ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 грудня 2020 року м. Харків

Справа № 639/5728/16-ц

Провадження №22-ц/818/5333/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідач: Українське державне підприємство поштового зв`язку «Укрпошта»

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в місті Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 11 лютого 2020 року, ухвалене суддею Труханович В.В.,

у цивільній справі за позовом про захист прав споживачів, стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» на користь позивача завдану їй матеріальну шкоду у розмірі 778, 33 грн., пов`язану з ненаданою послугою поштового зв`язку та моральну шкоду у розмірі 5 000, 00 грн., пов`язану з ненаданою послугою поштового зв`язку.

Позов мотивований тим, що вона є споживачем поштових послуг, які надає відповідач у справі. Так, 29 лютого 2016 року у поштовому відділенні № 1 по вул. Хрещатик, 22, Українським державним підприємством поштового зв`язку «Укрпошта» було прийнято цінний лист із вкладенням в нього трьох великих пакетів документів на адресу Європейського суду з прав людини (на 22, 21 та 27 аркушів). Маса листа склала 0, 300 кг., оголошена вартість листа 500, 00 грн. За послуги з доставки листа позивачем було сплачено 207, 77 грн, в тому числі 146, 09 грн. за масу листа, 27, 05 грн. за оголошену вартість листа. При оформленні листа позивач також придбала конверт вартістю 1, 56 грн. Позивач вважає, відповідач повинен був повідомити її про отримання адресатом листа та його змісту, однак інформації про отримання ЄСПЛ поштового відправлення позивач так і не одержала, у зв`язку з чим вважає, що її право, як споживача послуг було порушене, що свідчить про надання відповідачем неякісних послуг.

Зазначає, що їй було завдано матеріальної шкоди у розмірі 778, 33 грн. (оплата послуг поштового зв`язку 277, 77 грн. + оголошена вартість листа 500, 00 грн. + вартість конверту - 1, 56 грн). Окрім того, позивачу було завдано моральної шкоди у зв`язку з тим, що було порушено її конституційне право на звернення до міжнародного суду за захистом своїх прав, що викликало у неї переживання, а відшкодування моральної шкоди у вказаному розмірі дозволить їй відновити втрачений душевний спокій шляхом отримання санаторного лікування.

У запереченнях на позов представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки відповідачем не порушено цивільних прав позивача та не завдано збитків в розуміння ст.22 ЦК України, тому підстав для відшкодування моральної шкоди згідно ст.23 ЦК України також немає. Вказує, що відповідач несе відповідальність за проходження міжнародного поштового відправлення на території України. Міжнародне поштове відправлення № VA010725344UA прийняте 29.02.2016 року у відділені поштового зв`язку Київ 1 (м. Київ, вул. Хрещатик, 22) та відправлене 01.03.2016 року за місцем призначення. Відповідно до накладної, відправлення № VA010725344UA було належним чином оброблене 29.02.2016 року та запаковане до мішка для пересилання. Згідно з системою службового розшуку, відправлення № VA010725344UA було прийняте 29.02.2016 року і після проходження необхідних етапів обробки та сортування 01.03.2015 відправлене з місця міжнародного поштового обміну Дирекції оброблення та перевезення пошти (ДОПП) Цех 2 РІ-2 за межі України. Згідно з відкритою он-лайн системою розшуку поштових відправлень Track it Online відправлення 03.03.2016 року прибуло до країни призначення, а 04.03.2016 року вручене за належністю.

Вважає, що ним було належним чином виконано свої обов`язки з обробки та передачі відправлення до установи міжнародного обміну та його пересилання до країни приймання.

У доповненнях до заперечень відповідач зазначає, що листом Дирекції оброблення та перевезення пошти від 23.08.2016 року № 16-02-819 надано інформацію про те, що 01.03.16 року при розпакуванні страхового мішка № 633 із ВПЗ-1 м. Києва від 29.02.16 року виявлено приписане загальним рахунком відправлення з оголошеною цінністю № VA010725344UA, яке приписане до накладної №77777..50848 та подане на митний контроль. 01.03.16 після завершення митного оформлення та отримання від інспектора митниці дозволу на подальше пересилання відправлення з оголошеною цінністю № VA010725344UA приписане до накладної CN16 зароблене у мішок та у кількості 3-х речей, у сформованій депеші S.A.L. №46 Руассі (Франція) завантажено в автомобіль і загальній кількості 207 речей доставлено в дільницю обміну авіапошти. 02.03.2016 о 05 год 00 хв. в загальній кількості 9 речей мішки депеші S.A.L. №46 передані вантажнику ДП МА «Бориспіль» Євтушенку (відтиск особистого штампу №85) для завантаження в літак, що виконував рейс PS 127 Київ-Париж. Розписка за здану пошту отримана повністю, без заперечення. За інформацією пошукової Інтернет-системи відправлення з оголошеною цінністю №VA010725344UA 03.03.16 прибуло до країни призначення, 04.03.16 передано кур`єру для вручення та 04.03.16 вручено.

У письмових поясненнях позивач ОСОБА_1 зазначає, що відповідач не надав доказів на підтвердження того, що лист та вкладення до нього надійшли на адресу, яка була зазначена у листі Європейському суду з прав людини. Вказує, що вона направляла лист з трьома вкладеннями до нього, однак усі документи, які надає відповідач стосуються лише листа, а не вкладень, тому не можливо встановити чи були доставленні указаному позивачем адресату вкладення до листа.

У додаткових запереченнях на позов, представник відповідача зазначає, що Укрпошта несе відповідальність за проходження міжнародного відправлення тільки на території України. За інформацією пошукової Інтернет-системи відправлення з оголошеною цінністю №VA010725344UA 03.03.16 року прибуло до країни призначення, 04.03.16 року передано кур`єру для вручення та 04.03.16 року вручено. Отже, позивачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження своїх доводів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що поштове відправлення №VA010725344UA, яке було направлене позивачем ОСОБА_1 29 лютого 2016 року у поштовому відділенні № 1 у м. Києві по вул. Хрещатик, 22 було доставлено на адресу адресата Європейського суду та вручене за належністю - 04.03.2016 року та будь-яких належних та достовірних доказів на спростування зазначених обставин позивачем надано не було. Враховуючи вищевикладене суд дійшов до висновку, що відповідачем у справі було надано позивачу ОСОБА_1 послугу з поштового зв`язку, яка у повній мірі відповідає положенням Закону України «Про поштовий зв`язок» та Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270.

Що стосується вимог позивача стосовно відшкодування моральної шкоди, то суд першої інстанції не знайшов підстав для їх задоволення, оскільки судом не було встановлено жодних порушень з боку відповідача, як виконавця послуг з поштового зв`язку.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, положень Конституції України та ЦПК України, зокрема, ст.265 цього Кодексу, з неправильним встановленням обставин, що мають значення для справи, при цьому, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також вважає, що судом було порушено ч.1 ст.6 Європейської Конвенції, оскільки судові засідання проводилися без позивача та належного його повідомлення, а суддя підлягала відводу.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд розглянув її позов у спрощеному провадженні проти її волі, чим позбавив її права на змагальність, дослідження матеріалів справи, що привело до невірних висновків суду. Вважає, що непроведення підготовчого судового засідання призвело до ухвалення незаконного рішення, оскільки суд зробив помилкові висновки щодо доставлення листа саме ЄСПЛ, тоді як відповідач не надав належних доказів на підтвердження вказаних доводів.

Стверджує, що судом взято до уваги лише заперечення відповідача на позов та його пояснення, позивач ставиться критично до документів щодо доставки листа, наданих відповідачем. Звертає увагу на спосіб, шлях доставки та кінцеве місце призначення поштового відправлення комуна Шильтігайма, а не м. Страсбург.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Укрпошта» в особі філії Київська міська дирекція АТ «Укрпошта» просить залишити її без задоволення, залишивши рішення суду без змін. В обґрунтування посилається на Закон України «Про поштовий зв`язок», Всесвітню поштову конвенцію та викладає обставини, вказані відповідачем у запереченнях на позов та інших поясненнях, наданих до суду першої інстанції, а також зазначає, що надані позивачем поштові відправлення були відправлені оператором поштового зв`язку та отримані одержувачем, а тому послуги поштового зв`язку надані належним чином, інформація щодо них надавалась суду і позивач з нею ознайомлений, який раніше скарг чи зауважень щодо належної якості послуг не висловлювала. Вважає факт заподіяння моральної шкоди позивачу непідтвердженим.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 29 лютого 2016 року у поштовому відділенні № 1 у м. Києві по вул. Хрещатик, 22, Українським державним підприємством поштового зв`язку «Укрпошта» було прийнято від ОСОБА_1 цінний лист з зазначенням отримувача - «Європейський суд» у місті Страсбург, Франція, маса листа склала 0, 300 кг., оголошена цінність листа 500, 00 грн., номер поштового відправлення №VA010725344UA, що підтверджується фіскальним чеком та митною декларацією (а.с. 4, 75). Згідно докладного опису вкладення воно містило 3 документи: №П/800/320/15 на 27 аркушах, №800/317/15 на 21 аркуші та №П/800/318/15 на 27 аркушах.

За направлення вказаного листа позивачем було сплачено вартість послуг з відправки у розмірі 207, 77 грн. (яка складається з 146, 09 грн. - за масу та 27, 05 грн. - за цінність) (а.с. 4). Також, позивачем було сплачено 1, 56 грн. вартість конверту. (а.с. 4)

Відповідно до накладної №633, відправлення № VA010725344UA (штрихкодовий ідентифікатор) було оброблене 29.02.2016 року та запаковане до мішка для пересилання, загальною масою 0,300 кг. (а.с. 31).

Згідно з системою службового розшуку, міжнародне відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором № VA010725344UA було прийняте 29.02.2016 року і наземним способом пересилання після проходження необхідних етапів обробки та сортування 01.03.2015 відправлено з установи обміну країни подачі (Дирекції оброблення та перевезення пошти (ДОПП) Цех 2 РІ-2) за межі України (а.с. 32-33, 34).

З листа УДППЗ «Укрпошта» від 23.08.2016 за №06-02-819 вбачається, що 01.03.2016 при розпакуванні страхового мішка № 633 із ВПЗ-1 м. Києва від 29.02.16 року виявлено приписане загальним рахунком відправлення з оголошеною цінністю № VA010725344UA, яке приписане до накладної №77777..50848 та подане на митний контроль. 01.03.2016 року після завершення митного оформлення та отримання від інспектора митниці дозволу на подальше пересилання відправлення з оголошеною цінністю № VA010725344UA приписане до накладної CN16 зароблене у мішок та у кількості 3-х речей, у сформованій депеші S.A.L. №46 Руассі (Франція) завантажено в автомобіль і загальній кількості 207 речей доставлено в дільницю обміну авіапошти. 02.03.2016 року о 05 год 00 хв. в загальній кількості 9 речей мішки депеші S.A.L. №46 передані вантажнику ДП МА «Бориспіль» Євтушенку (відтиск особистого штампу №85) для завантаження в літак, що виконував рейс PS 127 Київ-Париж (а.с. 49, 55-58).

Згідно з відкритою он-лайн системою розшуку поштових відправлень Track it Online відправлення 03.03.2016 року прибуло до країни призначення Франції, а 04.03.2016 року вручене за належністю. (а.с. 35-37, 50-54)

Частиною 1 ст. 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.

Згідно п. 22 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів», послугою вважається діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Договором є усний чи письмовий правочин укладений між споживачем і виконавцем. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (розрахунковий документ).

Отже, матеріалами справи встановлено та учасники справи не заперечували, що між ними склалися договірні відносини щодо надання поштових послуг.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про поштовий зв`язок», оператори надають користувачам послуги поштового зв`язку відповідно до законодавства України та провадять іншу підприємницьку діяльність в установленому законом порядку. Послуги поштового зв`язку надаються на договірній основі згідно з Правилами надання послуг поштового зв`язку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, та повинні відповідати встановленим нормам якості. У договорі про надання послуг поштового зв`язку, якщо він укладається у письмовій формі, та у квитанції, касовому чеку тощо, якщо договір укладається в усній формі, обов`язково зазначаються найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. У договорі, стороною якого є національний оператор зв`язку, укладеному у будь-якій формі, має міститися попередження про недопущення пересилання письмової кореспонденції, виконаної і розтиражованої друкарським способом, без вихідних даних (тираж, назва друкарні, номер замовлення та інше). За недотримання цієї вимоги несе відповідальність оператор поштового зв`язку. Договір про надання послуги поштового зв`язку вважається укладеним після оплати користувачем вартості цієї послуги, якщо інше не передбачене відповідними договорами.

Згідно з «Правилами надання послуг поштового зв`язку», які затвердженні Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270 (надалі - Правила), правила визначають порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулюють відносини між ними (п. 1) (далі Порядок).

Пунктами 2, 8, 12, 16, 23 цього Порядку (у редакції станом на час виникнення правовідносин) визначено, що вручення поштового відправлення, поштового переказу - виробнича операція, яка полягає у видачі поштового відправлення, виплаті коштів за поштовим переказом одержувачу.

Оператори поштового зв`язку надають послуги з пересилання внутрішніх та міжнародних поштових відправлень, поштових переказів.

До міжнародних поштових відправлень належать:

поштові картки - прості, рекомендовані;

листи - прості, рекомендовані;

поштові відправлення з оголошеною цінністю;

бандеролі - прості, рекомендовані;

секограми - прості, рекомендовані;

дрібні пакети - рекомендовані;

мішки "M" - рекомендовані;

посилки - без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю;

відправлення "EMS";

згруповані поштові відправлення з позначкою "Консигнація".

Поштові відправлення, поштові перекази поділяються на внутрішні (пересилаються в межах України) та міжнародні (пересилаються за межі України, надходять до України, переміщуються через територію України транзитом).

Поштові відправлення пересилаються наземним, водним або повітряним видом транспорту чи комбіновано.

Міжнародні поштові відправлення приймаються для пересилання до країн, з якими встановлено поштовий обмін.

Статтями 15, 26 Закону України «Про поштовий зв`язок» (у редакції станом на час виникнення правовідносин) встановлено, що національний оператор забезпечує надання на всій території України універсальних послуг поштового зв`язку за переліком, який затверджується Кабінетом Міністрів України.

Міжнародні поштові відправлення під час переміщення через

митний кордон України пред`являються операторами для митного

контролю.

Оператори не відповідають за ненадання чи неналежне надання

послуг поштового зв`язку внаслідок прийняття органами доходів і

зборів рішень щодо поштових відправлень під час здійснення митного

контролю.

В преамбулі Закону України «Про міжнародні договори України» зазначено, що цей Закон встановлює порядок укладення, виконання та припинення дії міжнародних договорів України з метою належного забезпечення національних інтересів, здійснення цілей, завдань і принципів зовнішньої політики України, закріплених у Конституції України та законодавстві України встановлює.

Згода України на обов`язковість для неї міжнародного договору може надаватися шляхом підписання, ратифікації, затвердження, прийняття договору, приєднання до договору (частина перша статті 8 Закону України «Про міжнародні договори України»).

Відповідно до частини другої статті 12 Закону України «Про міжнародні договори України» затвердження міжнародних договорів України здійснюється Президентом України у формі Указу щодо: міжнародних договорів, які укладаються від імені України; міжнародних договорів, які укладаються від імені Уряду України, якщо такі договори встановлюють інші правила, ніж ті, що містяться в актах Президента України.

Указом Президента України від 10 жовтня 2017 року № 316/2017 затверджено Всесвітню поштову конвенцію, Загальний регламент Всесвітнього поштового союзу, Заключний протокол Всесвітньої поштової конвенції та Угоду про поштові платіжні послуги.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 14 червня 2013 року № 405 ПАТ «Укрпошта» визначено оператором поштового зв`язку, який виконує зобов`язання, що випливають із актів Всесвітнього поштового союзу.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору (частина друга статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України»).

Відповідальність призначених операторів та відшкодування визначені у статті 23 Конвенції.

Так, відповідно до пункту 1 статті 23 Конвенції за винятком випадків, передбачених у статті 24, призначені оператори відповідають за: втрату, крадіжку чи пошкодження рекомендованих відправлень, простих посилок і відправлень з оголошеною цінністю; повернення рекомендованих відправлень, відправлень з оголошеною цінністю і простих посилок, про причину недоставлення яких не повідомлено.

У випадку втрати, повної крадіжки чи повного пошкодження відправлення з оголошеною цінністю відправник має право на відшкодування, що відповідає, в принципі, сумі оголошеної цінності в СПЗ; у випадку часткової крадіжки або часткового пошкодження відправлення з оголошеною цінністю відправник має право на відшкодування, що відповідає, в принципі, фактичній вартості завданих збитків. Однак це відшкодування в жодному разі не може перевищувати суми оголошеної цінності, вираженої в СПЗ.

Згідно з пунктом 1 статті 24 Конвенції призначені оператори не несуть відповідальності за рекомендовані відправлення, посилки та відправлення з оголошеною цінністю, вручення яких вони здійснили відповідно до умов, установлених їхніми внутрішніми правилами, для відправлень тієї самої категорії. Однак відповідальність зберігається: якщо крадіжка чи пошкодження встановлені або до доставки, або під час вручення відправлення; якщо внутрішнє законодавство це дозволяє, адресат або, в належному випадку, відправник під час повернення відправлення в місце подання робить застереження стосовно прийняття розкраденого чи пошкодженого відправлення; якщо внутрішнє законодавство це дозволяє й рекомендоване відправлення доставляється в поштову скриньку, але одержувач заявляє про неодержання відправлення; якщо одержувач або, у випадку повернення до місця подання відправник посилки чи відправлення з оголошеною цінністю, незважаючи на отриману належну розписку, негайно заявляє призначеному оператору, який видав відправлення, про виявлення ним крадіжки чи пошкодження. Він надає доказ того, що крадіжка або пошкодження не сталися після видачі. Термін «негайно» тлумачиться відповідно до національного законодавства.

Крім того, згідно пункту 129 Порядку оператор поштового зв`язку за невиконання чи неналежне виконання послуг поштового зв`язку несе відповідальність перед користувачами послуг поштового зв`язку згідно із законом.

Відповідно до ст.17, 18 Закону України «Про поштовий зв`язок» всі оператори незалежно від їх організаційно-правової форми

користуються рівними правами і виконують однакові обов`язки

відповідно до законодавства України, крім виключних прав і

обов`язків національного оператора, визначених цим Законом. За втрату (пошкодження) міжнародних поштових відправлень і

посилок оператори несуть відповідальність відповідно до вимог

актів Всесвітнього поштового союзу та законодавства України, за

невиплату міжнародних поштових переказів - відповідно до

міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана

Верховною Радою України. За порушення законодавства у сфері надання послуг поштового зв`язку оператори несуть відповідальність згідно із законами

України. За невиконання чи неналежне виконання послуг з пересилання

внутрішніх поштових відправлень, доручень користувачів щодо

поштових переказів оператори несуть матеріальну

відповідальність перед користувачами.

Так, міжнародне поштове відправлення з оголошеною цінністю в межах України прийнято без порушень встановлених норм розділу IX Правил обробки і відправлено за призначенням у Францію у терміни, визначені для пересилання і доставки внутрішніх поштових відправлень, згідно із встановленими Нормативами і нормативними строками пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28 листопада 2013 року (зі змінами та доповненнями), зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 28 січня 2014 року за №173/24950.

АК «Укрпошта» не є єдиним виконавцем у наданні міжнародних поштових послуг, оскільки доставку вихідної кореспонденції забезпечують оператори інших країн, на яких не поширюється Закон України «Про захист прав споживачів», АТ «Укрпошта» не несе відповідальності за дії поштових операторів інших країн.

Також, Порядком встановлено, що невручені міжнародні поштові відправлення надсилаються до місця міжнародного поштового обміну, з якого вони були одержані.

Частина 3 статті 5 Конвенції наголошує, що країни-члени забезпечують, щоб їхні призначені оператори переадресовували поштові відправлення, якщо адресат змінив свою адресу, а також повертали відправнику відправлення, що не підлягають доставці. Тарифи та інші умови встановлено в Регламентах.

Пункт 117 Порядку наголошує, що невручені міжнародні поштові відправлення надсилаються до місця міжнародного поштового обміну, з якого вони були одержані.

Позивач, як користувач послуг поштового зв`язку має право на одержання інформації про порядок і строк надання послуг поштового зв`язку.

З матеріалів справи не вбачається, що позивач мала чи заявляла претензії відповідачу.

Отже, позивач у своїй позовній заяві посилалася на те, що шкода їй завдана тим, що вона не отримала інформації про вручення її листа адресатом, зникнення листа та його недоставлення за вказаною адресою, тим самим відповідач порушив її право на отримання послуги належної якості та порушено права на звернення в міжнародний суд.

Проте, судом встановлено обставини, які свідчать про доставку листа за місцем призначення. Неотримання позивачем зворотного повідомлення не свідчить про втрату відповідачем, недоставлення чи зникнення листа. Крім того, у разі невручення міжнародного поштового відправлення з оголошеною цінністю воно б підлягало поверненню відправнику, проте, вказані обставини також не підтверджені матеріалами справи.

Відомості щодо шляху поштового відправлення, які надавалися до суду відповідачем, не спростовані позивачем (листом Суду, відповіддю пошти тощо).

Відповідно до ч. 1ст. 1167 ЦК України моральна (немайнова) шкода відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно роз`яснень, викладених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4,під моральною шкодою слід розуміти втрати не майнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Головною умовою покладення на особу обов`язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди.

Відтак, оскільки матеріалами справи не доведено порушення прав позивача неправомірними діями відповідача, то і покладення на відповідача обов`язку щодо відшкодування шкоди, завдання якої не доведено, є безпідставним.

Отже, вимоги щодо стягнення моральної шкоди також не підлягають задоволенню, оскільки факт її завдання відповідачем доведено не було.

Щодо доводів відносно неналежного повідомлення позивача у справі про дату, час та місце розгляду справи слід зазначити наступне.

Згідно п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З матеріалів справи вбачається, що дійсно, судова повістка про виклик позивача у судове засідання на 15 год. 11 лютого 2020 року, направлено на його адресу, повернута на адресу суду із відміткою «Інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення», тобто, позивач не була повідомлена про вказане судове засідання.

Згідно аудіозапису судового засідання від 12 грудня 2019 року судове засідання було відкладено, проте, дати та часу проголошено не було. Отже, доказів належного повідомлення позивача матеріали справи не містять.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Проте, за вищенаведених обставин судова колегія приходить до висновку про те, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні з огляду їх недоведеності, доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, скасувавши судове рішення з підстав порушення процесуального законодавства та у задоволенні позову відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 11 лютого 2020 року скасувати і ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» про захист прав споживачів, стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду, у порядку передбаченому ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова