Справа №: 671/520/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року м. Волочиськ

Волочиський районний суд Хмельницької області

в складі головуючої-судді Павлової А.С.,

за участі: секретаря судового засідання Козак Г.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

свідка ОСОБА_4 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Волочиськ за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та визнання права власності на автомобіль, -

ВСТАНОВИВ:

22 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та визнання права власності на автомобіль.

В обґрунтування позову зазначив, що з 17.06.2008 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 21.11.2017 по справі № 671/849/19.

За час перебування у шлюбі було придбано майно, а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 69774 грн.; автомобіль марки ВАЗ, моделі 21104, 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрований 21.01.2013 за ОСОБА_1 ; причіп АМС 500 СТАРКОНЬ, 2016 року випуску, зареєстрований 25.03.2016 за позивачем.

ОСОБА_1 вважає вказаний автомобіль своєю особистою приватною власністю, оскільки він придбаний за його особисті кошти, надані його матір`ю - ОСОБА_6 в січні 2013 року.

Наявність коштів та їх зняття з рахунків ОСОБА_6 підтверджується виписками АТ КБ "ПриватБанк" по картках клієнта.

Зазначив, що згоди про поділ спільного сумісного майна подружжя між сторонами не досягнуто. Із врахуванням заяви про зміну позовних вимог від 04.12.2019 просить визнати автомобіль марки ВАЗ-21104, 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 його особистою приватною власністю; в порядку поділу майна подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , і за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину даної квартири; стягнути з нього на користь ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 3500 грн., як компенсацію вартості 1/2 частини причепу АМС Старконь 500, 2016 року випуску, а даний причіп залишити у його власності.

В судовому засіданні позивач та його представник, з врахуванням змінених вимог, позов підтримали та просили задовольнити за підстав викладених у позовній заяві та в заяві про зміну позовних вимог від 04.12.2019. Зазначили, що автомобіль ВАЗ-21104, д.н.з. НОМЕР_1 є приватною власністю позивача, оскільки придбаний за рахунок коштів, наданих його матір`ю ОСОБА_6 , які остання зняла зі свого депозитного рахунку, а також за кошти від продажу автомобіля ВАЗ 2102, 1984 року випуску д.н.з. НОМЕР_2 належного ОСОБА_6 .

Представник відповідача в судовому засіданні визнала позовну вимогу про стягнення на користь ОСОБА_7 половини вартості причепа, проти задоволення решти позовних вимог - заперечила. Вказала, що спірні квартира, автомобіль та причіп є спільним сумісним майном сторін, яке придбане за спільні кошти подружжя. Вимогу позивача про визнання за ним права приватної власності на автомобіль вважає необґрунтованою та недоведеною. Виписки банку, як і показання свідків не доводять придбання в січні 2013 року спірного транспортного засобу за особисті кошти ОСОБА_1 . Також вказала, що автомобіль та причіп стоять в гаражі у відповідача, однак вона ними не користується взагалі.

Свідок ОСОБА_6 (мати позивача) в ході її допиту вказала, що у неї була машина ВАЗ 2102 - жигуль, який вона віддала в користування сину ОСОБА_1 . Її син та невістка молоді, вони хотіли собі придбати нову машину, а вона їм у цьому допомогла. Тому, в 2013 році вони обоє продали стару машину і ці кошти пішли на придбання нового авто. Крім того, у неї були кошти на депозиті в банку, які вона в кінці 2012 року зняла та передала сину, коли він до неї прийшов. Сума знятих коштів становила близько 37-38 тисяч гривень. Дані гроші було надано для придбання машини.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 зазначив, що біля будинку побачив машину ВАЗ 2102 (жигуль), яку він купив в ОСОБА_1 за 16 тисяч гривень навесні 2011 року. Її власником була мати позивача. Гроші за машину передавав в квартирі, і при цьому була присутня дружина ОСОБА_1 . На що були витрачені ці гроші сторонами він не знає.

Суд, вислухавши вступне слово позивача та представників сторін, допитавши свідків, дослідивши наявні в справі докази та надавши їм оцінку приходить до таких висновків.

Правове врегулювання спору між сторонами регламентовано нормами ЦК України, СК України.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Презумція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Судом в ході розгляду справи встановлено, що з 17.06.2008 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 21.11.2017 по справі № 671/849/17 (а.с. 8).

В ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є спільний син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з відповідачем (а.с. 8).

Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків доводиться, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 під час перебування в шлюбі мали доходи, в тому числі в 2012-2013 роках (а.с. 55, 56, 120).

23 січня 2019 року ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 і змінила прізвище на « ОСОБА_5 » (а.с. 46).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 27.01.2010 ОСОБА_1 придбав однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 за 69774 грн. Договір укладено за згодою дружини покупця - ОСОБА_5 Право власності зареєстровано за позивачем 01.02.2010 (а.с. 9-11).

Згідно з висновком експерта від 15.10.2019 № 10.10-002:19 за результатом проведення судової оціночно-будівельної експертизи, ринкова вартість вищевказаної квартири станом на 15.10.2019 складає 351510 грн. 41 коп. (а.с. 90-103).

Також сторонами в період шлюбу було придбано причіп АМС 500 СТАРКОНЬ, 2016 року випуску, зареєстрований 25.03.2016 за ОСОБА_1 (а.с. 14).

Факт перебування вказаних причепу та квартири у спільній сумісній власності подружжя визнали всі учасники справи, як і вказану позивачем вартість причепу, що підлягає поділу.

За таких обставини, суд встановив, що квартира АДРЕСА_1 , вартістю 351510 грн. 51 коп. та причіп АМС 500 СТАРКОНЬ, 2016 року випуску, вартістю 7000 грн. є спільною сумісною власністю подружжя.

Отже, дане майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності та частки останніх є рівними, а отже 1/2 частки вартості спірної квартири складає 175755 грн. 20 коп., а 1/2 частки вартості причепу складає 3500 грн. Ціна позову (в цій частині) становить 179255,20 грн.

З пояснень позивача та представників сторін слідує, що вищевказана квартира знаходиться в користуванні позивача ОСОБА_1 , оскільки він у ній проживає. Спірне рухоме майно знаходиться у відповідача ОСОБА_7 , і як вказує її представник, ним остання не користується.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Вказану вимогу Закону позивачем виконано, оскільки він вніс компенсацію частки вартості причепу на відповідний рахунок, що доводиться квитанцією від 05.12.2019 (а.с. 142).

Суд також враховує, що представник відповідача - адвокат Бацюк О.М. визнала позовну вимогу про стягнення на користь її довірителя половини вартості причепу та визнання права власності на дане майно за ОСОБА_1 .

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за кожним із сторін права власності на 1/2 частину квартири, та стягнення з позивача на користь ОСОБА_5 грошових коштів в розмірі 3500 грн., як компенсацію вартості 1/2 частини причепу АМС Старконь 500, 2016 року випуску, а причіп залишити у його власності є законним та обґрунтованим, а тому позов в цій частині суд задовольняє.

Щодо вирішення спору в частині визнання автомобіля марки ВАЗ, моделі 21104, 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрованого 21.01.2013 особистою приватною власністю ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про недоведеність факту придбання даного рухомого майна за особисті кошти позивача.

Судом встановлено, що 12.01.2013 на підставі довідки-рахунку № ААА055404 було придбано вищевказаний автомобіль, який зареєстровано за позивачем ОСОБА_1 . Під час реєстрації було внесено відомості про право дружини - ОСОБА_5 користуватись автомобілем, що підтверджується реєстраційною карткою транспортного засобу (а.с. 13) і не заперечувалось сторонами.

Доводи сторони позивача про те, що автомобіль ВАЗ-21104, д.н.з. НОМЕР_1 є його приватною власністю, оскільки придбаний за рахунок коштів, наданих матір`ю ОСОБА_6 , які остання зняла зі свого депозитного рахунку, а також за кошти від продажу автомобіля ВАЗ 2102, 1984 року випуску д.н.з. НОМЕР_2 належного ОСОБА_6 , не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до виписок по картковим рахункам ОСОБА_6 , виданим ПАТ КБ "ПриватБанк" за період з 12.02.2000 по 12.03.2019 (а.с. 15, 16) вбачається, що було проведено операції, пов`язані із договорами вкладу, в тому числі, видача вкладу та відсотків.

Суд вважає, що дані виписки не можуть бути доказами того, що зняті з рахунків матері позивача кошти були спрямовані на придбання 21.01.2013 спірного автомобіля.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні вказала, що вона хотіла допомогти молодому подружжю купити новий автомобіль, а тому надала сину в кінці 2012 року гроші в сумі 37-38 тисяч гривень. Крім того, сторонами було продано належний їй автомобіль - ВАЗ 2102 і ці кошти також витрачено на придбання спірного авто.

Свідок ОСОБА_4 зазначив, що він придбав в ОСОБА_1 машину ВАЗ 2102 (жигуль) за 16 тисяч гривень навесні 2011 року. На що були витрачені ці гроші сторонами він не знає.

Отже, показання даних свідків, на переконання суду, не доводять факт придбання спірного автомобіля за особисті кошти позивача.

За таких обставин, суд вважає не спростованою презумпцію спільності права власності подружжя на майно придбане в шлюбі, а тому спірний автомобіль ВАЗ 21104 є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи, що позивачем не заявлено вимоги про поділ автомобіля, не зверталась із зустрічним позовом і відповідач ОСОБА_5 , відтак суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог, та самостійно вирішити порядок поділу транспортного засобу між сторонами. Тому, в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання автомобіля марки ВАЗ-21104, 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 його особистою приватною власністю необхідно відмовити.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з позовною заявою та заявою про зміну позовних вимог позивачем було сплачено судовий збір в сумі 2722,61 грн. (а.с. 1, 133).

Судовий збір що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог становить 1792 грн. 60 коп.

Судові витрати відповідача за проведену судову оціночно-будівельну експертизу становлять 1238 грн. 16 коп. (а.с. 89). Враховуючи, що експертне дослідження проводилось для визначення ринкової вартості спірної квартири, право власності на яку судом визнано в ідеальних частках за кожною стороною, відтак, враховуючи принцип пропорційності судового процесу, суд вважає за необхідне врахувати половину вартості даних судових витрат на користь ОСОБА_7 при розподілі судових витрат сторін.

Отже, з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1173 грн. 52 коп. судових витрат (1792, 60 грн. - 619,08 грн.).

Керуючись ст.ст. 60, 63, 70, 71 СК України, ст. 372 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 13, 12, 13, 81, 82, 89, 263 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_11 про поділ майна подружжя та визнання права власності на автомобіль - задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_7 право власності по 1/2 частині кожному на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень у рахунок компенсації вартості 1/2 частини причепу АМС 500 СТАРКОНЬ, 2016 року випуску.

Залишити причіп АМС 500 СТАРКОНЬ, 2016 року випуску у власності ОСОБА_1 .

В задоволенні решти позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 1173 гривні 52 копійки судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга подається до Хмельницького апеляційного суду через Волочиський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 15.01.2020.

Суддя Павлова А.С.