Справа №: 398/4390/19
провадження №: 2-н/398/26/20
УХВАЛА

Іменем України

"13" січня 2020 р., суддя Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Ніколаєв М.В., розглянувши матеріали заяви Приватного підприємства «Каярд-Україна» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за отриману теплову енергію,

В С Т А Н О В И В:

Заявник Приватне підприємство «Каярд-Україна» звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за отриману теплову енергію за період з жовтня 2016 року по квітень 2019 року в сумі 5170,75 грн.

Суд, розглянувши подану заяву, вважає, що заявнику слід відмовити у видачі судового наказу з наступних підстав.

З розрахунку заборгованості, доданого до заяви про видачу судового наказу, вбачається, що заборгованість в сумі 5170,75 грн. була нарахована боржнику ОСОБА_1 за період з жовтня 2016 року по квітень 2019 року. Заява про видачу судового наказу подана до суду 12.12.2019 року.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Із доданого до заяви розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість нарахована з часу, який перевищує строк позовної давності, а саме з квітня 2016 року.

З положень ч. 3 ст. 267 ЦК України вбачається, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Застосування строку позовної давності вирішується в судовому засіданні за клопотанням сторони у справі, тому при постановлені судового наказу буде порушено право боржника щодо застосування позовної давності. Договір про збільшення позовної давності у письмовій формі з боржником не укладався, тому із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

При вирішенні питання про стягнення вказаної заборгованості з боржника в порядку наказного провадження, він буде позбавлений можливості звернутися до суду з відповідною заявою про застосування строків позовної давності, чим можуть бути обмежені його права.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року №14«Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», наявність спору про право можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги, а також , якщо із доданих документів вбачається пропуск позовної давності.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму норми ЦПК України не передбачають можливості часткового задоволення заяви про видачу судового наказу, оскільки, він видається лише за умови безспірності вимог.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі заяви про видачу судового наказу у разі, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги.

Крім того, у заяві про видачу судового наказу зазначено, що заборгованість в сумі 5170,75 грн., яку заявник просить стягнути з боржника, виникла станом на 27.08.2019 року, хоча згідно долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості вбачається, що вказана заборгованість нарахована станом на квітень 2019 року. Таким чином, маються розбіжності у заяві про видачу судового наказу та у розрахунку заборгованості, що долучена до заяви.

За таких обставин, приходжу до висновку, що в даному випадку у видачі судового наказу слід відмовити, роз`яснивши заявнику його право на звернення з вказаними у заяві вимогами в порядку позовного провадження з додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Згідно ч. 2 ст. 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 256, 257, 267 ЦК України, ст.ст.163,165,166,260,261,353,354 ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Приватного підприємства «Каярд-Україна» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за отриману теплову енергію.

Заяву разом з доданими до неї матеріалами, повернути заявнику та роз`яснити, що відмова у видачі судового наказу унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з цими самими вимогами у позовному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Заявник має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 13 січня 2020 року.

Суддя М.В. Ніколаєв