Справа № 344/6689/19
Провадження № 2/344/814/20
У Х В А Л А

14 січня 2020 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя,

В С Т А Н О В И В:

20/11/2019 ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, було залишено позовну заяву без розгляду та в задоволенні вимоги ОСОБА_1 про повернення судового збору відмовлено.

26/12/2019 постановою Івано-Франківського апеляційного суду ухвалу від 20/11/2019 скасовано в частині відмови у поверненні судового збору, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою суду першої інстанції відмовлено у поверненні судового збору на підставі п.4 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», оскільки позовну заяву залишено без розгляду за відповідним клопотанням позивача.

При цьому процесуальна норма п. 4 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» викладена на основі складнопідрядного обставинного (умовного) речення, в якому міститься зазначення, що «...судовий збір повертається крім випадків» та перелічено випадки не повернення судового збору, одним з яких є «…позовну заяву залишено без розгляду за відповідним клопотанням позивача…».

Відповідно до п.4 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» та ч.1 ст. 257 ЦПК України судовий збір не підлягає поверненню у разі залишення позовної заяви без розгляду з трьох виключних підстав: у зв`язку з повторним неприбуттям позивача без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, що відповідає п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України; у зв`язку з неподанням позивачем витребуваних судом матеріалів, що відповідає п. 9 ч.1 ст. 257 ЦПК України; за заявою (клопотанням) позивача, що відповідає нормі п. 5 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

Таким чином судом першої інстанції прийнято рішення про відмову в задоволенні заяви про повернення судового збору, оскільки позовну заяву залишено без розгляду на підставі п. 5 ч.1 ст. 257 ЦПК України, тобто за клопотанням особи, що в свою чергу враховуючи норму п.4 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» виключає в такому разі можливість повернення сплаченого судового збору.

Також, апеляційна скарга ОСОБА_1 містить дві матеріально правових вимоги: про скасування ухвали суду першої інстанції та прийняття постанови про задоволення заяви про повернення судового збору в розмірі 5763 гривні сплаченого згідно квитанції №0.0..1 від 15.04.2019 року.

Однак постановою апеляційного суду від 26/12/2019 не вирішено всі поставлені на розгляд суду апеляційної інстанції вимоги.

Отже безпосередньо до апеляційного суду позивач звернувся із проханням про ухвалення постанови про повернення судового збору.

Крім цього відповідне питання отримало правову оцінку суду першої інстанції, оскільки з даного приводу судом першої інстанції вже ухвалено рішення.

При цьому процесуальним законом не передбачено передання апеляційним судом на розгляд місцевого суду вирішення по суті клопотання, з яким позивач звернувся до апеляційного суду.

Місцевий суд не набуває компетенції на розгляд по суті апеляційної скарги на ухвалу, постановлену цим місцевим судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.

Отже судом вже ухвалено рішення щодо відмови у поверненні позивачу судового збору.

Судовий збір зараховано на бюджетний рахунок держави в органах державного казначейства. Без правових підстав не можуть бути стягнуто грошові кошти державного фонду на користь позивача.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу) якщо є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Такою обставиною є наявність судового рішення, ухваленого цим судом щодо відмови позивачу у поверненні судового збору.

У відповідності до ч. 1 ст. 39 ЦПК України з підстав визначених у статтях 36, 37, 38 цього кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Згідно з ч. 2 статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить до висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до зазначеного, -

П О С Т А Н О В И В:

прийняти самовідвід в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Передати справу до канцелярії суду для її розподілу в порядку передбаченому статтею 14 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Бородовський С.О.