2 , сталася ДТП, винуватцем якої є відповідач, що підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (Европротокол) від 30.12.2018 року, згідно якого, відповідач визнав свою вину у вчиненні ДТП.

Зазначають, що автомобіль Фольцваген Гольф днз НОМЕР_1 застрахований власником ОСОБА_1 згідно чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18.09.2018 року № АМ/6413289 в ПАТ «Страхова компанія «Універсальна». Розмір завданого матеріального збитку розраховано на підставі звіту від 03.11.2019 року в сумі - 11514.30 грн., розмір франшизи складає - 2000,00грн., Відтак, до виплатити визначено страхове відшкодування у розмірі 9514,30 грн., які позивач отримав 10.06.2016 року згідно платіжного доручення № 170886.

Однак, згідно акту виконаних робіт №258 від 26.01.12019 року для відновлення пошкодженого автомобіля ВАЗ 212140 днз ВІ4346СВ позивачем витрачені кошти у розмірі 17320.80 грн.

Вказують також, що внаслідок ДТП був пошкоджений передній бампер автомобіля ВАЗ 212140 днз ВІ4346СВ, який був замінений та на його придбання витрачено 1560,00 грн., а на оплату робіт по відновленню автомобіля позивачем були понесені витрати на суму 2113.20 грн.

Відтак, загальний збиток, який поніс позивач, зазначений ним у розмірі 20994.00грн., страховиком компенсовано 9514.30 грн., а тому прохали стягнути з відповідача суму різниці - 11479,70 грн., 2000,00 грн. франшизи, в всього 13479,70 грн., вирішити питання судових витрат.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 03 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства «Явір - 2005» 2000,00грн. заподіяної шкоди, 288,15 грн судових витрат, а всього 2288,15 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржило ПП «Явір-2005», яке, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального права та неправильну оцінку доказів, просить його в частині відмови у стягненні 11479,70 грн., скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПП «Явір-2005» в повному обсязі.

В обґрунтування доводів скарги вказує, що, оскільки суми страхового відшкодування, яка була сплачена страховою компанією, недостатньо для повного відшкодування шкоди, то особа, яка завдала шкоду, а саме ОСОБА_1 , повинен відшкодувати потерпілому (Позивачу) різницю між фактичним розміром завданої шкоди і страховою виплатою у розмірі 13479,70 грн.

Зазначають, що до матеріалів справи долучено достатньо належних та допустимих письмових доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування, а саме, які ремонтні роботи по відновленню пошкодженого автомобіля були виконані, їх вартість, а також вартість запасних частин.

Окрім того, зауважують, що одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, і особа, яка завдала шкоду, залишається зобов`язаною.

Відтак, вважають, що потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Вважає, що страхова компанія повністю відшкодувала завдані позивачу збитки, замовивши попередньо, відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Мінюста від 24.11.2003р., звіт, де експертом встановлено, що вартість завданої та відновлювальної шкоди становить 11514,30грн. При цьому позивач з даним звітом, тобто сумою, погодився та отримав страхове відшкодування.

Зазначає, що його права як відповідача захищено договором страхування, даний позов порушує інститут страхування, оскільки в даному випадку позивач вирішив отримати додаткові кошти за відновлення невідомого йому, відповідачу, автомобіля після ДТП, в порушення всіх існуючих правил і норм.

Вказує, що суд визнав докази позивача неналежними та сумнівними, що позбавило сторону відповідача, а далі і суд перевірити їх шляхом призначення судової авто товарознавчої експертизи, оскільки автомобіль, відповідно до поданих до позову документів, зазнав відновлення. При цьому наявність фінансово-господарських документів не доводить факту ремонту автомобіля, що підлягав ремонту після ДТП за його участі, бо відповідач разом із представником страхової компанії був відсутній під час ремонту, тому неможливо ідентифікувати автомобіль, який ремонтувався по копіям документів у позові.

Окрім того вважає, що вибір компанії по проведенню ремонту автомобіля по значно завищеній ціні є вибором скаржника, який самостійно несе ризики щодо оплати та якості проведеного ремонту.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи, встановлено місцевим судом та не заперечується сторонами, 30.12.2018 року за участю відповідача ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом Фольцваген Гольф д.н.з. НОМЕР_1 та автомобілем ВАЗ 212140 д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ПП «Явір-2005» під керуванням ОСОБА_2 (а.с.9-11), сталася ДТП, винуватцем якої є відповідач ОСОБА_1 , що підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (Европротокол) від 30.12.2018р., та згідно якого відповідач визнав свою вину у вчиненні ДТП (а.с.12).

Автомобіль Фольцваген Гольф д.н.з. НОМЕР_1 застрахований власником ОСОБА_1 згідно чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18.09.2018 року №АМ/6413289 в ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» (а.с.13).

Як убачається з матеріалів справи, страхова компанія виплатила позивачу страхове відшкодування в сумі 9514.,30 грн. (розмір завданого матеріального збитку розраховано на підставі звіту від 03.11.2019 року в сумі - 11514,30 грн., розмір франшизи склав - 2000,00 грн.), які позивач отримав 10.06.2016 року по платіжному дорученню №170886 (а.с.14-16).

При цьому, позивач вважає, що розмір завданого йому матеріального збитку склав 20994,00 грн., з яких 9514,30 грн. відшкодовано страховиком, відтак, сума незадоволених вимог потерпілої особи становить - 11479,70 грн. та 2000,00 грн. франшизи, а всього - 13479,70 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, місцевий суд виходив із обгрунтованості вимог про стягнення суми франшизи з відповідача на користь позивача. При цьому, відмовляючи в стягненні інших витрат в розмірі 11479,70 грн., місцевий суд виходив з їх недоведеності, оскільки будь-яких доказів того, що бампер був пошкоджений в результаті ДТП, що мало місце 30.12.2018 року, потребував заміни та був замінений під час ремонту, позивач не надав.

Такі висновки місцевого суду в повній мірі відповідають обставинам справи і нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Статтею 988 ЦК України установлено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків.

Матеріалами справи установлено, що страховою компанією оцінено розмір завданого позивачу внаслідок ДТП матеріального збитку, на підставі звіту від 03.11.2019 року, в сумі 11514,30 грн., розмір франшизи - 2000,00грн.

Відтак, страхова компанія виплатила позивачу страхове відшкодування в сумі 9514,30 грн., які позивач отримав 10.06.2016 року по платіжному дорученню №170886.

При цьому, позивач вказує, що відповідна сума не в повній мірі покрила розмір завданих йому збитків, які оцінено в - 11479,70 грн. та 2000,00 грн. франшизи.

Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов`язковим.

За змістом абзацу 2 пункту 36.2 статті 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Частиною 1 статті 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вказаного Закону встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

За загальним правилом та з огляду на положення статті 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395 (з відповідним змінами).

Відтак, місцевим судом вірно визначено, що позивачем, на підставі належних та допустимих доказів, не доведено необхідність здійснення додаткового (кошти за який не відшкодовано страховиком) відновлювального ремонту, оскільки матеріалами справи не встановлено, що відповідний (додатковий) ремонт є необхідним саме у зв`язку з пошкодженням автомобіля, належного позивачу, у зв`язку з ДТП, що мала місце 30.12.2018 року.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

За наведених обставин, на підставі аналізу норм права та матеріалів справи, апеляційний суд погоджується з доводами суду першої інстанції стосовно безпідставності вимог ПП «Явір-2005» про стягнення на їх користь з позивача - 11479,70 грн. матеріального збитку за їх недоведеності.

Посилання апелянта на: акт виконаних робіт №258 від 26 січня 2019 року, на суму 17320,80 грн; рахунок на оплату №167 від 26.01.2019 року на суму 17320,80 грн; платіжне доручення №223 від 05.02.2019 року на суму 17320,80 грн; рахунок на оплату №25 від 11.01.2019 року на суму 1560,00грн; платіжне доручення №176 від 25.01.2019 року на суму 1560,00грн; рахунок-фактура №СФ-0000057 від 31.01.2019 року, на суму 2113,20грн; платіжне доручення №327 від 04.02.2019 року на суму 2113,20 грн., колегія суддів до уваги не приймає, оскільки не вбачається причинно-наслідкового зв`язку між ДПТ, що мало місце 30.12.2019 року та понесеними (невідшкодованими страховиком) збитками ПП «Явір-2005» на суму 11479,70 грн. Тобто, вказані пошкодження могли бути заподіяні автомобілю «ВАЗ 212140» державний номерний знак НОМЕР_2 , вже після настання дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 30 грудня 2018 року о 18 год. 05 хв.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, і особа, яка завдала шкоду, залишається зобов`язаною, колегія суддів оцінює критично, оскільки дане твердження може бути застосовано лише за доведеності реального розміру завданої шкоди, що в даній справі здійснено не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відтак, оскільки, як убачається зі змісту апеляційної скарги ПП «Явір-2005», оскаржується рішення місцевого суду лише в частині відмовлених вимог, то і судом апеляційної інстанції переглядається в цій частині, в іншій частині рішення місцевого не переглядається.

Інші доводи апеляційної скарги не містить нових засобів доказування, не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Явір-2005», - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 жовтня 2019 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: Т.О. Кривчун

СУДДІ: Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак