Постанова

Іменем України

13 січня 2020 року

м. Київ

справа № 363/3621/18

провадження № 61-19837св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Гуля В. В., Сушко Л. П., Сліпченка О. І.

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом

до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», банк), в якому просила визнати недійсним договір іпотеки від 18 квітня 2008 року, укладений між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 і зняти заборону відчуження шляхом виключення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про обтяження іпотекою нерухомого майна, а саме трикімнатної квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування свого позову зазначила, що 18 квітня 2008 року між

ПАТ «УкрСиббанк» та нею був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк надав в іноземній валюті суму коштів у розмірі 160 тис. доларів США під 12,50 % річних, сплата за яким мала проводитись шляхом внесення ануїтентних платежів у порядку та на умовах, визначених договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором

між банком та позивачем був укладений договір іпотеки від 18 квітня

2008 року, предметом якого є трикімнатна квартира

АДРЕСА_1 , загальною площею 121, 8 кв. м, житловою площею 88, 5 кв. м, яка є власністю

ОСОБА_1 , яку остання передала в іпотеку на забезпечення виконання взятих на себе зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 18 квітня 2008 року. Однак, у договорі іпотеки

№ 1443 від 18 квітня 2008 року, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л. Д., була допущена помилка в частині зазначення процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 18 квітня 2008 року, яка була вказана нотаріусом як 13,5 % річних, а після цього закреслена ручкою та зазначена

як 12, 5 %.

Позивач вважає, що відсутність у договорі іпотеки, який носить похідний характер від кредитного договору, правильних та актуальних відомостей

про основне зобов`язання, а саме: змісту та розміру процентів, які становлять одну з істотних умов іпотечного договору, може вказувати на його недійсність.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області у складі судді Рибки І. Є. від 22 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору іпотеки задоволено частково.

Визнано недійсним договір іпотеки № 1443 від 18 квітня 2008 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л. Д. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у договорі іпотеки відсутні правильні та актуальні відомості про основне зобов`язання (зміст

і розмір відсотків), які становлять одну із основних умов іпотечного договору, що вказує на його недійсність, отже укладений сторонами договір не відповідає вимогам частини першої статті 18 Закону України «Про іпотеку», оскільки не містить обов`язкових істотних умов.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суд від 01 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 квітня 2019 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору іпотеки відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Апеляційний суд встановив, що зміст укладеного сторонами договору іпотеки відповідає положенням статті 18 Закону України «Про іпотеку». Також апеляційний суд зазначив, що позивач не довела порушення її прав та інтересів у зв`язку із зазначенням виправлень у договорі іпотеки, а також не надала оригінал цього договору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Київського апеляційного суд від 01 жовтня 2019 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції надана належна правова оцінка договору іпотеки № 1443 від 18 квітня 2008 року та зроблені обґрунтовані висновки про те, що укладений договір не відповідає вимогам чинного законодавства. Суд апеляційної інстанції без врахування всіх обставин справи, не дослідивши докази, дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог. Заявник вважає, що внаслідок невірного зазначеного розміру процентів у договорі іпотеки та здійснення у непередбаченому порядку виправлення у його тесті, цим договором забезпечується неіснуюче зобов`язання, а тому цей договір не відповідає положенням статті 18 Закону України «Про іпотеку».

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

27 листопада 2019 року цивільна справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 від 18 квітня 2008 року, згідно з умовами якого позивач одержала кредит у розмірі 160 тис. доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 12,50 % на рік, з терміном повернення кредиту до 18 квітня 2029 року.

18 квітня 2008 року з метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л. Д.

Відповідно до підпункту 1.1 розділу 1 договору іпотеки іпотекодавець - ОСОБА_1 передає в іпотеку іпотекодержателю - ПАТ «УкрСиббанк» наступне майно: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 121, 8 кв. м, житловою площею 88,5 кв. м, що знаходиться у власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 1438 від 18 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л. Д., зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів

№ 2846225 від 18 квітня 2008 року. Квартира складається із трьох житлових кімнат.

На першій сторінці іпотечного договору міститься виправлення, а саме,

у реченні: «Зобов`язання по сплаті плати за кредит (відсотки) відповідно

до кредитного договору в розмірі відсотків 13,5 (тринадцять цілих п`ять десятих) % річних;» нотаріусом закреслено невірне значення 13,5 та зверху вказано 12,5. Перед підписом сторін договору іпотеки зроблено застереження «Виправленому «12,5» вірити» і повторено в кінці посвідчувального напису та посвідчено печаткою і підписом нотаріуса.

Позиція Верховного Суду

Частинами першою та другою статті 400 Цивільного процесуального кодексуУкраїни визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Стаття 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи

на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно частини першої статті 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір повинен містити, зокрема, такі істотні умови, як зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов`язання.

У відповідності до частин першої, третьої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Згідно із пунктом 23 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (в редакції, яка була чинною на момент посвідчення оспорюваного правочину), дописки і виправлення у тесті нотаріально оформлюваного документа повинні бути застережені нотаріусом перед підписом відповідних осіб (сторін правочинів та інших осіб, які підписали правочин, заяву та ін.) і повторені в кінці посвідчувального напису. При цьому виправлення мають бути зроблені так, щоб усе помилково написане, а потім закреслене можна було прочитати.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Встановивши фактичні обставини справи на підставі доказів, яким надано належну оцінку, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що договір іпотеки № 1443 від 18 квітня 2008 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , не суперечить вимогам статті 18 Закону України «Про іпотеку», оскільки містить посилання на основний договір та відомості про розмір відсотків за кредитом, що іпотекодавець зобов`язалась сплачувати за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 18 квітня 2008 року, який з урахування внесених нотаріусом у передбаченому законом порядку виправлень становить 12,5 % річних. У той же час позивачем не доведено порушення її прав, за захистом яких вона звернулась до суду, оскільки наявність виправлень у тесті договору іпотеки, внесених відповідно до вимог чинного законодавства з метою усунення описки та приведення його змісту у відповідність до умов основного договору, не свідчить про порушення прав позивача.

Доводи касаційної скарги та зміст оскарженого судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович