ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2020 року

м.Суми

Справа №592/9256/17

Номер провадження 22-ц/816/23/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Ткачук С. С. , Орлова І. В.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

у присутності:

ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Кравченка Павла Андрійовича,

представника ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - адвоката Буланова Олексія Михайловича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 червня 2019 року, ухваленого у складі судді Бичкова І.Г. у м. Суми

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в :

28 серпня 2017 року позивач ОСОБА_2 , через свого представника адвоката Кравченка П.А., звернувся до місцевого суду з позовом і свої вимоги обґрунтовував тим, що 28 січня 2014 року між ним та 3-ю особою у даній справі ОСОБА_1 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Кушнір ЛГ., реєстровий № 13. Відповідно до умов укладеного договору ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 111913 доларів США, які були еквівалентом суми 923282 грн.15 коп., виходячи із погодженого сторонами на день укладення договору курсу 1 долар США дорівнює 8,25 грн. з терміном погашення до 28 квітня 2015 року. Згідно з договором позики про повний розрахунок позичальнику має надаватися розписка, а останній сплачує 0,02% від суми позики, а саме: 184,66 грн за користування предметом позики одноразово в момент написання розписки про повернення боргу.

6 квітня 2015 року між сторонами було укладено договір про внесення змін до договору позики від 28 січня 2014 року. Відповідно до внесених змін ОСОБА_1 повинен був повернути грошові кошти в термін до 28 квітня 2016 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за укладеним договором позики між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 , яка є дружиною боржника ОСОБА_1 , було укладено договір іпотеки за умовами якого іпотекодавець, як майновий поручитель позичальника передала у іпотеку іпотекодержателю належні їй: житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 137 кв.м, в тому числі житловою площею 79 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_3 на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Сумської міської ради 24.04.2012 року та земельну ділянку, надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0724 га, кадастровий номер :07:030:0090, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та яка належить ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 718978, виданого управлінням Держкомзему у м. Суми 08.04.2010 року на підставі рішення Сумської міської ради від 23.12.2009 року за № 3342-МР. Також сторони домовились, що на момент укладення договору іпотеки вартість предмета іпотеки становить 923282,25 грн що еквівалентно 111913 доларів США.

Позичальник умов укладеного договору не виконав, суму позики не повернув, тому станом на 28 серпня 2017 року заборгованість за договором позики становить 2973888,01 грн, у тому числі: сума основного боргу 2858882,50 грн, що є еквівалентом суми 111913 доларів США, виходячи із встановленого НБУ курсом станом на 28 серпня 2017 року 1 долар США = 25,54558 грн; 571,78 грн - 0,02% від суми позики за користування предметом позики згідно умов договору позики; 114433,73 грн - 3% річних від простроченої суми.

Тому позивач просив суд ухвалити рішення, яким звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок АДРЕСА_2 ), та земельну ділянку, надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0724 га, кадастровий номер :07:030:0090, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , які належать іпотекодавцю ОСОБА_3 на праві приватної власності, з метою погашення заборгованості на користь ОСОБА_2 , що виникла внаслідок невиконання ОСОБА_1 зобов`язання за договором позики від 28.01.2014 року. Встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку", та встановити початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Також просив стягнути судові витрати у справі.

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 11 червня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 28 січня 2014 року у розмірі 2552335,50 грн. три проценти річних від простроченої суми в розмірі 102163 грн. 32 коп., а усього 2654498,82 грн.

Також стягнуто з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у справі у сумі 8000 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі третя особа ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в тих межах, які вони були заявлені позивачем у справі.

Вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог і не звернув стягнення на предмет іпотеки, а стягнув з відповідача як з майнового поручителя, суму боргу, що суперечить діючому законодавству. Також вважає, що судом невірно визначена сума заборгованості за договором позики, яка існувала на час ухвалення оскаржуваного рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Кравченко П.А. заперечив проти її задоволення і зазначив, що позивач погодився з ухваленим рішенням суду і не оскаржив його в апеляційному порядку. Погодилась з даним рішенням місцевого суду і відповідач у справі. В той же час, апелянт ОСОБА_1 у даній справі є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача і позивач ОСОБА_2 не наділяв ОСОБА_1 жодними повноваженнями діяти в його інтересах.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 погодилась з апеляційною скаргою і зазначила, що судом невірно застосовано спосіб захисту порушеного права, невірно визначено загальний розмір вимог, не вказано опис предмета іпотеки, спосіб реалізації предмета іпотеки тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, поданого до суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів цивільної справи, 28.01.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Кушнір Л. Г., реєстровий № 131. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 111913 доларів США, які були еквівалентом суми 923282,25 грн., виходячи із погодженого сторонами на день укладення договору курсу 1 долар США = 8,25 грн., з терміном погашення до 28.04.2015 року (а. с. 9, 10).

В рахунок забезпечення виконання зобов`язання за договором позики, між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 , яка є дружиною позичальника, 28 січня 2014 року було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Кушнір Л. Г., реєстровий № 136.

Відповідно до умов укладеного договору іпотеки іпотекодавець передав іпотекодержателю наступне майно: - житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 137 кв.м, в тому числі житловою площею 79 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_3 на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Сумської міської ради 24.04.2012 року, - земельну ділянку, надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0724 га, кадастровий номер :07:030:0090, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 718978, виданого управлінням Держкомзему у м. Суми 08.04.2010 року на підставі рішення Сумської міської ради від 23.12.2009 року за № 3342-МР (а. с. 12 - 14).

Відповідно до п.п.7.7, 7.8, 12 Договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання (у тому числі при частковому виконанні) Позичальником зобов`язань за Договором позики у строк до 28 квітня 2015 року Іпотекодержатель отримує право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передбаченим Законом України «Про іпотеку».

У разі звернення стягнення на предмет іпотеки, звернення стягнення провадиться Іпотекодержателем у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» або шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань Позичальника за Договором позики або шляхом продажу Іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, чи шляхом реалізації предмета іпотеки з прилюдних торгів.

За домовленістю Сторін, у разі невиконання Позичальником зобов`язання, визначеного договором позики, та забезпеченого іпотекою, у строк до 28 квітня 2015 року, Сторони зобов`язується укласти договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, який передбачає передачу у власність Іпотекодержателя житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами, та земельної ділянки, на якій він знаходиться, що є предметом договору.

06.04.2015 року між позикодавцем ОСОБА_2 та позичальником ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін до договору позики від 28.01.2014 року, що також був посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Кушнір Л. Г., реєстровий № 483. За умовами цього договору сторони виклали абзац 2 пункту 2 Договору позики в новій редакції за якою Позичальник повинен повернути Позикодавцю в термін до 28 квітня 2016 року суму в розмірі 923282 грн.25 коп., виходячи з встановленого Сторонами курсу на день повернення позики, але не менше їх еквіваленту - 111913 доларів США 00 центів. Також сторони виключили абзаци 3-14 пункту 2 договору, якими було встановлено графік погашення заборгованості (а. с. 11) .

Цього ж дня, 6 квітня 2015 року між іпотекодержателем ОСОБА_2 та іпотекодавцем ОСОБА_3 було укладено Договір про внесення змін до договору іпотеки (з майновим поручителем) від 28 січня 2014 року, якими було змінено строк дії договору до 28 квітня 2016 року та п.п.7 пункту 7 та п.12 Договору іпотеки викладено в новій редакції.

Позичальник ОСОБА_1 умов укладеного договору позики не виконав і суму позики в повному обсязі не повернув, сплативши в рахунок погашення заборгованості грошові кошти в загальній сумі 12000 доларів США і дана обставина визнається учасниками справи.

Таким чином, на час звернення з позовом до суду заборгованість за договором позики складає 99913 доларів США (111913 - 12000) .

Місцевий суд, при ухваленні оскаржуваного рішення, вважав, що обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом звернення на предмет іпотеки не є ефективним засобом захисту такого права, а тому дійшов висновку про часткове задоволення позову шляхом стягнення з відповідача суми боргу, яка утворилась за договором позики.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного :

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Одним з видів забезпечення виконання зобов`язання є застава за якою кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 572 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи ( ч.1 ст.575 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено значення термінів, що вживаються у цьому законі, а саме:

іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом;

основне зобов`язання - зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою;

іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель;

майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника;

іпотекодержатель - кредитор за основним зобов`язанням;

боржник - іпотекодавець або інша особа, відповідальна перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Тобто відповідальність майнового поручителя як іпотекодавця, який не є одночасно боржником в основному зобов`язанні, обмежується вартістю майна, переданого в іпотеку.

Таким чином, у разі невиконання основним боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання іпотекодержатель як кредитор має право вимагати виконання основного зобов`язання як від боржника і його майнового поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо, а у разі пред`явлення таких вимог до майнового поручителя останній відповідає в межах узятих на себе зобов`язань.

Виходячи з вищезазначеного колегія суддів вважає, що оскільки відповідач, як майновий поручитель зобов`язувалась відповідати за виконання основним боржником зобов`язання лише в межах вартості нерухомого майна, переданого в іпотеку, тому стягнення з неї місцевим судом грошових коштів в межах повної заборгованості за договором позики суперечить вимогам ст.ст.589, 590 ЦК України та Закону України «Про іпотеку», оскільки, у разі недостатності коштів отриманих від продажу іпотечного майна для погашення заборгованості за договором позики, державним виконавцем буде звернуто стягнення і на інше її майно та доходи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевий суд, стягнувши з відповідача, як з майнового поручителя, заборгованість за договором позики вийшов за межі позовних вимог і порушив права та законні інтереси відповідача у справі.

Частиною 1, 2 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц прийшла до такого правового висновку (п.62), що частина друга статті 36 Закону, яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотеко держателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах;2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

З договору іпотеки вбачається, що його сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя, а тому позивач має право застосувати судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення його вимог у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах, а тому вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

При визначенні розміру заборгованості за договором позики та виду валюти в якій вона повинна обраховуватись і на погашення якої необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки колегія виходить з того, що згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень частини другої статті 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

З договору позики вбачається, що сторони договору визначили грошовий еквівалент суми позики у іноземній валюті, а саме у доларах США. У суді першої інстанції ОСОБА_1 також не спростовував факт отримання суми позики саме у доларах США і лише в суді апеляційної інстанції він став заперечувати цей факт, наполягаючи, що значна сума позики була отримана саме у національній валюті в гривні. В той же час належних та допустимих доказів на підтвердження цього ним надано не було.

Виходячи з цього, колегія суддів вважає, що необхідно визначити валюту грошового зобов`язання для погашення якого необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки саме у доларах США, оскільки сторони погодили грошовий еквівалент зобов`язання саме в цій іноземній валюті.

Відповідно до вимог передбачених ч.2 ст.625 ЦК України підлягають задоволенню і вимоги позивача щодо визначення відповідальності за порушення грошового зобов`язання у виді 3 процентів річних від простроченої суми, які підлягають сплаті за рахунок продажу іпотечного майна, оскільки відповідач у договорі іпотеки зобов`язувалась відшкодувати і можливі збитки та витрати, пов`язані з порушенням виконання Позичальником зобов`язань за договором позики.

Таким чином, розмір 3 процентів річних складає 3993,72 доларів США (99913 доларів США ( 0) х3% х 487дні).

Підлягають частковому задоволенню і вимоги про визначення суми відсотків, який підлягає стягненню за рахунок продажу іпотечного майна відповідно до п.2 Договору позики у сумі 184 грн. 66 коп., оскільки за договором позики саме дана сума за користування предметом позики повинна бути сплачена одноразово на користь позикодавця в момент написання розписки про повернення боргу.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду в частині вирішення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки скасуванню з ухваленням нового судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме : житловий будинок АДРЕСА_2 ), та земельну ділянку, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0724 га, кадастровий номер :07:030:0090, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , які належать іпотекодавцю ОСОБА_3 на праві приватної власності, з метою погашення заборгованості на користь ОСОБА_2 , що виникла внаслідок невиконання ОСОБА_1 зобов`язання за договором позики від 28.01.2014 року у загальному розмірі 103906,72 доларів США, з яких: 99913 доларів США - сума основного боргу, 3993,72 доларів США - 3% річних, а також 184,66 грн - 0,02% від суми позики за користування предметом позики шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку" з початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В частині розподілу судових витрат у справі, рішення місцевого суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 червня 2019 року в частині вирішення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок АДРЕСА_2 ), та земельну ділянку, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0724 га, кадастровий номер :07:030:0090, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , які належать іпотекодавцю ОСОБА_3 на праві приватної власності, з метою погашення заборгованості на користь ОСОБА_2 , що виникла внаслідок невиконання ОСОБА_1 зобов`язання за договором позики від 28.01.2014 року у загальному розмірі 103906,72 доларів США, з яких: 99913 доларів США - сума основного боргу, 3993,72 доларів США - 3% річних, а також 184,66 грн - 0,02% від суми позики за користування предметом позики шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку" з початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 14 січня 2020 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: С. С. Ткачук

І. В. Орлов