Номер провадження: 22-ц/813/2688/20
Номер справи місцевого суду: 495/4667/19
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Цюри Т.В., Гірняк Л.А.,

з участю секретаря Ткачука В.О.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 червня 2019 року, постановленого під головуванням судді Шевчук Ю.В., -

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 звернулася до судуз заявою про видачу обмежувального припису в якій просила, видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким:

- заборонити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , перебувати за адресою: АДРЕСА_1 , яку винаймає за відповідним договором ОСОБА_1 ;

- заборонити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 наближатися ближче ніж на 100 метрів до місць проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 .

Свою заяву ОСОБА_1 , обґрунтувала тим, що 05 листопада 2018 року ОСОБА_3 вдома у матері заявниці вчинив сімейну сварку використовуючи нецензурну лексику, штовхав та ображав ОСОБА_1 , бив посуд на очах у малолітніх дітей. За даним фактом ОСОБА_1 звернулася до правоохоронних органів, в результаті чого на ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення. 15 січня 2019 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області ухвалив постанову, якою визнав ОСОБА_3 винним у вчинені адміністративного правопорушення за ст. 173-2, ч.2.

Також, мали місце погрози в телефонній розмові 29 квітня 2019 року, та насильницькі дії ОСОБА_3 щодо спроби насильно заштовхати ОСОБА_1 до автомобілю, прилюдно на вулиці, в день свята Дня Перемоги, про що було також складено протоколпро адміністративне правопорушення, проте його не було передано до суду.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 червня 2019 року заяву задоволено частково, видано обмежувальний припис стосовно заявленої заяви відносно ОСОБА_3 строком на 6 місяців, яким заборонено ОСОБА_4 перебувати за адресою проживання заявниці.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та відмовити в задоволенні заяви, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ОСОБА_2 зазначає, що обставини, які виклала у своїй заяві ОСОБА_1 , вже були предметом судового розгляду та рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 травня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви. Вказане рішення в порядку апеляційного провадження оскаржене не було. Щодо внесення даних до єдиного реєстру судових розслідувань, апелянт зазначив що даних про результат досудового розслідувань заявниця до суду не надала. Також, апелянт зазначив, що оскаржив в апеляційному порядку постанову про притягнення його доадміністративної відповідальності.

Відзиву до суду надано не було.

В судове засідання, призначене на 15 січня 2020 року учасники справи не з`явились, були сповіщені.

На адресу суду від ОСОБА_5 , представника ОСОБА_6 , а також від ОСОБА_7 , представника ОСОБА_1 надійшли заяви з проханням розглядати справу за їх відсутністю (а.с. 123-126).

Колегія суддів дійшла до висновку про розгляд справи за відсутності осіб, які були повідомлені про день та час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, з урахуванням того, що судові засідання, які були призначені на 02.10, 06.11 та 19.12 не відбулись, в зв`язку з належним сповіщенням апелянта, вважає за можливе слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є матір`ю двох малолітніх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Батьком дітей є громадянин ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявником до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області подано позов про розірвання шлюбу з ОСОБА_12 та стягнення аліментів.

Так, заявниця вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_4 батько дітей ОСОБА_13 до матері заявника, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , поводив себе дуже агресивно, використовуючи нецензурну лексику, на її зауваження, він став штовхати її та ображати. Все це відбувалось на очах малолітніх дітей. Далі, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_14 розбив посуд, фотоапарат, дитяче ліжко, перелякав заявницю та дітей.

Після чого були викликані працівники поліції, які склали протокол про адміністративне правопорушення. Постановою суду від 15.01.2019 року по справі № 495/10406/18 ОСОБА_15 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення за ст. 173-2 ч.2 КУпАП.

Також заявниця зазначила, що 29.04.2019 року в телефонній розмові ОСОБА_2 погрожував заявниці вбивством. 09.05.2019 року, під час свята до Дня Перемоги прилюдно на вулиці намагався насильно заштовхати її до свого автомобілю. Заявник чинила опір, чіплялась за колеса, кликала на допомогу, вирвалась та викликала поліцію. За даним фактом був складений протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 . Тобто, ОСОБА_2 , який є батьком дітей заявника, систематично здійснює психологічний тиск на заявницю та погрожує їй фізичною розправою.

20.05.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області із заявою про те, що ОСОБА_2 в телефонній розмові погрожував їй вбивством, вказував, що «заріже», про що відомості були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань номер кримінального провадження: 0001085.

Заявниця вважає, що ОСОБА_16 магається позбавити дітей заявника, про що він постійно говорив, тобто, на думку заявниці, заявник реально допускає та може нанести тілесні ушкодження заявнику та навіть позбавити її життя. За відсутності сторонньої допомоги з боку державних органів заявник не в змозі самостійно забезпечити свій захист та вплинути на поведінку ОСОБА_6 .

Також заявниця зазначала, що вказані нею факти насильства з боку ОСОБА_6 мають ознаки фізичного, економічного та психологічного домашнього насильства, що може призвести до непередбачуваних негативних наслідків по відношенню до неї особисто, і негативно впливає на морально-психологічний стан доньок. З огляду на викладені обставини щодо наявності фізичного, психологічного насильства, яке чинить ОСОБА_2 відносно заявника, вважає, що вона та її малолітні діти, як жертви такого насильства, потребують захисту у порядку передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

На підтвердження викладеного, до матеріалів справи заявницею додано копію Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 21.05.2019 року, згідно якого ОСОБА_1 звернулась до Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області з заявою про те, що її колишній чоловік, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в телефонній розмові погрожував їй вбивством, вказав, що «заріже», коли вона перебувала за місцем свого мешкання; Постанову про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст.173-2 КпАП України; а також пояснення ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 щодо протиправної поведінки ОСОБА_3 по відношенню до ОСОБА_1 , та диск із записом телефонних розмов, в яких ОСОБА_2 , серед іншого, погрожує ОСОБА_1 та їх малолітнім дітям вбивством.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису з метою припинення домашнього насильства в прядку статті 350-2 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, щонаявні ризики у вигляді вірогідності продовження вчинення Алі ОСОБА_20 домашнього насильства, можливості настання тяжких або особливо тяжких наслідків для заявника внаслідок вірогідного його вчинення.

Розділом IV глави 13Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

У відповідності до п.3, 6, 7, 8 ч.1ст.1цього Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Частинами 2, 3, 4ст.26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Статтею 350-6ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

На підставі вищевикладеного, суд повно та всебічно з`ясувавши всі обставин справи, врахувавшиусі надані заявником докази, прийнявши до уваги той факт, що адвокат в інтересах ОСОБА_3 не заперечував факт його протиправної поведінки, з огляду на встановлені судом обставини та приймаючи до уваги аудіо диск, з якого вбачається що ОСОБА_2 неодноразово погрожував заявниці, на законних підставах прийшов до вірного висновку про наявність обґрунтованих ризиків вчинення Алі ОСОБА_20 домашнього насильства щодо заявника, заборонивши ОСОБА_4 перебувати за адресою: АДРЕСА_1 , тобто у будинку, який винаймає ОСОБА_1 з необхідністю видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_3 , шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених п. 1 ч. 2ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що обставини, які виклала у своїй заяві ОСОБА_1 , вже були предметом судового розгляду та рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 травня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви, яке в апеляційномупорядку оскаржене не було, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, у відповідності до ст. 81 ЦПК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, заявником були доведені та надані докази на підтвердження доводів заяви, а саме наявностіризиків у вигляді вірогідності продовження вчинення Алі ОСОБА_20 домашнього насильства, які у відповідності до діючого законодавства були прийняті судом та їм надана правова обґрунтована оцінка у рішенні суду.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_21 залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 16 січня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Т.В. Цюра

______________________________________ Л.А. Гірняк